Справа № 472/1189/20
Провадження № 1-кс/472/197/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представника
ДП "Радгосп "Виноградна долина" - адвоката ОСОБА_5 ,
представника ТОВ "Просперіс Агро М" - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 смт. Веселинове клопотання начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000255, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2020 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна.
В клопотанні прокурор зазначив, що 08.10.2020 року до Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від директора ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М» ОСОБА_7 про те, що виконуючий обов`язки директора ДП «Виноградна долина» гр. ОСОБА_8 порушив умови договору «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» на полях с. Варюшине Веселинівського району.

За вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2020 року за № 0000255 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом самоправства.

Під час досудового розслідування встановлено, що 10.03.2020 року між ДП «Радгосп «Виноградна долина» в особі в.о. директора ОСОБА_9 (сторона - 1) та ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М» в особі директора ОСОБА_7 (сторона -2) укладено договір № 10/03 «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції».

Істотні умови договору:

- п.1.6 «результат спільного вирощування сільськогосподарської культури, а саме вирощений урожай (готова продукція/товар) є власністю Сторони 2 і не переходить у власність Сторони 1»;

- п.2.3 «збирання врожаю проводиться Стороною 2»;

-п.2.4 «з метою фіксації кількості та якості зібраного врожаю Сторони забезпечують присутність своїх представників при його збиранні»;

- 4.1.11 «сприяти Стороні 2 та не чинити перешкод під час збирання врожаю»;

- п.8.1 «термін дії договору з 10.03.2020 року до 31.12.2020 року, а у випадку порушення зобов`язань, до повного виконання зобов`язань за договором»;

- п.13.1 «всі вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійному діючому Третійському суді при Асоціації українських банків. Згідно із регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди».

В порушення умов зазначеного договору у вересні 2020 року за вказівкою директора ДП «Радгосп «Виноградна долина»» ОСОБА_8 працівники підприємства почали збирання врожаю соняшника, який згідно з договором № 10/03 «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» належить ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М».

Крім того, в порушення умов вищевказаного договору керівництвом ДП «Радгосп «Виноградна долина» було вивезено та реалізовано на користь третіх осіб приблизно 200 тон зібраного насіння соняшнику врожаю 2020 року.

Також ДП «Радгосп «Виноградна долина», порушуючи умови договору власною технікою зібрало врожай соняшника, який належить ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М» та зберігає його на власних складах, розташованих на території підприємства.

Відповідно до довідки, виданої ДП «Радгосп «Виноградна долина» № 86 від 08.10.2020 року, на складах державного підприємства зберігається врожай 2020 року, а саме: 44,9 тон проса та 608 тон соняшника.

01.11.2020 року до Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшла заява від заступника директора ТОВ «ПРОСПЕРІС АГРО М» про те, що директор ДП «Радгосп Виноградна Долина» ОСОБА_8 почав вивозити насіння соняшника зі складу підприємства.

Відомості за даним фактом було внесено до ЄРДР № 0000069 від 01.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

02.11.2020 року кримінальне провадження № 0000225 та № 0000069 було об`єднано в одне провадження за № 0000225.

01.11.2020 року працівниками поліції було зупинено вантажний автомобіль «Камаз 53212» з бортовим причепом «ГКБ 8352», завантажений насінням соняшника, яке він завантажив на складі ДП «Радгосп Виноградна Долина». Автомобіль з насінням соняшника було вилучено до Веселинівського ВП.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №567720 вага насіння соняшника складає 21 020 кг.

На даний час виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявно сті до статніх під став вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

У органу досудового розслідування є всі підставі вважати, що 21020 кг. соняшника є доказом злочину, підлягає конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, у разі незастосування заборони використання даного майна, а також заборони розпоряджатися таким майном, це може призвести до зникнення або втрати даного майна, тому це може перешкодити кримінальному провадженню.
В судовому засіданні прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 клопотання підтримали повністю та просили його задовольнити, та зокрема зазначили, що 21020 кг. соняшника є доказом вчинення кримінального правопорушення - самоправства, та дане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, і є речовим доказом в кримінальному провадженні.
В судовому засіданні представник ТОВ "Просперіс Агро М" адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити, вказав, що 21020 кг. соняшника є власністю ТОВ "Просперіс Агро М", а тому необхідно накласти арешт на дане майно.
В судовому засіданні представник ДП "Радгосп "Виноградна долина" адвокат ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, вказала, що воно необґрунтоване та не підлягає задоволенню, оскільки майно, на яке прокурор просить накласти арешт, належить ДП "Радгосп "Виноградна долина" на законній підставі, вирощене та зібране на земельній ділянці, яка також належить підприємству, а договір № 10/03 «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» з його додатками був переданий до державного підприємства колишнім в.о. директора цого підприємства ОСОБА_9 лише 07.10.2020 року. Клопотання прокурора є невмотивованим та необгрунтованим, прокурор не вказав, яким саме критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, відповідає майно, на яке просить накласти арешт, в ході досудового розслідування не встановлений розмір шкоди.

Вивчивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження №0000225, заслухавши пояснення прокурорів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , думки представників третіх осіб - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , суд дійшов наступного висновку.
Відповідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону прокурор, який подав клопотання про арешт майна, не дотримався.
У своєму клопотанні прокурор посилається на те, що у органу досудового розслідування є всі підстави вважати, що 21020 кг. соняшника є доказом злочину, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, підлягає конфіскації, та у разі незастосування заборони використання даного майна, а також заборони розпоряджатися даним майном, це може призвести до його зникнення або втрати та перешкодити кримінальному провадженню.
Частина 1 статті 98 КПК України встановлює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, ціннності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Однак, прокурором не зазначено, яким саме критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, відповідає майно, на яке просить накласти арешт прокурор, не обґрунтовано, чи є воно знаряддям, засобом, чи предметом вчинення кримінального правопорушення, які саме сліди кримінального правопорушення на собі зберегло, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Виходячи зі змісту клопотання, слідчий судддя вважає, що дане клопотання обґрунтовано лише загальними фразами про те, що майно відповідає ознакам речового доказу без ретельної перевірки на відповідність даного майна критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, не зазначив в клопотанні, яким саме чином майно - 21020 кг. насіння соняшника може бути використано як доказ злочину, за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, а саме: насіння соняшнику вагою 21020 кг., яке знаходиться у вантажному автомобілі "Камаз 53212, реєтраційнйи номер НОМЕР_1 , та у бортовому причепі, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є доказом злочину.
Також судом встановлено, що в матеріалах клопотання та наданих суду матеріалах кримінального провадження № 0000255 відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом, з якої можливо було б в судовому засіданні з`ясувати, чи відповідає майно, а саме: насіння соняшнику вагою 21020 кг. критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки клопотання прокурора є неконкретизованим. Не зазначив прокурор про це і в судовому засіданні.
Крім того, прокурором в клопотанні зазначено, що у органу досудового розслідування є всі підставі вважати, що 21020 кг. соняшника підлягає конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, у разі незастосування заборони використання даного майна, а також заборони розпоряджатися таким майном, це може призвести до зникнення або втрати даного майна, тому це може перешкодити кримінальному провадженню. Проте санкція ст. 356 КК України не передбачає конфіскації майна або спеціальної конфіскації, що також не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Слідчому судді при розгляді даного клопотання представниками третіх осіб адвокатами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було подано документи на підтвердження права власності на 21020 кг. насіння соняшника, однак слідчий суддя вважає, що дані документи прямо не вказують на те, хто саме є власником 21020 кг. насіння соняшника, і дані обставини потребують додаткового дослідження.
При вирішенні клопотання про арешт майна з огляду на положення ч.ч. 2,3 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться.
Проте прокурором не було в повному обсязі доведено наявності підстав для арешту вищезазначеного майна та необхідності у такому арешті, і клопотання не містить посилань на те, що майно, яке слід арештувати, відповідає критеріям, зазначеним у ч.3 ст.170 КПК України, і яким саме.
До того ж, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до оглянутого в судовому засіданні договору № 10/03 «Про спільний обробіток земельних ділянок та вирощування сільськогосподарської продукції» - термін дії договору встановлений з 10.03.2020 року до 31.12.2020 року, а у випадку порушення зобов`язань, до повного виконання зобов`язань за договором» та «всі вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійному діючому Третійському суді при Асоціації українських банків (п.13.1).

Крім того, ні клопотання, ні додані до нього матеріали не містять інформації та доказів щодо того, що вилучене насіння соняшника є результатом спільного вирощування сільськогосподарської культури та відповідно власністю ТОВ "Просперіс Агро М".
З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, а саме: 21020 кг. насіння соняшника, яке знаходиться у вантажному автомобілі "Камаз 53212, реєтраційнйи номер НОМЕР_1 , та у бортовому причепі, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є доказом кримінального правопорушення, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.
На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя -
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна: насіння соняшника вагою 21020 кг., яке знаходиться на автомобілі "Камаз" 53212 з бортовим причепом "ГКБ 8352", які перебувають у Веселинівському ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області за адресою: вул. Свободи, 3 смт. Веселинове, із забороною розпоряджатися таким майном будь-яким чином та використовувати його, - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1