Номер провадження 1-кп/243/862/2020
Номер справи 243/7758/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» вересня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0001590 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 26 серпня 2020 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області 08 вересня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 грудня 2018 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На початку серпня 2020 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, більш точний час під час судового розгляду встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 проходив повз територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна з вказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, на початку серпня 2020 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, більш точний час в ході судового розгляду встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 діючи таємно, умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи, що він посягає на чужу власність, на яку він не має ні якого права, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди і бажаючи завдати таку шкоду, незаконно підійшов до вхідної калитки, яка обладнана кодовим замком та заздалегідь знаючи пароль кодового замку, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке є сховищем. Після чого, незаконно перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, діючи таємно, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадання чужого майна та подальшого звернення його на свою користь, шляхом вільного доступу проник до сараю, який є сховищем, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_7 а саме:

- кури бройлери в кількості семи штук, вагою 2,5 кг, живого м`яса, загальна вартість яких складає 682,50 гривень.

Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 682 гривні 50 копійок.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України, та суду пояснив, що на початку серпня 2020 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, більш точний час не пам`ятає, він проходив повз території домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього раптово виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна з вказаного домоволодіння. З метою таємного викрадення чужого майна, на початку серпня 2020 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, більш точний час не пам`ятає, він підійшов до вхідної калитки, яка обладнана кодовим замком та заздалегідь знаючи пароль кодового замку, незаконно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 . Після чого, перебуваючи на подвір`ї вказаного домоволодіння він проник до сараю, звідки таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_7 а саме: кури бройлери в кількості семи штук, вагою 2,5 кг, живого м`яса. Після чого, він з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення втік, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

У тому, що вчинив вказані кримінальні правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Потерпілий ОСОБА_7 який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути дане кримінальне провадження без його участі. Претензій матеріального та морального характеру не має, просить суд призначити покарання на розсуд суду (а.п.15).

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0001590 було зареєстровано 26 серпня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу огляду від 25 серпня 2020 року вбачається, що об`єктом огляду є домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Проведеним оглядом встановлено, що вся територія вищезазначеного домоволодіння огороджена металевим парканом. Вхід до території домоволодіння здійснюється через металеві двері, які обладнанні кодовим замком, який ушкоджень не має. На території домоволодіння знаходиться три господарські приміщення та житловий будинок, всі приміщення виконані з цегли. За будинком знаходиться господарське приміщення виконане з цегли, має дерев`яні двері, яке будь-яким запірним пристроєм не обладнане. В середині господарського приміщення з обох боків знаходяться металеві полиці, виконані сіткою, на яких знаходяться кури. Зі слів учасника огляду саме з цього господарського приміщення, невстановленою особою були викраденні кури.

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_8 заявила, що серед пред`явлених їй фотознімків вона впізнає особу на фотознімку № 3 (три). Чоловіка на ім`я ОСОБА_9 , у якого придбала курей у кількості двох штук на початку серпня місяця 2020 року. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2020 року вбачається, що на фотознімку № 3 (три) зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2020 року вбачається, що свідок ОСОБА_10 заявив, що серед пред`явлених йому фотознімків він впізнає особу на фотознімку № 2 (два), у якого він придбав одну курицю на початку серпня місяця 2020 року. Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 серпня 2020 року вбачається, що на фотознімку № 2 (два) зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із Висновку за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 193 від 28 серпня 2020 року вбачається, що залишкова вартість викраденого майна, що належить потерпілому на момент вчинення злочину, тобто у період часу з 03 серпня 2020 року по 12 серпня 2020 року, а саме: курей бройлерів, в кількості 7 штук, вагою 2,5 кг, живого м`яса складає 682,50 грн (шістсот вісімдесят дві гривні 50 коп.).

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 , обвинувачення за ст. 185 ч.3 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 185 ч.3 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь їх суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд врахував досудову доповідь Слов`янського міськрайонного Відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 16 вересня 2020 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, Слов`янський міськрайонний Відділ філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб).

(а.п.36-38).

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, посередньо характеризується за місцем мешкання, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який має на утриманні неповнолітню дитину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпілий не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого.

Наведені обставини вчинення кримінального правопорушення, а також ті обставини, що ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності, у своїй сукупності, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а також про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що обвинувачений має бути засудженим за частиною 3 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі, однак, в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до вимог частини 4 статті 72 КК України «Основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно».

ОСОБА_4 засуджений Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.

Отже, з урахуванням частини 4 статті 72 КК України, суд вважає за необхідне Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року, на підставі якого ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн, виконувати самостійно.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк три роки з ізоляцією засудженого та поміщення його до Кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі частини 4 статті 72 КК України, Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року на підставі якого ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 частиною 1 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн, виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_11 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_6 і етапування його для відбування ним покарання у виді позбавлення волі до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України доручити працівникам Слов`янського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .