Номер провадження: 11-кп/813/2202/20
Номер справи місцевого суду: 522/2335/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України під час судового розгляду продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.11.2020 року;
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2020 року в процесі судового розгляду обвинувального акту в рамках кримінального провадження №0000007 від 01.01.2018 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст. 125, ч.2 ст.187 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, щодо обвинувачених було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30.11.2020 року.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років.
Крім того, судом враховано, що ОСОБА_8 будучи раніше неодноразова судимим, обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, постійного місця проживання не має, що свідчить про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, зважаючи на стадію судового провадження, суд вважає реальним ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчиняти вплив на потерпілого або свідків з метою зміни ними показань.
Судом першої інстанції також враховано, що у обвинуваченого ОСОБА_9 відсутні стійкі соціальні зв`язки, що на думку місцевого суду свідчить про неможливість застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною з огляду на те, що обвинувачення відносно нього є необґрунтованим та сфальшованим, обвинувальний акт по суті обвинувачення не розглядається.
Крім того зазначає, що з початку розгляду справи по суті, місцевий суд не надав йому можливості ознайомитись з матеріалами провадження та не направив жодного судового рішення.
Посилаючись на такі доводи, обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що:
-судом обвинувальний акт фактично не розглядається;
-обвинувачення відносно нього не доведене, матеріали справи сфальшовані;
-судом не врахований стан його здоров`я, зокрема наявність тяжких хвороб.
На підставі цього просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
В судове засідання апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 не з`явилась, подала о суду заяву, в якій апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 підтримала у повному обсязі та просила судовий розгляд провести в її відсутність

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційні скарги обвинувачених, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 року положення ч.2 ст.392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2020 року підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту (а.с. 1-7), на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України.
Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що досліджуються судом під час розгляду обвинувального акту та на підставі яких ухвалюється судове рішення по суті.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає такими, що не узгоджуються із нормами закону доводи обвинувачених про недоведеність пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення та його ґрунтування на припущеннях з огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження триває, рішення по суті розгляду обвинувального акту не ухвалене.
Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, його характеру, тяжкості та зухвалості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк до десяти років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо не надання місцевим судом йому можливості ознайомитись з матеріалами провадження та не направлення жодного судового рішення, апеляційний суд відхиляє, оскільки це не спростовує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст.42 КПК України, вищевказаний довід апеляційної скарги може бути предметом розгляду в суді першої інстанції у якості клопотання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо наявності у нього тяжкого хронічного захворювання, апеляційний суд приймає до уваги, також колегія суддів приймає до уваги надану захисником в судовому засіданні довідку про стан здоров`я обвинуваченого, з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 на теперішній час знаходиться під диспансерним наглядом лікаря-інфекціоніста міської медичної частини №21. Однак апеляційний суд зазначає, що стороною захисту не надано відповідної інформації про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_9 в умовах слідчого ізолятору.
Отже, доводи обвинувачених про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на даний час не можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти і до теперішнього часу наявним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_11 не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись 177-178, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.11.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4