ЄУН № 336/7893/19
пр. № 1-кп/336/398/2020
УХВАЛА
Іменем України
31 липня 2020 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представників потерпілих адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочинів, передбачених ст. 146 ч. 3 КК України, 289 ч. 3 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у скоєнні злочинів, передбачених ст. 146 ч. 3 КК України, 289 ч. 3 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з посиланням на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не мають офіційних джерел доходу, стійких соціальних зв?язків, після інкримінованого злочину переховувались від слідства, що обумовлює наявність ризику подальшого переховування і від суду. Обвинувачений ОСОБА_6 до того ж раніше судимий. Також прокурор вказував на можливість вчинення незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні.

Захисник та обвинувачені заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи на недоведеність зазначених прокурором ризиків та можливість застосування до обох обвинувачених менш суворого запобіжного заходу.

Потерпілий та представники потерпілих підтримали заявлене клопотання.

Клопотання розглядалось одним з членів колегії суддів, у провадженні якої перебуває кримінальне провадження, на підставі п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, відповідно до якого у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу суд виходить з наступного.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року обвинуваченим було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.08.2020 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

При вирішенні клопотання суд виходить з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні тяжкого і особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення яких передбачають виключно позбавлення волі.

Обидва обвинувачених не підтвердили наявності у них стійких соціальних зв`язків, майна на праві власності, офіційних джерел доходу.

Суд не бере до уваги характеристики ОСОБА_7 , підписані начебто сусідами ОСОБА_7 , адже фактично не надано жодних документів на підтвердження того ким саме написано таку характеристику та чи може ця особа дійсно охарактеризувати обвинуваченого. До того ж одна з характеристик не датована.

Наявність у ОСОБА_7 неповнолітніх дітей не підтверджує, що ОСОБА_7 фактично їх утримує та виховує, адже, як вже вказувалось, офіційних джерел доходу обвинувачений не має, а дружина обвинуваченого зареєстрована проживаючою за іншою адресою.

Також суду не надано документів на підтвердження того, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є батьками ОСОБА_7 , мешкають разом та обвинувачений надавав батькам будь-яку допомогу.

Колективне звернення кількох осіб щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 з метою забезпечення можливості подальшого тренування дітей суд оцінює критично, адже жодних документів на підтвердження того, що ОСОБА_7 офіційно займається тренерською діяльністю суду не надано, а заяви цих осіб аналогічні за своїм змістом.

Спортивні досягнення ОСОБА_7 до 2015 року не можуть свідчити про його позитивну репутацію у 2020 році.

Суд враховує, що наразі судове слідство у кримінальному провадженні триває, судом ще не завершено допит свідків, не досліджені інші докази, потерпілі вказували, що обидва обвинувачених і раніше виявляли агресію щодо потерпілого та його родичів, у зв?язку з чим у них є обґрунтовані побоювання щодо своєї безпеки.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення, характер злочинів, у скоєнні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , необхідність проведення судового слідства в належний спосіб, поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового розгляду, який систематично порушував порядок, суд вважає, що відомості про особу обвинувачених та їх поведінка безумовно підтверджують наявність ризику переховування від суду, а також незаконного впливу на свідків та потерпілих. Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 також наявний ризик скоєння інших злочинів.

Такі ризики у сукупності є достатньо вагомими для застосування щодо обвинувачених найбільш суворого запобіжного заходу.

Інші альтернативні запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених. Крім того, стороною захисту не надано документального підтвердження можливості обрання обвинуваченим альтернативного менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, адже не надано документів на підтвердження наявності у їх законному володінні відповідного житла.

На переконання суду продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який в цьому випадку полягає у необхідності забезпечення права учасників справи на розгляд справи у розумний строк та усунення небезпеки вчинення протиправних діянь обвинуваченим та, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні злочину із застосуванням насильства, тож слідчий суддя не визначає розмір застави, керуючись положеннями ст. 183 ч. 4 п. 1 КПК України.

Керуючись ст. 314, 315, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у скоєнні злочинів, передбачених ст. 146 ч. 3 КК України, 289 ч. 3 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у скоєнні злочинів, передбачених ст. 146 ч. 3 КК України, 289 ч. 3 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 вересня 2020 року включно.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у скоєнні злочинів, передбачених ст. 146 ч. 3 КК України, 289 ч. 3 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 вересня 2020 року включно.

Ухвала суду діє до 28 вересня 2020 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1