Провадження №1-кп/127/875/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК).

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про продовження ОСОБА_5 застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Заявлене клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні умисного злочину, на даний час з`ясування обставин справи не завершене. Окрім цього, зауважила, що ОСОБА_5 загрожує покарання у виді позбавлення волі. Тому вважає, що зазначені вище обставини свідчать про те, що застосування менш суворого запобіжного заходу буде не здатне забезпечити кримінальне провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що прокурором не доведено його винуватість, натомість вважає, що потерпілого необхідно притягнути до кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань. Тому вважає, що підстави для продовження строку його утримання під вартою відсутні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 також вважає, що правові підстави для задоволення клопотання прокурора відсутні, а застосований до обвинуваченого запобіжний захід слід змінити на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК. Зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_5 спливає 17.01.2021. Отже, стороною обвинувачення не дотримано вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо строку звернення з відповідними клопотаннями до суду. Вирішити питання щодо дотримання строку вручення копії клопотання суд позбавлений можливості, оскільки в наданому суду клопотанні про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою лише зазначено, що копію такого клопотання обвинувачений отримав 13.01.2021, без посилання на час такого отримання. Разом з тим, чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
Крім того, частиною третьою статті 331 КПК визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Суд вважає за доцільне зазначити, що приписи частини третьої статті 331 КПК є імперативними. Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання сторони обвинувачення по суті й надати доводам сторін кримінального провадження відповідну правову оцінку.
З матеріалів кримінального провадження випливає, що 19.11.2020 суд за результатом проведення підготовчого судового засідання клопотання сторони обвинувачення задовольнив та продовжив до обвинуваченого строк застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення чи відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує таке.
З наданого стороною обвинувачення протоколу затримання випливає, що ОСОБА_5 був затриманий 23.09.2020 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК, на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2020. Судом під час проведення підготовчого судового засідання оцінено доводи обвинуваченого щодо його незаконного утримання під вартою. Тому суд вважає за доцільне звернути увагу на наведені судом мотиви. Зокрема, хоча копія ухвали від 09.09.2020, на яку наявне посилання у протоколі затримання, стороною обвинувачення в судовому засіданні надана не була, суд враховує, що прокурором надано суду копію ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.09.2020 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 175760 грн., а також копію ухвали Вінницького апеляційного суду від 06.10.2020, постановленої за результатами апеляційного перегляду ухвали від 24.09.2020.

З абзацу третього резолютивної частини ухвали від 24.09.2020 про застосування запобіжного заходу випливає, що строк тримання обвинуваченого під вартою діє протягом 51 дня з моменту його затримання, тобто по 21.11.2020. Разом з тим, у абзаці четвертому резолютивної частини ухвали від 24.09.2020 зазначено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу визначено до 21.11.2020. З ухвали від 06.10.2020, постановленої за результатами апеляційного перегляду ухвали від 24.09.2020, випливає, що судом апеляційної інстанції було здійснено перевірку ухвали від 24.09.2020 на предмет дотримання вимог кримінально-процесуального закону під час її постановлення. Будь-яких застережень щодо недотримання вимог кримінально-процесуального закону зазначена ухвала не містить. Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, надані суду матеріали, суд вважає, що доводи обвинуваченого про безпідставність його утримання під вартою потрібно оцінювати критично, оскільки надані суду документи на підтвердження процесуальних підстав утримання обвинуваченого під вартою свідчать, що судом встановлено граничний строк його утримання до 21.11.2020.

Згідно з ухвалою суду від 19.11.2020 застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 23.59 год. 17.01.2021. За результатами розгляду апеляційної скарги на зазначену ухвалу Вінницький апеляційний суд 17.12.2020 постановив ухвалу, відповідно до якої ухвала від 19.11.2020 залишена без змін.

Суд, окрім наведеного вище, враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд кримінального провадження по суті не розпочато, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Отже, як випливає з наданих суду матеріалів, якими прокурор обґрунтовує заявлене клопотання, під час досудового розслідування в зв`язку з неявкою до органу досудового розслідування 09.09.2020 судом надано дозвіл на затримання з метою приводу до суду для вирішення питання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу. Судом вже було зазначено, що копія ухвали від 09.09.2020 не була надана суду прокурором, однак на неї здійснене посилання у протоколі затримання та в ухвалі про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу від 24.09.2020. При цьому ні обвинуваченим, ні його захисником доводи прокурора про зазначені вище обставини в судовому засіданні спростовані не були, а також не було здійснено посилання на обставини, якими доводи прокурора можуть бути спростовані. Тому суд вважає, що прокурором в судовому засіданні підтверджено наявність ризику ухилення від суду.

Окрім цього, суд враховує, що в якості підтвердження доцільності утримання ОСОБА_5 під вартою прокурор послалась на те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. На підтвердження зазначеної обставини прокурором надано належним чином завірені копії вироків суду. Відповідно до приписів частини першої статті 88 КПК відомості щодо попередніх судимостей обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги в якості винуватості останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак мають бути оцінені при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності правових підстав для продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного нетяжкого злочину (згідно з класифікацією злочинів, чинною на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 діяння зазначений злочин відносився до тяжких злочинів). Суд також бере до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на даний час не завершене, зокрема, не допитані потерпілий та свідки кримінального провадження. Суд також зважає на те, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду надано не було. Тому, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків,перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу відсутні, а з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на потерпілого та свідків, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 13.01.2021 до 23.59 год. 13.03.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: