Справа № 709/1742/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження
№ 0000354, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 3 листопада 2020 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Савківка Чорнобаївського району Черкаської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, депутатом, інвалідом, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС не являється, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,раніше несудимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

9 листопада 2011 року рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини заробітку (доходу).

Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 липня

2019 року, яка набрала законної сили 27 липня 2019 року, ОСОБА_3 у зв`язку із несплатою аліментів на утримання своєї дитини визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП (Несплата аліментів), та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт.

30 липня 2019 року до Чорнобаївського РС філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області надійшла на виконання постанова Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року та на підставі п. 13.6 Розділу XIII Порядку виконання адміністративних стягнень у виді громадських робіт, виправних робіт, суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19 березня 2013 року

№ 474/5 (надалі Порядок), заведена особова справа на ОСОБА_3 .

На виконання п. 13.9 Розділу XIII Порядку ОСОБА_3 20 липня 2020 року викликано до Чорнобаївського РС філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, де йому роз`яснено про порядок та умови відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, необхідності сумлінно ставитися до праці, працювати на визначених об`єктах, відпрацювати встановлений судом строк суспільно корисних робіт, які ОСОБА_3 під особистий підпис зобов`язався виконувати, та попереджено, що у разі ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, а в разі злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт до кримінальної відповідальності в порядку, встановленому законом.

ОСОБА_3 20 липня 2020 року, будучи належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, під особистий підпис отримав направлення від Чорнобаївського РС філії ДУ «Центр пробації» в Черкаській області за № 34/21/812-20 від 20 липня 2020 до Чорнобаївського КП «Виробниче управління житлово-комунального господарства» для відбування адміністративного стягнення.

Разом з тим ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року, до комунального підприємства не з`явився та не відбув суспільно корисні роботи без поважних причин та відмовився їх виконувати.

В результаті чого постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 1 жовтня 2020 року за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на одну добу, яке в подальшому, маючи умисел на злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення, останній не відбув.

Оскільки ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-1 КУпАП та Розділів ХІ-ХV Порядку, винна особа повинна дотримуватись встановлених законодавством умов та порядку відбування адміністративних стягнень, діючи з прямим умислом, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, з метою злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, після притягнення останнього постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 1 жовтня 2020 року до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, продовжив ухилятися від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, які були йому призначені постановою Чорнбаївського районного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року, чим злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисний робіт, адже у ОСОБА_3 відсутні поважні причини та інші документально підтверджені обставини, що фактично позбавляли останнього можливості прибути для відпрацювання суспільно корисних робіт.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 389-2 КК України, а саме як злісне ухилення особи від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
У даному кримінальному провадженні 18 листопада 2020 року між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.
Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ст. 389-2 КК України.
Згідно з угодою про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; у разі виявлення, надати інформацію територіальному відділенню поліції про вчинення іншими особами кримінальних правопорушень.
Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_3 за ст. 389-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України сторони погодили підозрюваного ОСОБА_3 від відбування покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Крім того, прокурор ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені
ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_5 також просила затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки вона відповідає інтересам її підзахисного та вимогам кримінального процесуального закону.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_3 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого
ОСОБА_3 за ст. 389-2 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винним, відповідно до
ст. 12 КК України є нетяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_3 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.
За вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373, 374, 475 КПК України, суд -

з а с у д и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 18 листопада 2020 року, укладену між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України.
Призначити ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18 листопада 2020 року покарання за ст. 389-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Звільнити ОСОБА_3 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_3 згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3
ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_3 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.ч. 1 і 5 ст. 476 КПК України.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Чорнобаївський районний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1