ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 618/891/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3898/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами
УХВАЛА
про повернення апеляційної скарги

24 грудня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_4 , -
В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 11 вересня 2020 року між прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_6 , з другого боку.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 333 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років і 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з здійсненням міжнародних передач товарів, що підлягають державному експертному контролю, строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з здійсненням міжнародних передач товарів, що підлягають державному експертному контролю, строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно з ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Стягнено з ОСОБА_4 процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової вибухо-технічної експертизи № 15/56СЕ-20 від 23 березня 2020 року у розмірі 1099 грн 07 коп, судової вибухо-технічної експертизи № 15/63КПСЕ-20 від 01 квітня 2020 року у розмірі 2041 грн 13 коп., на загальну суму 3 140 (три тисячі сто сорок) грн 20 коп. на користь Харківського НДЕКЦ МВС України.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду Харківської області від 25 березня 2020 року на тимчасово вилучене майно скасовано.

Заставу у розмірі 1 471 400 (один мільйон чотириста сімдесят одну тисячу чотириста) грн 00 коп., внесену на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області згідно з платіжним документом, а саме квитанцією № 3050 від 16 квітня 2020 року, з призначенням платежу: внесення застави за підозрюваного ОСОБА_4 , визначену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року, повернуто заставодавцю ОСОБА_6 , відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком законної сили.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_4 , яким було затверджено вище зазначену угоду, скасувати і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, якщо угода була укладена під час судового провадження або до органу досудового розслідування для здійснення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була укладена під час досудового розслідування. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухваленні вироку на підставі угоди порушив законні права ОСОБА_3 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили винести законне і обґрунтоване рішення. Зазначає, що у кримінальному провадженні № 00000164 від 24.09.2019 р. за версією слідства вони проходили як співучасники кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 201, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 333 КК України.
Перевіривши подану апеляційну скаргу та додані до неї документи, суддя дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК України вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1)обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4,6,7 ст.474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладання угоди;
2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Таким чином, вимогами ч.4 ст.394 КПК України встановлено вичерпний перелік осіб, які можуть оскаржити в апеляційному порядку вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості.
Посилання ОСОБА_3 на те, що хоча вона не є учасником судового провадження у даному кримінальному провадженні, однак є особою, яка може оскаржити зазначений вище вирок, є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1). Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді (ч. 2).
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до вимог п. 9-2 ч.2 ст. 393 КПК України право на апеляційне оскарження виникає у фізичної або юридичної особи у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третьої особи - у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію.
Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року у справі № 5-347кс15, відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК України, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу .
Таким чином, у визначених ч. 2 ст. 24, п. 9-2 та п. 10 ч. 2 ст. 393 КПК України випадках для виникнення права на апеляційне оскарження у фізичної особи кримінальним процесуальним законом встановлена умова, а саме - оскаржуване рішення має стосуватися її прав, свобод та інтересів. Наявність такої умови пов`язана з обов`язком фізичної особи довести під час апеляційного оскарження судового рішення, що це рішення стосується її прав, свобод та інтересів.
Оскаржуваний вирок, виходячи з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_4 , який уклав угоду про визнання винуватості. При цьому у вироку взагалі не згадується про ОСОБА_3 , а також відсутні посилання на будь-які інші прізвища, крім обвинуваченого. Дослідження та оцінку правомірності дій інших осіб, які таку угоду не укладали, суд не здійснював, а отже не вирішував наперед питання про їх права, свободи чи інтереси, зокрема щодо ОСОБА_3 , і не створював преюдицію для неї.
Разом з цим з матеріалів провадження вбачається, що апелянт участі у даному кримінальному провадженні не брав, органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні злочинів в складі організованої групи, в тому числі з участю ОСОБА_4 . Згідно доводів апеляційної скарги досудове розслідування щодо ОСОБА_3 не завершене і триває в іншому кримінальному провадженні № 0000164 від 24.09.2019 р.
Таким чином, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 не навела переконливих, об`єктивно прийнятних доводів, що вирок у відношенні ОСОБА_4 стосується її прав, свобод та інтересів у сенсі правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року у справі №5-347кс15.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
На підставі викладеного, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись п.2 ч.3, ч.6 ст.399 КПК України, суддя -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_4 повернути апелянту.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надіслати ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя Харківського
апеляційного суду ОСОБА_2