Справа № 296/3670/15-к
У Х В А Л А
Іменем України

20 лютого 2020 року.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі :

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у виді штрафу до прибутку держави в зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку,-

встановив :

В заяві зазначено, що вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2015 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому було призначене покарання, із врахуванням відповідно до ст. 70 ч.4 КК України вироку Богунського районного суду м.Житомира 04 червня 1915 року, у виді штрафу до прибутку держави на суму 30600 грн. Вирок набрав законної сили 03.10.2015 року. До цього часу вирок суду не виконано. В звязку з тим, що минулі встановлені ст. 80 КК України строки для покарання у виді штрафу, ОСОБА_4 просить суд звільнити його від відбування даного покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю підтримав свою заяву та додатково пояснив, що він не ухилявся від відбування покарання, звертався до Державної виконавчої служби щоб сплатити штраф, але там йому пояснили, що вони цим питанням не займаються. Після цього він чекав від будь-якого органу повідомлення про порядок виконання штрафу. В цей час він працював та мав можливість протягом певного часу сплатити вказаний штраф. Від відбування покарання він не ухилявся, тому повинен бути звільнений від відбування покарання згідно ст. 80 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заяву не підтримав та вважає, що вказані заява задоволення не підлягає, оскільки фактично засуджений штраф не сплатив та ухилявся від відбування покарання.

Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши учасників процесу, приходить до наступного.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 01 вересня 2015 року ОСОБА_4 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому було призначене покарання, із врахуванням відповідно до ст. 70 ч.4 КК України вироку Богунського районного суду м.Житомира 04 червня 1915 року за ст. 408 ч.1 КК України, у виді штрафу до прибутку держави на суму 30600 грн.

Вирок набрав законної сили 03.10.2015 року.

Засуджений після набрання вироком законної сили був повідомлений про порядок та строки виконання вироку у частині сплати штрафу до прибутку держави відповідно до ст. 29 КВК України 03.10.2015 року, 16.02.2016 року та у встановлений Законом строк штраф не сплатив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює строки, сплив яких є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання.

У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. В частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За загальними правилами, особа (крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437-439 і ч. 1 ст. 442, або за інші злочини до довічного позбавлення волі) звільняється від відбування покарання, відповідно до ст. 80 КК України, при наявність трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення зазначених у ч. ч. 1 і 3 ст. 80 КК України строків; 2) невчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; 3) неухилення засудженого від відбування покарання.

Отже, строк давності виконання обвинувального вироку починає спливати з моменту набрання вироком законної сили і триває весь час, доки вирок не виконується з причин, не пов`язаних з ухиленням особи від його виконання.

Статтею 26 КВК України передбачено порядок виконання кримінального покарання у виді штрафу та порядок заміни несплаченої суми штрафу іншим покаранням.

Наведеним нормам КВК відповідають норми КК України: ст. 53 КК України передбачається поняття штрафу та підстави його заміни на інший вид покарання, ст.389 КК України передбачаються наслідки ухилення від виконання покарання у виді штрафу.

Проте, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку встановлюється за чітко регламентованою законодавством процедурою, та вирішується виключно судом, оскільки ухилення від відбування покарання у виді штрафу, відповідно до ч. 1 ст. 389 КК України, є злочином. Отже, особа, визнається такою, що ухиляється від відбування покарання лише за наявності обвинувального вироку. Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

В той же час, відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389 КК України (ухилення від відбування покарання у виді штрафу), матеріали провадження не містять.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, заявник як на час постановлення судом вироку, так і на час розгляду даного клопотання, своє місце проживання не змінював, з його пояснень вбачається, що він мав постійний заробіток, тобто мав можливість сплатити штраф як кримінальне покарання, або в разі недостатності коштів звернутись до суду з клопотання про відстрочку або розстрочку сплати штрафу.

В той же час, суд вважає необхідним зауважити те, що ОСОБА_4 був засуджений вирком за вчинення злочинів, що відносяться до категорії середньої тяжкості, тому для обчислення стоків давності виконання обвинувального вироку в даному випадку слід застосовувати положення ч.1 п.3 ст. 80 КК України, тобто для звільнення від відбування даного покарання слід щоб пройшло п`ять років з моменту набрання чинності даного вироку, тобто не раніше ніж 03.10.2020 року.

Також судом встановлено, що на даний час у Богунському районному суді м.Житомира розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 185 ч.2 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 53, 80 КК України та ст. ст. 369-372, 376, 395 КПК України,-

постановив:

Заяву засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у виді штрафу до прибутку держави в зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку залишити без задоволення за її безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом 7 днів з дня оголошення повного тексту ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1