Справа № 199/1273/21
УХВАЛА
іменем України

2021 року лютого місяця 17 дня м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ванадзор Вірменія, громадянина Вірменії, маючого вищу освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

якому 16.02.2021 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до клопотання слідчого Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 17.02.2021, погодженого з повноважним прокурором, ставиться питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 .
Клопотання обґрунтовується тим, що 15.02.2021 приблизно о 14 годині 35 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував біля будинку №184 по вул. Петрозаводській у м. Дніпро, де побачив раніше незнайомого йому малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який прямував попереду нього, розмовляючи по мобільному телефону.
У цей час, у ОСОБА_4 з`явився злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме мобільного телефону марки «TECNO СВ7», що належить малолітньому ОСОБА_7 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, цього ж дня, близько 14 годин 40 хвилин, перебуваючи біля будинку № 184 по вул. Петрозаводській у м. Дніпро, ОСОБА_4 ззаду підійшов до малолітнього потерпілого ОСОБА_7 та перебуваючи у безпосередній близькості, обличчям до останнього, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для малолітнього ОСОБА_7 та оточуючих, своєю правою рукою, шляхом ривка вирвав з обох рук малолітнього ОСОБА_7 мобільний телефон марки «TECNO СВ7», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , погрожуючи застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за №608 від 16.02.2021, малолітньому потерпілому ОСОБА_7 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 1703, 33 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
16.02.2021 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні прокурор та слідчий просили задовольнити клопотання та обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, та наявність ризиків передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України. Так, ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено строк покарання до 10 років. Крім того, не є громадянином України, а тому ця обставина та тяжкість покарання обґрунтовує ризик переховуватися від слідства, а також можливість впливати на малолітнього потерпілого та свідків.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти клопотання слідчого щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив обрати йому запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, пояснивши, що він неофіційно працює, щиро розкаюється. Вину у скоєному злочині визнав, проте слідчому судді пояснив, що насильства з його боку до потерпілого не було, він лише вихватив з рук потерпілого мобільний телефон.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, просив суд врахувати, що ОСОБА_4 проживає на території України з 2013 року, має зареєстроване місце проживання, у Дніпрі проживає з матір`ю. За таких обставин, просив обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, надавши останньому можливість працювати, допомагати матері та відшкодувати шкоду.
Вислухавши думки учасників судового розгляду, вивчивши подане клопотання та надані слідчим матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , приходжу до наступних висновків.
Так, відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000133 від 15.02.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, зафіксовано, що 15.02.2021 до ВП №1 ДРУП звернулася ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про те, що 15.02.2021 невстановлена особа близько 15 години 00 хвилин біля будинку №184 по вулиці Петрозаводській у м. Дніпро, шляхом застосування фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито заволоділа мобільним телефоном її малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ЖЄО №4326).
Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за №608 від 16.02.2021, малолітньому потерпілому ОСОБА_7 спричинена матеріальна шкода на загальну суму 1703, 33 грн.
Про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, повідомлено 16.02.2021.
Причетність ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від заявника ОСОБА_8 від 15.02.2021; протоколом огляду місця події від 15.02.2021 за адресою: м. Дніпро, поряд з перехрестям вул. Донецьке шосе та вул. Петрозаводська у м. Дніпро, з додатком CD-диск з відеозаписом слідчої дії; фототаблицею до огляду місця події; протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_7 від 15.02.2021; протоколом допиту законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 від 15.02.2021; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_7 від 15.02.2021; протокол перегляду відеозапису за участю малолітнього потерпілого ОСОБА_7 від 15.02.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 15.02.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 15.02.2021; CD-диск з відеозаписом з відеореєстратора, наданий ОСОБА_9 від 15.02.2015, показами наданими слідчому судді.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Відповідно до п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov проти Росії § 140). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov проти Росії, § 183; Lelievre проти Бельгії, § 97; Shabani проти Швейцарії, § 62).
Отже, суд повинен розглянути можливість застосування менш інтрузивних заходів, ніж тримання під вартою (Ambruszkiewicz проти Польщі, § 32).
При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Сама лише навіть наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Клопотання органу досудового розслідування про наявність в кримінальному провадженні ризиків, які обумовлюють доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактично обґрунтовано лише у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 тяжкого злочину, який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна, що загрожує підозрюваному за умови доведеності його вини. Проте, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, проте не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки органом досудового розслідування не доведено переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000133 від 15.02.2021 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.186 КК України, а також вплив саме ОСОБА_4 на потерпілого ОСОБА_7 .
Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя повинен врахувати дані про особу підозрюваного. Так, ОСОБА_4 має достатні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрацію, раніше не судимий.
Під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Доказів необхідності застосування до підозрюваного саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурором не наведено.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
З урахуванням викладеного, приходжу до висновку, що необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст.110,131,132,176,177,178,181,183,184,186,193,ч.4 ст.194, ст.ст.195,196,197,369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.
Застосувати підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово без дозволу слідчого, прокурора або суду строком до 14 квітня 2021 року включно.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою, утримуватись від спілкування зі свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілим ОСОБА_7 .
Строк дії ухвали слідчого судді про тримання ОСОБА_4 під домашнім арештом встановити до 14 квітня 2021 року включно.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.
По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід та обов`язок вважається скасованим.
На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

17.02.2021