Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1387/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №276/1387/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2020 року
в с т а н о в и в:
ухвалою Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2020 року, задоволено клопотання прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області та продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 28 серпня 2020 року до 26 жовтня 2020 року, без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України.

У задоволенні клопотання ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на цілодобовий домашній арешт, відмовлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням замінити йому запобіжний захід на домашній арешт. При цьому, вважає клопотання прокурора про продовження тримання під вартою необґрунтованим та безпідставним, ґрунтується виключно на припущеннях, за відсутності наведення відповідних процесуальних ризиків. Звертає увагу, що в попередньому, весь час досудового розслідування та судового розгляду провадження жодним чином не порушував застосований до нього домашній арешт за місцем проживання. Зазначає, що він не вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, що підтверджується показаннями у суді першої інстанції свідка ОСОБА_9 . Звертає увагу, що його невинність в інкримінованому підтверджено й ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02.12.2019. Також, звертає увагу, що є добропорядною людиною з позитивною поведінкою, проживає у сестри. Наголошує, що суд першої інстанції належно не врахував зазначене та ухвалив незаконне рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого за призначенням на підставі ухвали Житомирського апеляційного суду від 15.10.2020 (а.п.27), на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, доводи прокурора, який просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.
Згідно із ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Апеляційний суд бере до уваги, що запобіжний захід тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано судом першої інстанції при ухваленні вироку від 10.07.2019, фактично з метою забезпечення виконання цього вироку в частині призначеного покарання. До цього, обвинувачений перебував під домашнім арештом. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02.12.2019 вище зазначений вирок було скасовано.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого мотивована тяжкістю кримінального правопорушення, а також наявністю доведених прокурором ризиків, передбачених нормами ст.177 КПК України.

На переконання суду апеляційної інстанції, суд вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , належно не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Судом першої інстанції, всупереч вимог ст.177 КПК України в оскаржуваній ухвалі не зазначено виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені у кримінальному провадженні ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді продовження строку тримання під вартою.
Зокрема, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді продовження строку тримання під вартою, суд не зробив жодного відповідного посилання на конкретний доказ існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Так, в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що не порушував протягом досудового розслідування та судового розгляду провадження №276/1387/18 умови раніше обраного йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем проживання своєї сестри, допомагав останній вести господарство, за цим місцем проживання характеризується позитивно.
Допитана в суді апеляційної інстанції, племінниця обвинуваченого ОСОБА_10 повністю підтвердила ці твердження обвинуваченого та зазначила, що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно значний час проживав разом з нею та її матірю, яка є його сестрою, допомагав по господарству, вів добропорядний спосіб життя, посилаючись на це, просила замінити запобіжний захід останньому у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, за її місцем проживання - АДРЕСА_1 , тобто в будинку який належить їй на праві власності.
Зазначені обставини, на думку апеляційного суду вказують на наявність певних соціальних зв`язків обвинуваченого, при цьому, під час апеляційного розгляду це прокурором не спростовано, як і не наведено обставин, які б переконливо свідчили про необхідність продовження запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.
Згідно до практики Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якими обмеження права особи свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, конкретні обставин провадження та даних про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, особою молодого віку, а також враховуючи стадію судового розгляду провадження, апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_8 та є не співмірним з існуючими ризиками і в сукупності із встановленими конкретними обставинами кримінального провадження.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що, в даному випадку, необхідним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку ОСОБА_8 , може бути домашній арешт з встановленням цілодобової заборони залишати місце його тимчасового проживання: АДРЕСА_1 .

При цьому, з метою забезпечення належного виконання обраного запобіжного заходу, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення ст.194 КПК України, поклавши на ОСОБА_8 відповідні обов`язки.

Як вважає суд апеляційної інстанції, покладені на обвинувач ого обов`язки, а також перебування під цілодобовим арештом суттєво зменшать відповідні процесуальні ризики, та буде відповідати меті обраного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Червоноармійського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2020 року, якою продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з 28 серпня 2020 року до 26 жовтня 2020 року, без визначення розміру застави, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Коростишівської місцевої прокуратури Житомирської області - задовольнити частково.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем тимчасового проживання: АДРЕСА_1 , строком до 26.10.2020 включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- не залишати місце тимчасового проживання АДРЕСА_1 , цілодобово, без дозволу суду;

- прибувати до суду у визначений ним час за кожною вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування зі свідком, потерпілим, обвинуваченим, або спілкуватися з ними із дотриманням умов, визначених судом;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Строк дії обов`язків - до 26.10.2020.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем тимчасового проживання обвинуваченого.

Згідно ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :