Номер провадження:1-кс/521/5090/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0002164 від 09.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15 та ч.2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 , разом з іншою особою, намагаються шахрайським шляхом заволодіти квартирою померлого ОСОБА_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За даним фактом 12.10.2020 року почато досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення №0000502.

Слідчий звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням про арешт майна, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 48,8 кв.м. з забороною розпорядження вказаним майном.

Слідчий у судовому засіданні просив клопотання задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився.

Вивчивши клопотання та матеріали приложені до нього, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

Сторона обвинувачення просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вказуючи, що є достатні підстави вважати, що вказане майно є доказом кримінального провадження, який зберіг на собі його сліди та існують реальні ризики подальшого перепродажу квартири.

При цьому, сторона обвинувачення вказує, що ОСОБА_4 , разом з іншою особою, намагаються шахрайським шляхом заволодіти вищезазначеною квартирою.

Як вбачається з матеріалів клопотання, то квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та підставою для реєстрації права власності став договір дарування, виданий 18.01.2011 року.

Також, як вбачається з наявного у матеріалах клопотання пояснення ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_5 , вона звернулася до нотаріуса, для відкриття спадкової справи та до суду, щодо визнання її цивільною дружиною ОСОБА_5 .

При цьому, необхідно зазначити, що сам факт звернення до суду з цивільним позовом для встановлення якогось факту не може бути підставою для притягнення до кримінальної відповідальності та в разі відсутності підстав, суд відмовить у задоволенні цивільного позову.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на квартиру унеможливить реалізацію можливого законного права ОСОБА_4 на отримання спадщини.

Сторона обвинувачення у своєму клопотанні посилається на те, що під час обшуку у ОСОБА_4 були знайдені документи, які свідчать про те, що вона намагається шахрайським шляхом заволодіти квартирою.

При цьому, ОСОБА_4 у своєму поясненні, наявному у матеріалах клопотання, вказує, що 15.06.2020 року вона забрала документи з квартири та подала до нотаріуса.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що сам факт наявності вказаних документів, не може свідчити про те, що вона шахрайським шляхом намагається заволодіти майном.

При цьому, відповідно до наявних у матеріалах клопотання матеріалів вбачається, що факт смерті ОСОБА_5 було виявлено ОСОБА_4 , тобто вона мала вільний доступ до квартири ОСОБА_5 , де він був виявлений ОСОБА_4 . Крім того, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів щодо того, що замок квартири АДРЕСА_2 , містить якісь сліди злому.

Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно за кримінальним провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що на даний час немає такої сукупності підстав або розумних підозр вважати, що квартира може бути доказом кримінального правопорушення.

Також, відповідно до абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса та до суду з цивільним позовом, для вступу у спадщину.

Тобто, на даний час немає підстав вважати, що вказане майно буде відчужене, при цьому, відповідно до реєстру речових прав на нерухоме майно, вказане майно на даний час належить ОСОБА_6 . Необхідно вказати, що вказані обставини стороною обвинувачення, щодо належності майна ОСОБА_6 не зазначені.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Питання стосовно того, чи буде забезпечено справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, не є актуальним, так як встановлено, що відповідне втручання не задовольнить вимогу законності.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0002164 від 09.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15 та ч.2 ст. 190 КК України відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1