КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
Іменем України

2 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2020 року,

за участю сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_8
сторони захисту адвоката ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

у с т а н о в и л а:

Цією ухвалою місцевого суду, постановленою у кримінальному провадженні №0000236 від 21.06.2019 року щодо обвинувачених:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в смт Вороніж Шосткинського району Сумської області, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 25.06.2012 року Ямпольським районним судом Сумської області за ст. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3, 71 КК України до покарання у виді трьох років двох місяців позбавлення волі; згідно постанови Першотравневого міськрайонного суду Харківської області звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково з невідбутим строком покарання сім місяців десять днів,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який народився в сел. Іванківці Знам`янського району Кіровоградської області, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , згідно ст. 89 КК України несудимого,

який обвинувачується органами досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

продовжено строк тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України до 22 вересня 2020 року.

Як визнав установленим в ухвалі суд, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, також з урахуванням даних про особу обвинувачених в їх сукупності, зокрема стану їх здоров`я, який не перешкоджає перебуванню під вартою, наявності ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків, суд дійшов висновку, що даний запобіжний захід не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру і тяжкості інкримінованих діянь.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2020 року в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання та обрати інший, більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що згідно висновку експерта №147/к, який повністю узгоджується з показаннями обвинувачених в тій частині, що від протиправних дій останніх не могли бути спричинені потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, що потягли смерть останнього, тобто причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками відсутній.

Вважає, що в даному випадку відсутня обґрунтована підозра в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Крім того, будь-які ризики, як того вимагає ст. 177 КПК України, не мають свого обґрунтованого підтвердження, є надуманими, оскільки всі свідки сторони обвинувачення на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою були допитані.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційних скарг.

Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суд зазначає таке.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 24 липня 2020 року, судом було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , суд врахував особи обвинувачених, а також суспільну небезпечність кримінального правопорушення, та дійшов висновку, що наразі продовжують існувати ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначені ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконного впливу на свідків.

Разом з цим, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, й тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а також особи обвинувачених, які не мають міцних соціальних зв`язків, не мають постійного місця роботи, а обвинувачений ОСОБА_7 має судимість, й відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 й доводи обвинувачених та їх захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені, про що йдеться в ухвалі та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження захисника в скарзі, що згідно висновку експерта №147/к, який повністю узгоджується з показаннями обвинувачених в тій частині, що від протиправних дій останніх не могли бути спричинені потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження, що потягли смерть останнього, тобто причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками відсутній, є передчасними, оскільки дані обставини будуть досліджуватись судом під час розгляду справи по суті.

Також, апеляційний суд цілком визнає презумпцію невинуватості, однак обставини справи свідчать про можливу причетність до них обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а тому посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України є безпідставними. Крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були предметом дослідження суду при продовженні обвинуваченим строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, й ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 24 липня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України до 22 вересня 2020 року, залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 а й л о Т. М. Ю д е н к о