Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6883/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 122 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001426 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Субино, Коростенського району, Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 14.10.2004 року за ч.2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі;
- 06.06.2019 року за ч.2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень,-

обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та відшкодування шкоди, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі та задовольнити його позовні вимоги в повному об`ємі, стягнувши з ОСОБА_8 на його користь 67818, 56 грн. матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не врахував обтяжуючих обставин справи та даних про особу обвинуваченого, а тому необґрунтовано застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України. Крім того, вважає, що суд першої інстанції безпідставно врахував, як пом`якшуючу обставину щире каяття, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 залишив його без свідомості після побиття, не намагався попросити у нього пробачення та допомогти фінансово під час лікування. Зазначає, що при вирішенні його цивільного позову суд першої інстанції недостатньо оцінив завдану йому матеріальну та моральну шкоду.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 , 24108 (двадцять чотири тисячі сто вісім) гривень у відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин встановлених судом та викладених у вироку, 18 листопада 2019 року близько 13 години 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись біля водойми, яка розташована неподалік вулиці Сосновського в м. Коростені Житомирської області (координати GPS широта: 50,94041, довгота:28,6636), на ґрунті довготривалих неприязних стосунків, які склалися між ним та громадянином Азербайджану ОСОБА_10 , підійшов до потерпілого та умисно почав наносити йому удари ногами та руками по обличчю, тулубу та інших частинах тіла, внаслідок чого останній втратив свідомість. Таким чином ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта №670 від 29.11.2019 року у вигляді: рани в ділянці лівої вилиці; рани в середній частині спинки носа; синців в обох повіках обох очей; синців у ділянці правої вилиці; наявної травматичної екстракції 11 зуба, крововиливи в ясеневий край відсутні; точкових саден по внутрішній поверхні верхньої губи в проекції 11 зуба; крововиливу в склеру лівого ока на рівні 4-5 години по циферблату годинника, навколо райдужки; крововиливу в зовнішню половину склери правого ока по краю райдужки на 11 годину по циферблату годинника; уламкового перелому носової кістки із зміщенням до низу. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також перелому 11 ребра справа по паравертебральній лінії, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто в умисному нанесенні ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, ОСОБА_8 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.122 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в часткове підтримання апеляційної скарги в частині розміру відшкодування моральної шкоди, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисних діях, які виразилися в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто в умисному нанесенні ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також утримання ним двох малолітніх дітей.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, є особою працездатного віку, тому з урахуванням пом`якшуючих обставин, позиції потерпілого та конкретних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, та обрав йому покарання в максимальному розмірі у виді позбавлення волі, передбаченому санкцією частини статті обвинувачення, за якою він притягається до кримінальної відповідальності із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом обставин та наслідків вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані обставини судом враховані.

Вказання апелянтом на відсутність щирого каяття зі сторони обвинуваченого та невідшкодування останнім шкоди потерпілому, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що щиро розкаюється у вчиненому і готовий нести відповідальність, пробачення у потерпілого просив, а відшкодувати шкоду потерпілому не зміг, оскільки слідчий заборонив йому наближатися до потерпілого і йому невідомо де він конкретно проживає та запевнив апеляційний суд, що готовий відшкодувати завдану шкоду.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не можуть слугувати безумовною підставою для призначення останньому виключно реального покарання.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на причинний зв`язок вчинення злочину обвинуваченим, враховуючи причини неприязних стосунків та даного конфлікту обвинуваченого з потерпілим.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_8 покаранням.

Також, колегія суддів звертає увагу, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Щодо вирішення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_10 в порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування на його користь 200 000 грн. моральної шкоди та 67 818,56 грн. матеріальної шкоди (а.п. 18-21).

Вироком суду стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілим зазначено, що моральна шкода йому спричинена фізичними та психологічними стражданнями, які внесли негативні зміни в його життя, він пережив сильний стрес та втратив працездатність, оскільки після травми змінився його естетичний вигляд обличчя та на даний час він має проблеми із працевлаштуванням.

Проте, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції відповідно до вимог закону в повній мірі врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, яких зазнав потерпілий у зв`язку з пошкодженням його здоров`я, а також ступінь вини обвинуваченого та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин провадження.
Підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів не вбачає.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди, слід зазначити, що відповідно ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Отже, в розумінні вимог ст.22 ЦК України майнова шкода - це витрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодження здоров`я в даному випадку, тобто реально понесені витрати.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим на обґрунтування розміру матеріальної шкоди надано : документи, підтверджуючи витрати, понесені на лікування в сумі 4108,56 грн. та неоплачений рахунок на стоматологічні послуги в сумі 63710 грн., тобто витрати, які потерпілий можливо буде нести в майбутньому. (а.п.24-26).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відшкодування потерпілому матеріальної шкоди в розмірі 4108 грн., оскільки вказані витрати реально понесені потерпілим.
Разом з цим, потерпілий не позбавлений права на відшкодування шкоди в майбутньому, якщо доведе, що такі витрати, які понесені реально, пов`язані з наслідками протиправних дій обвинуваченого.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: