Ухвала
Іменем України
26 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 711/2379/20

провадження № 51 5468 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 03 жовтня 2011 року Придніпровським райсудом м. Черкас за ч. 2 ст. 307, 69 КК на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 12 грудня 2014 року від відбування покарання умовно-достроково, не невідбутий строк 11 місяців 2 дні,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду 21 вересня 2020 року вказаний вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 16 лютого 2020 року близько о 21 год., більш точного часу не встановлено, знаходячись в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптових неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс ОСОБА_6 два удари ножем в область живота, один з яких спричинив потерпілому тілесні ушкодження травми живота у вигляді проникаючого його порожнину, поранення передньої черевної стінки з ушкодженням тонкої кишки, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/233 від 17.03.2020 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя, як в момент заподіяння так і в своєму перебігу.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на невідповідність призначеного його підзахисному ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити постановлені у кримінальному проваджені судові рішення, застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вважає, суди не достатньо врахували те, що ОСОБА_5 відшкодував матеріальну та моральні збитки потерпілому ОСОБА_6 в повному обсязі, про що мається відповідна розписка в матеріалах кримінального провадження, надав медичну допомогу потерпілому одразу після вчинення злочину та викликав швидку медичну допомогу, віктимність поведінки потерпілого під час вчинення злочину, в недостатній мірі врахував покази потерпілого про його примирення з обвинуваченим та призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 121 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, має не погашену судимість, характеризується негативно, відсутність претензій у потерпілого, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Обтяжуючою обставиною покарання судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, до пом`якшуючої покарання обставини визнано: щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.
Тому з урахуванням усіх даних у сукупності, суд призначив реальне покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК та не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.
Доводи, наведенні у касаційній скарзі захисника про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, аналогічні доводам його апеляційної скарги, які були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнанні необґрунтованими, при цьому суд 2-ї інстанції навів в ухвалі переконливі мотиви про відсутність підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 75 КК. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни вироку та ухвали щодо ОСОБА_5 і застосування до нього ст. 75 КК немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2020 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3