Справа №754/6382/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2993/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

до 13 вересня 2020 року включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, зважаючи на міру покарання, що може загрожувати йому у разі визнання винуватим, існують ризики, що він може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, обвинувачений не визнає вину в інкримінованому злочині, у зв`язку з чим він може незаконно впливати на потерпілого, свідків, а тому суд дійшов висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виконання ним процесуальних обов`язків , у зв`язку з цим суд першої інстанції вважав, що клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що жодного доказу того, що існують ризики вчинення ОСОБА_8 втечі чи перешкоджання прокурором не надано. Твердження про наявність ризиків, передбачених КПК України, є голослівними та необґрунтовані взагалі нічим, жодних доказів, як того вимагає КПК не надано. Сама по собі тяжкість злочину не може бути підставою для продовження строку застосування запобіжного заходу. Крім того, задовольняючи усне клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд грубо порушив норми ст.ст.331, 184 КПК України. Сторона захисту зазначає, що на даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України, зокрема ОСОБА_8 не має будь-якого наміру переховуватися, а також позбавлений можливості знищити, сховати чи спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення. Також він не має можливості незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта так як, під час досудового розслідування було допитано зазначених осіб, а також те, що основними свідками по даній справі є працівники правоохоронних органів. ОСОБА_8 одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. Таким чином, враховуючи дані про особу обвинуваченого та характер вчиненого кримінального правопорушення, на думку апелянта, підстави для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13.09.2020 року включно.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_9 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 має право на оскарження ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, дані про його особу, зокрема те, що він є раніше судимим, не працює, також із огляду на те, що судове провадження по справі ще не закінчено, з метою запобігти спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку продовжити строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам переховування від суду, вчинення іншого злочину, незаконного впливу на потерпілого та свідків, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 .

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 13 вересня 2020 року включно, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :