ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/88/20 Справа № 711/19/18 Категорія: ч.1, ч.2 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.

Черкаси, громадянин України, із середньою спеціальною освітою,

розлучений, який має неповнолітню дитину, не працюючий, не

судимий, зареєстрований в

АДРЕСА_1 , мешканець

АДРЕСА_2 , -

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданий за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186 та ч.2 ст. 186 КК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 703 грн. 68 коп. віднесені на рахунок держави.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, приблизно о 20 годині 23 жовтня 2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла ОСОБА_10 , за умислом на відкрите викрадення чужого майна, діючи цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, не дивлячись на те, що за його умисними протиправними діями спостерігають, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, відкрито викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон фірми «Prestigio MultiPhone» чорного кольору із жовтою кришкою та з місця злочину зник, чим завдав матеріального збитку потерпілій, відповідно до висновку експерта № 4/1921 від 12.12.2016 на суму 1116 грн. 66 коп..

Ці дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Також біля 08 год. 20 хв. 29 жовтня 2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи квартирі АДРЕСА_3 , де проживає потерпіла ОСОБА_10 , за повторним умислом на відкрите викрадення чужого майна, діючи цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, не дивлячись на те, що за його умисними протиправними діями спостерігають, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, відкрито викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: ноутбук фірми «Aser Aspire 5536» темно синього кольору та з місця злочину зник, чим завдав матеріального збитку потерпілій, відповідно до висновку експерта № 4/1920 від 12.12.2016 на суму 3324 грн. 83 коп..

Вказані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 звернулась із апеляційною скаргою в якій, висловила думку про незаконність судового рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

На думку апелянта, висновки суду першої інстанції є передчасними та не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону.

В обґрунтування свого рішення про виправдання ОСОБА_8 суд вказав, що жоден із допитаних судом свідків не був очевидцем обставин заволодіння обвинуваченим майном потерпілої ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_10 ухилилася від явки в судове засідання та її допиту, наявність у потерпілої документів на телефон і ноутбук не може свідчити про те, що ці предмети станом на жовтень 2016 року перебували у її власності.

В мотивувальній частині вироку суд послався на покази допитаних у ході судового засідання свідків сторони захисту ОСОБА_11 .. ОСОБА_12 про те, що потерпіла ОСОБА_10 перебувала у фактичних сімейних відносинах з обвинуваченим ОСОБА_8 , спільно проживали, разом користувалися ноутбуком, мали спільний бюджет, але на ґрунті ревнощів розлучились. З вказаних показів суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено того, що мобільний телефон і ноутбук належали потерпілій, а не були придбані під час її перебування в сімейно-шлюбних відносинах із обвинуваченим ОСОБА_8 ..

На думку прокурора, в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 21, 22, 23, 370, 374 КПК України місцевий суд упереджено підійшов до зазначених вище доказів, не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону про необхідність всебічного, повного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, не надавши належної оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку між собою, не зазначив мотивів, з яких суд відкидає одні докази та приймає до уваги інші, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, свідок ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_10 проживала разом з обвинуваченим ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_4 в період часу з початку вересня 2016 року по жовтень (листопад 2016), при цьому він допомагав їй перевозити на дану квартиру її речі, в тому числі ноутбук. Аналогічні покази надав свідок ОСОБА_12 ..

Відповідно до вимог ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст.334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Стороною обвинувачення надано та досліджено в судовому засіданні копії документів на мобільний телефон «Prestigio MultiPhone», які були надані у ході досудового розслідування потерпілою та підтверджують його придбання 12.05.2014, та копію гарантійного талону про придбання ноутбука «Aser Aspire 5536» 05.11.2009 і аксесуарів до нього, тобто до спільного проживання з ОСОБА_8 та підтверджують право власності на вказане майно саме потерпілої ОСОБА_10 , які судом не взято до уваги.

Судом не визнано доказом показання з чужих слів свідка ОСОБА_13 в тій частині, що їй стало відомо про обставини заволодіння обвинуваченим ОСОБА_8 ноутбуком потерпілої з показань самої потерпілої та обвинуваченого ОСОБА_8 .. Проте, судом не надано оцінку показам свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні показала, що в день, коли ОСОБА_14 забрав ноутбук, що належав ОСОБА_10 , вона з ним особисто зустрілася і умовила його віддати ноутбук. І саме їй віддав ноутбук ОСОБА_14 , і вона в подальшому віддала слідчому поліції, що підтверджується її заявою від 29.10.2016.

Крім того, судом надано лише критичну оцінку щодо виправлення дати в заяві ОСОБА_8 від 07.11.2016, відповідно до якої він видав мобільний телефон «Prestigio MultiPhone» слідчому поліції. І лише констатовано, що мобільний телефон Prestigio MultiPhone», який оглянутий слідчим та визнаний речовим доказом має однаковість серійного номера з номером зазначеним в наданих потерпілою документах.

Аналогічно в рішенні суду вказано, що відповідно до протоколу огляду ноутбука «Aser Aspire 5536» від 10.11.2016 встановлено ідентичність його серійного номеру з номером зазначеним в гарантійному талоні, проте оцінку доказам не надано.

Крім того, судом, як підтвердження невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 вказано, що невстановлений час, коли з помешкання АДРЕСА_5 пропав ноутбук, оскільки в заяві ОСОБА_8 про видачу мобільного телефону мається виправлення дати, тому суд вважає, що не раніше 23.10.2016 та не пізніше 10.11.2016, виходячи з того, що телефон оглянутий слідчим 10.11.2016 та в заяві про вчинений злочин потерпіла вказала іншу модель ноутбука ніж той, що зазначений в гарантійному талоні.

Проте, судом не взято до уваги на підтвердження дати вчинення кримінального правопорушення щодо викрадення ОСОБА_8 мобільного телефону «Prestigio MultiPhone» досліджені в ході судового засідання заява ОСОБА_10 від 23.10.2016 про те, що ОСОБА_8 саме - 23.10.2016 заволодів її мобільним телефоном, протокол огляду місця події від 23.10.2016 ( не дивлячись, що нічого не виявлено, однак підтверджує дату вчинення кримінального правопорушення), та в підтвердження, що саме викраденим є ноутбук «Aser Aspire 5536» є протокол огляду від 10.11.2016 та визнання його речовим доказом, висновок експерта № 4/1920 від 12.12.2016, заява ОСОБА_13 про добровільну видачу від 29.10.2016.

Суд у мотивувальній частині вироку не дав обґрунтованого висновку про те, які докази є неналежними, недопустимими, недостовірними та не вказано, які саме докази суд приймає до уваги, а які ні, в розумінні ст. 94 КПК України.

З урахуванням зазначеного, суд в порушення ст. 374 КПК України та роз`яснень Верховного Суду України упереджено підійшов до оцінки вище перелічених доказів, у своєму рішенні не навів їх аналізу в сукупності з іншими доказами, не обґрунтував та не вмотивував прийняття до уваги одних доказів та відхилення інших.

Одночасно, суд окремо звернув увагу проте, що потерпіла ОСОБА_10 ухилилась від явки до суду, однак оскільки вказані кримінальні правопорушення не відносяться до приватного обвинувачення, потерпіла ОСОБА_10 звернулася до суду із заявою про судовий розгляд без її участі.

З урахуванням вищевикладеного, на думку апелянта, суд побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_8 на необґрунтованих та невмотивованих доказах, фактично не оцінивши докази обвинувачення, не навівши достатнє їх обґрунтування у сукупності з іншими доказами та мотивів, з яких деякі з них було відкинуто.

Наведені обставини в сукупності свідчать про те, що вирок суду першої інстанції не ґрунтується на законі, а тому підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

У зв`язку в викладеним апелянт просила вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.11.2018, яким визнано ОСОБА_8 невинним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186. ч. 2 ст.186 КК України, та виправдано у зв`язку з його недоведеністю скасувати через істотне порушення вимог

кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду, викладених у

вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильність

застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Повторно дослідити докази, а саме: допитати обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , заяву ОСОБА_10 від 23.10.2016, протокол огляду місця події

від 23.10.2016, заяву потерпілої від 30.10.2016 та надані копії документів на

мобільний телефон, заяву ОСОБА_8 від 07.11.2016 про видачу слідчому

мобільного телефону «Prestigio MultiPhone», протокол огляду предмету від

10.11.2016, постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження

речових доказів від 10.11.2016, висновок товарознавчої експертизи № 4/1921 від

12.12.2016, заяву ОСОБА_10 від 29.10.2016, протокол огляду місця події від

29.10.2016, заяву ОСОБА_13 про видачу ноутбука «Aser Aspire 5536» від

29.10.2016, заяву потерпілої ОСОБА_10 від 30.10.2016 про надання

документів на викрадене та копію гарантійного талона про придбання 05.11.2009

ноутбука «Aser Aspire 5536» і аксесуарів до нього, протокол огляду предмета від

10.11.2016, постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження

речових доказів від 10.11.2016, висновок товарознавчої експертизи № 4/1920 від

12.12.2016, зобов`язальну розписку потерпілої ОСОБА_10 від 28.12.2016 про

отримання викраденого майна та дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.186, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за: - ч.1 ст.186 КК України -180 годин громадських робіт, за ч. 2 ст.186 КК України - 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України - остаточно визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину та згідно з п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурорів про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 із вказаних у ній мотивів, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, провівши часткове судове слідство в частині допиту свідка ОСОБА_15 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, указані дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як кримінальні правопорушення (злочини), передбачені ч.1 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) та ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

В підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення, посилалась на дані показань свідків, висновки експертиз і документи.

Крім того, в якості доказів винуватості ОСОБА_8 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, стороною обвинувачення були надані наступні письмові докази, які були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- дані заяви ОСОБА_10 від 23.10.2016 про те, що 23.10.2016 ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_3 заволодів мобільним телефоном марки «Prestigio» (т.2 а.с.7);

- дані протоколу огляду місця події (вказаної квартири), в результаті якого не виявлено жодної інформації, яка б мала доказове значення (т.2 а.с.9);

- дані надані потерпілою копії документів на телефон (т.2 а.с.21), з яких встановлено, що телефон придбаний 12.05.2014;

- дані заяви з виправленою датою, дані протоколу та постанови, згідно з якими ОСОБА_8 видав слідчому мобільний телефон «Prestigio MultiPhone» чорного кольору із жовтою кришкою, який був оглянутий і визнаний речовим доказом, при чому встановлено однаковість серійного номера з номером, зазначеним в наданих потерпілою документах (т.2 а.с.24-29);

- дані висновку товарознавчої експертизи № 4/1921 від 12.12.2016, яким встановлена вартість телефону 1116 грн. 66 коп. (т.2 а.с.33-37);

- дані заяви ОСОБА_10 від 29.10.2016 про те, що 29.10.2016 ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_3 викрав ноутбук «НР» (т.2 а.с.43);

- дані протоколу огляду місця події (вказаної квартири), в результаті якого виявлено зарядний пристрій, сумку та інші аксесуари від ноутбука (т.2 а.с.45-47);

- дані заяви ОСОБА_13 про те, що вона надала слідчому ноутбук «Aser Aspire 5536», який їй 29.10.2016 передав ОСОБА_8 для повернення ОСОБА_10 після його викрадення (т.2 а.с.54);

- дані надані потерпілою ОСОБА_10 копії гарантійного талона про придбання 05.11.2009 ноутбука «Aser Aspire 5536» і аксесуарів до нього (т.2 а.с.60);

- дані протоколу огляду ноутбука, яким встановлено ідентичність його серійного номера з номером, зазначеним в гарантійному талоні, і постанову про визнання цього предмета речовим доказом (т.2 а.с.66-71)

- дані висновку товарознавчої експертизи № 4/1920 від 12.12.2016, якою встановлена вартість ноутбука 3324 грн. 83 коп. (т.2 а.с.77-81).

Інших доказів в підтвердження причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, прокурором не надано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 , будучи допитаним у суді першої інстанції винуватим себе у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях (злочинах) не визнав і пояснив, що проживав разом із потерпілою ОСОБА_10 , з якою вони вели спільне господарство і мали намір створити сім`ю, інкримінованих йому злочинів не вчиняв, від більш детальних показань відмовився.

Суд першої інстанції визнав неможливим здійснити допит потерпілої ОСОБА_10 , яка жодного разу не прибувала у судове засідання і не повідомила про причини неявки, хоча суд належним чином повідомляв її про час, дату і місце проведення судового розгляду, про що 27 вересня 2018 р. виніс ухвалу. Проведення судового розгляду за відсутності потерпілого узгоджується з практикою Верховного Суду, вираженою в постанові від 28 березня 2018 року (справа № 591/3923/16-к, провадження № 51-424км18).

Крім того, сторона обвинувачення всупереч вимог, встановлених ч.3 ст. 23 КПК України, не забезпечила під час судового розгляду присутність свідка обвинувачення ОСОБА_15 , тому суд не зміг його допитати.

Свідок ОСОБА_11 показав, що обвинувачений ОСОБА_8 і потерпіла ОСОБА_10 перебували у фактичних сімейних відносинах: спільно проживали, разом користувались ноутбуком, мали спільний бюджет та ін., але потім на ґрунті ревнощів розстались.

Такі ж показання дав свідок ОСОБА_12 , доповнивши, що потерпіла давала обвинуваченому користуватись телефоном чорно-жовтого кольору, сама користувалась його технікою, вони мали намір одружитись.

Свідок ОСОБА_16 показав, що підсудний проживав з якоюсь жінкою з ним по сусідству, але подробиці їхніх відносин йому невідомі.

Такі ж показання дав суду свідок ОСОБА_17 ..

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що жоден із вищезазначених свідків не володіє інформацією щодо обставин викрадення у потерпілої телефону і ноутбука та причетності до цього обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_13 надала суду першої інстанції показання про те, що в її квартирі проживала деякий час потерпіла ОСОБА_10 , до якої приходив іноді її знайомий, як потім виявилось підсудний ОСОБА_8 .. Дізнавшись від потерпілої чи іншого жильця, що ноутбук потерпілої забрав обвинувачений, вона зустрілась із ним і він повернув потерпілій через неї ноутбук.

У відповідності з приписами ч.4 ст. 97 КПК України суд може визнати доказами показання з чужих слів, якщо сторони погоджуються визнати їх доказами.

Таким чином, оскільки сторона захисту відмовилась визнати доказами показання з чужих слів свідка обвинувачення ОСОБА_13 , тому місцевий суд з огляду на вказані обставини не визнав доказами показання цього свідка в тій частині, що їй стало відомо про обставини заволодіння обвинуваченим ноутбуком потерпілої з показань самої потерпілої ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 і з таким висновком також погоджується колегія суддів апеляційного суду

Із цих доказів суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 і потерпіла ОСОБА_10 певний час перебували в фактичних сімейно-шлюбних відносинах, після чого розійшлись і стали проживати окремо - ОСОБА_10 винаймала помешкання в квартирі свідка ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_5 . Із цього помешкання пропало майно, яке потерпіла вважала своїм: 23.10.2016 мобільний телефон, а 29.10.2016 ноутбук. В невстановлений час (суд вважає, що не раніше 23.10.2016 та не пізніше 10.11.2016, виходячи з того, що дата в заяві ОСОБА_18 про видачу телефону має виправлення, а цей телефон був оглянутий слідчим 10.11.2016) обвинувачений передав слідчому телефон. 29.10.2016 обвинувачений віддав свідку ОСОБА_19 ноутбук для передачі потерпілій.

Відкрите викрадення полягає в активній дії (активній поведінці) і означає незаконне безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, на яке не має ніякого права, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це.

Згідно з положеннями частини першої статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

У формулюванні обвинувачення ОСОБА_8 не зазначено, в присутності яких осіб (потерпілої чи інших) той відкрито заволодів чужим майном потерпілої ОСОБА_10 (т.1 а.с.7) і з таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також вважає вірною та цілком обґрунтованою таку юридичну оцінку доказів пояснень свідків, зокрема, свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 щодо того, що жоден із допитаних судом першої інстанції свідків не був очевидцем обставин заволодіння обвинуваченим майном потерпілої.

На думку суду апеляційної інстанції, сторона обвинувачення не надала місцевому суду жодного переконливого доказу того, що обвинувачений ОСОБА_8 відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_20 телефоном 23.10.2016 та повторно 29.10.2016 ноутбуком, а саме, об`єктивної чи суб`єктивної сторони цих злочинів і з таким висновком у повній мірі погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Докази того, що потерпіла зверталась із заявами про викрадення її майна і що це майно було виявлено у обвинуваченого, ще не доводять безапеляційно того, що саме обвинувачений ОСОБА_8 незаконно ним заволодів. Наявність у потерпілої документів на телефон і ноутбук не може свідчити про те, що ці предмети були її власністю станом на жовтень 2016 року.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає обґрунтованим посилання місцевого суду на те, що судом із показань свідків встановлено, що обвинувачений і потерпіла певний час перебували в фактичних сімейних відносинах, проживали разом, мали спільний бюджет і користувались майном одне одного. Суду не було доведено того, що телефон і ноутбук належали потерпілій, а не були придбані під час її перебування в сімейно-шлюбних відносинах із підсудним за спільні кошти і з таким висновком та такою оцінкою фактичних обставин погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Беручи до уваги вищенаведене, на думку суду апеляційної інстанції, місцевий суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, після того, як ним були проаналізовані надані суду докази в їх сукупності про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачувався, не доведена поза розумним сумнівом, оскільки суду не надано було безспірних доказів того, що він відкрито викрав чуже майно за обставин, зазначених в обвинувальному акті. Згідно з приписами ч.4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тому суд виносить виправдувальний вирок.

Верховний Суд в своїй постанові від 20 березня 2018 року (справа № 753/11828/13-к, провадження № 51-39км18) визначив, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Однак, як вбачається зі змісту зазначеної норми, це є правом, а не обов`язком суду.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду та вважає його вірним, щодо того, що оскільки потерпіла ухилилась від явки до місцевого суду, у зв`язку з чим цей суд був позбавлений можливості з`ясувати шляхом її допиту обставини придбання телефону і ноутбука, чому вона у заяві про вчинений злочин вказала іншу модель ноутбука, ніж той, що зазначений в гарантійному талоні, а також обставини, за яких вона була позбавлена вказаного майна, і яким чином до цього причетний обвинувачений.

У зв`язку з викладеним суд не вбачав підстав для зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, зокрема, на самоправство за певних обставин і з цим погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити те, що на протязі тривалого часу систематично вживалися заходи спрямовані на забезпечення явки до суду потерпілої ОСОБА_10 з метою її безпосереднього допиту з приводу обставин кримінального правопорушення, а її неявка до суду апеляційної інстанції позбавила суд апеляційної інстанції реальної можливості допитати її безпосередньо у судовому засіданні та дати її показам належну юридичну оцінку з метою перевірки доводів, викладених в апеляції прокурора, а також перевірки висновків суду, викладених у вироку про недоведеність, що кримінальні правопорушення вчинені обвинуваченим ОСОБА_8 ..

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просила провести часткове судове слідство та допитати обвинуваченого, потерпілу, свідків, а також дослідити ряд документів та доказів, які були нею зазначені в резолютивній частині її апеляційної скарги.

Проте, колегія суддів задовольнила таке клопотання лише в частині допиту свідка ОСОБА_15 , а в решті колегія суддів відмовила у задоволенні такого клопотання, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, оскільки як зазначила прокурор ОСОБА_6 , вона не погоджується з оцінкою доказів місцевого суду.

Аналізуючи покази допитаного в суді апеляційної інстанції свідка ОСОБА_15 колегія суддів дійшла висновку про те, що вказаний свідок не є очевидцем вчинення злочину і не є особою, що усвідомлювала вчинення ОСОБА_8 відкритого викрадення чужого майна.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, допущено неповноту судового розгляду, що допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що місцевий суд упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На думку суду апеляційної інстанції, місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2018 року, щодо ОСОБА_8 , залишити без зміни.

Вирок суду вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, та дані судові рішення можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :