Cправа № 127/2263/21
Провадження № 1-кс/127/923/21
У Х В А Л А
Іменем України
01 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю:
слідчого: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання слідчого Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000107, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 29.01.2021 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділу Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження №0000107 від 28.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області надійшла заява від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з приводу того, що ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , мають намір шахрайським шляхом заволодіти квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана 01 жовтня 2020 року за кошти заявників.

У ході допиту у якості потерпілих ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 установлено, що останні все своє свідоме життя збирали грошові кошти на придбання квартири у місті Вінниці.

Так, 01 жовтня 2020 року, заявники придбали квартиру за 456 000,00 грн. (чотириста п`ятдесят шість тисяч гривень) що розташована в місті Вінниці за адресою: АДРЕСА_1 і вирішили її тимчасово (за домовленістю з донькою ОСОБА_7 за умови з подальшим переоформленням на будь кого із них за їх першою вимогою на що остання була згодна) оформити на їх доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить договір купівлі продажу від 01.10.2020 посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Даний договір купівлі продажу від 01.10.2020 за усною згодою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ОСОБА_7 за першою вимогою мав бути переоформлений на будь кого з них (заявників).

10 жовтня 2020 року ОСОБА_7 одружується з ОСОБА_10 , про що свідчить свідоцтво про шлюб від 10.10.2020 серії НОМЕР_1 . Прізвище після державної реєстрації чоловіка - ОСОБА_11 , дружини - ОСОБА_11 . У подальшому, їхнє сімейне життя не склалось і вони вирішили розійтись.

Після того, як ОСОБА_12 розійшлась з ОСОБА_10 вона знайомиться з ОСОБА_8 і починають з ним жити в цивільному шлюбі. З моменту спільного проживання ОСОБА_12 стала дивною, замкнутою, на телефонні дзвінки відповідає дуже рідко.

На це, на початку січня місяця 2021 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись до їх доньки ОСОБА_12 з вимогою, (усна домовленістю від 01 жовтня 2020 року) про те, що вона має переоформити квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на будь кого із них.

На що заявники отримали від ОСОБА_12 та ОСОБА_8 відповідь про те, що вони цього робити не збираються і мають намір використовувати вищезазначену квартиру в своїх цілях.

Також, остання разом з ОСОБА_8 звернулися до потерпілих з вимогою надати їм усі документи про право власності (оригінали документів на даний час знаходяться у нас ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ) на вищевказану квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , так як вона хоче здійснити її продаж.

Станом на дату звернення до правоохоронних органів із вищезазначеною заявою потерпілих до вищевказаної квартири не допускають, не дозволяють забрати свої особисті речі, на телефоні дзвінки не відповідають.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242209647, станом на 28.01.2021, власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 .

Таким чином, в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Враховуючи вищевикладене, у ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно квартиру, що за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_7 .

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі з підстав викладених у ньому, просила його задовольнити. Додатково слідчий зазначила, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 попередньо домовившись із донькою ОСОБА_7 прибули до нотаріуса для переоформлення квартири, однак остання на зустріч не з`явилася та в телефонній розмові повідомила, що відмовляється від попередньої домовленості та буде використовувати зазначену квартиру на власний розсуд разом із ОСОБА_8 . Крім того, до потерпілих телефонував ОСОБА_8 та вимагав надати оригінали документів на квартиру, зазначаючи, що вразі невиконання такої вимоги ними будуть виготовлені дублікати документів на квартиру.

Відповідно до частини другої статті 172 КПК України власник майна - ОСОБА_7 в судове засідання не викликалася з метою забезбечення арешту майна, оскільки слідчим в клопотанні було доведено те, що у разі виклику останньої існує реальна загроза відчуження нею майна на яке планується накласти арешт.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Вислухавши пояснення слідчого, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК).

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною десятою статті 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За правилами встановленими частиною одинадцятою статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 28.01.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 , мають намір шахрайським шляхом заволодіти квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана 01 жовтня 2020 року за кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Зокрема, обгрунтовуючи клопотання слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що 01 жовтня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали квартиру за АДРЕСА_3 і вирішили її тимчасово (за домовленістю з донькою ОСОБА_7 за умови з подальшим переоформленням на будь кого із них за їх першою вимогою на що остання була згодна) оформити на їх доньку ОСОБА_7 , про що свідчить договір купівлі продажу від 01 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Однак, після знайомства ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , з яким вона почала жити в цивільному шлюбі, ОСОБА_7 стала дивною, замкнутою, на телефонні дзвінки відповідає дуже рідко.

Також встановлено, що на початку січня місяця 2021 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулись до своєї доньки ОСОБА_12 з вимогою, про те, що вона, як було домовлено у жовтні 2020 року, має переоформити вище зазначену квартиру, на що отримали від ОСОБА_12 та ОСОБА_8 відповідь про те, що вони цього робити не збираються і мають намір використовувати вищезазначену квартиру в своїх цілях. Крім того, остання разом з ОСОБА_8 вимагають від потерпілих надати їм усі оригінали документів про право власності на вищевказану квартиру, так як ОСОБА_12 хоче здійснити її продаж.

Вищенаведені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР від 28.01.2021, заявою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 27.01.2021 про вчинення кримінального правопорушення, договором купівлі-продажу квартири від 01.10.2020 та протоколами допиту потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 27.01.2021.

Зокрема, в протоколах допитів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 27.01.2021 детально зафіксовані їх показання з приводу придбання оспорюваної квартири (проведення розрахунку), свідків цих подій, місця укладання договору, тощо.

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що квартира АДРЕСА_4 , власником якої являється ОСОБА_7 , являється об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні №0000107 від 28.01.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України., а відтак вказана квартира відносить до категорії речових доказів в розумінні статті 98 КПК України.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, як уже зазначалося, частиною десятою та одинадцятою статті 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242209647, станом на 28.01.2021 власником квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 являється ОСОБА_7 .

Враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_4 , власником якої являється ОСОБА_7 , являється об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні №0000107, та існує реальна загроза приховування цього майна шляхом вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дій, спрямованих на відчуження чи переоформлення квартири на іншу особу, що негативно вплине на повноту досудового розслідування кримінального провадження, а відтак на дане майно слід накласти арешт.

Таким чином, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173, КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , власником якої являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на слідчого Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 .
Зобов`язати слідчого Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя