Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3565/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7
законного представника: ОСОБА_8
прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000347 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибитки, Овруцького району, Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три ) роки.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 45 (сорок п`ять) тисяч грн. та матеріальну шкоду в розмірі 1102 ( одна тисяча сто дві) грн. 32 коп.

Стягнуто ОСОБА_6 на користь держави витрати в розмірі 1256,08 грн. за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу та 1256,08 грн. за проведення транспортно-трасологічної експертизи, а також 1570,10 грн. за проведення інженерно-технічної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Речовий доказ:

- автомобіль марки «Daewoo Lanos» р.н. НОМЕР_1 , що повернуто на зберігання ОСОБА_6 ухвалено передати у власність.

- велосипед, що знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ухвалено повернути власнику.

Арешт на майно не накладався.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, 15 червня 2019 року близько 15 год. в с. Шоломки, Овруцького району, Житомирської області по вул. Центральній, неподалік будинку №70 ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_2 та рухаючись по автодорозі: Словечне - Овруч в напрямку м. Овруч, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (ПДР): 12.4 (У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.), 12.9 (б) (водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7. на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29,3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил), не врахувавши дорожню обстановку та дорожні умови, скоїв зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 , який переїжджав проїзну частину автодороги з ліва на право, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: 1) відкритої черепно-мозкової травми: садна потиличної ділянки волосяної частини голови посередині; травматичного розриву барабанної перетинки зліва; лінійного перелому потиличної кістки ліворуч з поширенням лінії перелому на лускоподібний шов ліворуч, луску та піраміду скроневої кістки ліворуч з незначним зміщенням кісткових уламків; забою головного мозку на рівні лівої скроневої та обох лобних доль; 2) синця та садна на рівні гребня лівої клубової кістки; синця в ділянці верхнього внутрішнього квадранту лівої сідниці, синця на задній поверхні лівого ліктьового суглобу з переходом на задньо-внутрішню поверхню передпліччя до нижньої його третини; площина осадження шкіри в поперековій ділянці посередині, які у вигляді вказаної вище тупої травми тіла відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 12.4, 12.9 (б) ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди та наслідками, тобто отриманням ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини вважає, що вирок суду в частині призначення додаткового покарання та в частині цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, в розмірі 45000 грн. підлягає скасуванню з ухваленням, в цій частині нового рішення про незастосування додаткового покарання та відмови у задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди.

Вказує, що суд при призначенні покарання не врахував всі обставини вчиненого злочину та характеризуючі дані, а саме: повне визнання вини у вчиненні злочину, визнання фактичних обставин справи, надання потерпілому першої медичної допомоги, виклик лікарів та поліції. А також, що на його утриманні перебуває теща ОСОБА_11 , 1932 року народження, яка має ряд захворювань та потребує стороннього догляду.

Крім цього, зазначає, що суд не надав оцінки діям потерпілого ОСОБА_10 , який керував велосипедом в порушення вимоги пунктів 6.1., 6.6. ПДР, який досяг лише віку 10 років, а тому не мав права рухатись на велосипеді по проїзній частині дороги, а також в порушення ПДР перевозив на рамі велосипеда малолітнього пасажира.

Не врахував суд на його думку суд і неналежну поведінку законного представника потерпілого, яка дозволила сину виїзд на проїзну частину дороги.

Вважає, що суд визначаючи розмір моральної шкоди, в розмірі 45000 грн. не взяв до уваги, те, що він відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 8000 грн., є пенсіонером, постраждалим від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії та отримує невелику пенсію.

Вказує, що в матеріалах справи міститься висновок експерта від 09.07.2019 р. №237, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 знаходився на стаціонарному лікуванні лише 4-дні з 15.06.19 р. по 20.06.19 р. (а.с.122) В матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи щодо проходження потерпілим лікування в інших медичних закладах.

При цьому, законний представник потерпілого ОСОБА_8 не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів, якими вона обґрунтовує розмір заявленої моральної шкоди, а тому вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Крім того, зазначає, що згідно висновків СМЕ у потерпілого також було виявлено консолідований перелом потиличної кістки, який утворився не менш як за 14 днів до ДТП, що також могло призвести до негативних наслідків про які вказує представник потерпілого у цивільному позові обґрунтовуючи його розмір.

В запереченні представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним та ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства.

На її думку, призначена судом міра покарання ОСОБА_6 відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Цивільний позов судом вирішено у відповідності до вимог Закону, з врахуванням характеру правопорушення, моральних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_10 .

Просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

В запереченні прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є законним та ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства. Просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора та законного представника ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Судом з дотриманням вимог ч.3 ст. 349 КПК України не проводилося дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого було висунуте обвинувачення ОСОБА_6 .

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів переглядає вирок суду лише в частині призначеного додаткового покарання та в частині оспорюваного цивільного позову.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, добровільно частково відшкодував матеріальну шкоду, сплативши за лікування потерпілого.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, суд першої інстанції, враховуючи обставини та обсяг грубих порушень Правил дорожнього руху, які призвели до наїзду на пішохода в межах населеного пункту, внаслідок перевищення швидкості та наслідки, які сталися після дорожньо-транспортної пригоди, вважав за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого щодо залишення судом поза увагою його характеризуючих даних, обставин, що пом`якшують його покарання, надання матеріальної допомоги потерпілому, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки всі перераховані ним обставини були враховані судом першої інстанції, що і відображено у вироку суду.

Не є переконливим доводом, що дає підстави для незастосування щодо обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, враховуючи тяжкість правопорушення та його наслідки, думку потерпілої, здійснення ним догляду за особою похилого віку, оскільки особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Саме дії ОСОБА_6 , який внаслідок перевищення швидкості в населеному пункті не зміг уникнути наїзду на малолітнього потерпілого, рух якого він завчасно спостерігав на проїзній частині перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди та наслідками, а тому його доводи про порушення малолітнім потерпілим ОСОБА_10 ПДР, а його законним представником батьківського обов`язку не спростовує висновків суду та не свідчить про невідповідність призначення йому додаткового покарання внаслідок його суворості, а у такий спосіб, як вважає апеляційний суд, апелянт лише намагається применшити свою вину, уникнути негативних наслідків та незручностей для себе внаслідок застосування додаткового покарання не надаючи об`єктивної оцінки своїм діям та наслідкам до яких вони призвели.

Відтак, судом першої інстанції при призначенні, як основного так і додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, таке покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, та є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи цивільний позов законного представника потерпілого - ОСОБА_8 , а зокрема визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд в повній мірі врахував характер правопорушення, яке є необережним, глибину душевних страждань, які зазнав потерпілий ОСОБА_10 з врахуванням його віку та отриманих тяжких тілесних ушкоджень, ступінь вини обвинуваченого та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, саме характер тілесних ушкоджень, які були спричиненні потерпілому внаслідок дій обвинуваченого оцінювався судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди згідно до фактичних обставин, які визнав обвинувачений та висновку СМЕ № 237: поєднана тупа травма тіла, відкрита черепно мозкова травма.

Не дає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди і часткове сплата обвинуваченим потерпілому затрат при проходженні ним лікування - 8000 грн., оскільки у цивільному позові було визначено суму, що підлягає до стягнення з врахуванням додаткових витрат на лікування, що поніс потерпілий та спричиненої йому моральної шкоди.

Підстав для скасування чи зміни вироку суду та відмови у задоволенні вимог позивача, в частині стягнення моральної шкоди про, що просить обвинувачений в апеляційній скарзі чи зменшенні розміру відшкодування колегія судів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 травня 2020 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: