Справа № 755/1240/21
1-кс/755/419/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2021 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000185 від 16.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000185 від 16.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що Київською місцевою прокуратурою № 4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000185 від 16.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння невідомими особами шахрайським шляхом квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, до Київської місцевої прокуратури № 4 звернувся із заявою ОСОБА_4 , в якій зазначено, що останній з 22.09.1988 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ордеру на житлове приміщення № Г16893 від 06 листопада 1975 року, вказана квартира надана ОСОБА_5 (дідусю заявника) та членам його сім`ї - дружині ОСОБА_6 , дочці ОСОБА_7 та сину ОСОБА_8 .

Після смерті дідуся, договір найму на квартиру по АДРЕСА_1 змінено та укладено його з ОСОБА_9 , у зв`язку зі смертю квартиронаймача ОСОБА_5 (розпорядження №252 від 19.03.2003 року).

Поряд із цим, свідоцтво на право власності на квартиру АДРЕСА_1 не видавалось, оскільки дана квартира досі не приватизована.

03 листопада 2014 року мати заявника - ОСОБА_9 померла. Після її смерті, ОСОБА_4 і надалі продовжує проживати у зазначеній квартирі.

Крім того, з 12.03.2020 року в даній квартирі зареєстровано його неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У подальшому, ОСОБА_4 прийняв рішення приватизувати дану квартиру та попросив свою колишню дружину ОСОБА_11 допомогти йому, а саме, з`ясувати, які необхідні документи для здійснення приватизації. Після чого, ОСОБА_11 повідомила, що звернулась в Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, де їй повідомили, що квартира перебуває у приватній власності, однак, Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартира, в якій ОСОБА_4 зі своєю сім`єю проживав з народження. Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось.

Тоді ж, заявнику стало відомо, що згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 знаходиться у приватній власності невідомих йому осіб.

Водночас, ОСОБА_4 звернувся в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» із заявою про те, що в зв`язку зі смертю квартиронаймача ОСОБА_9 , просить перевести особовий рахунок квартири АДРЕСА_3 на його ім`я.

Крім того, до Київської місцевої прокуратури № 4 надійшов лист Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо незаконного заволодіння майном комунальної власності територіальної громади міста Києва, а саме, квартирою АДРЕСА_2 .

В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження встановлено наступне.

Так, 06.11.1975 року виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів, ОСОБА_5 , на сім`ю, яка складається з чотирьох осіб, видано Ордер № Г16893 на житлове приміщення, а саме - на квартиру АДРЕСА_2 .

У подальшому, Розпорядженням № 252 від 19.03.2003 року змінено договір найму на житлове приміщення та укладено його з ОСОБА_9 .

Згідно лікарського свідоцтва про смерть, квартиронаймач ОСОБА_9 в 2014 році померла. Після її смерті, у даній квартирі залишився проживати син померлої ОСОБА_4 , який там і зареєстрований. Також, в даній квартирі зареєстрований його малолітній син ОСОБА_10 .

Згідно інформації Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, станом на 09.06.2020 року, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від ІНФОРМАЦІЯ_2 , Орган приватизації житла Дніпровського району в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення документів на приватизацію квартири АДРЕСА_2 . Свідоцтво про право власності на зазначену квартиру не видавалось.

Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно спірна квартира перебуває у приватній власності ОСОБА_12 .

Як встановлено, перша реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 здійснена 04.07.2018 року державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації» Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області за ОСОБА_13 . Підставою реєстрації права власності стало свідоцтво про право власності, без номера, виданий 19.09.2001 року, видавник Відділ приватизації державного житлового фонду Дніпровської районної адміністрації м. Київ.

У подальшому, 05.07.2018 року, згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_13 (продавець) та ОСОБА_12 (покупець), право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості перейшов у власність ОСОБА_12 .

Після чого, 31.08.2018 року зазначена квартира, на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 557, перейшла у власність ОСОБА_14 .

Водночас, як встановлено в ході досудового розслідування, спірне майно в приватну власність не передавалось та належить територіальній громаді міста Києва.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 11.01.2021 року вказану квартиру визнано речовим доказом.

Таким чином, з метою виконання завдань кримінального провадження (стаття 2 КПК України), що полягає у захисті суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене вище майно, право власності на яке на цей час зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_14 .

Без відповідного арешту шляхом заборони відчуження зазначеним майном, воно може вибути з власності поточного власника та передатися у власність або користування іншим особам, що утруднить чи унеможливіть у подальшому скасування державної реєстрації права власності на це майно, у тому числі, й заходами цивільно-правового характеру, шляхом витребування його на корить потерпілої сторони. Таке обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням даного кримінального провадження.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала повністю та просила його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

Особа, у володінні якої знаходиться майно, на яке просять накласти арешт ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, прийшов до наступного.

Київською місцевою прокуратурою № 4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000185 від 16.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Речовими доказами, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000185 від 16.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), шляхом заборони на її відчуження.
У силу ст. 175 КПК України, контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: