КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю
представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 .

Цією ж ухвалою передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , із забороною всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 .

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, упередженість, необ`єктивність та незрозумілість, постановити нову ухвалу, якою відмовити в повному обсязі у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та визначення порядку зберігання речових доказів.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України. Вказує, що шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 розірвано 23.04.2007, 13 років разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Стверджує, що досудове розслідування здійснюється щодо злочинів не пов`язаних з корупційними правопорушеннями. Додає про відсутність запиту прокурора щодо згоди власника майна на передачу майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Також апелянт вказує про те, що клопотання прокурора про арешт майна подано 01.06.2020, цього ж дня розглянуто, а майно вилучене 22.05.2020 року. Додає про не повідомлення власника майна про розгляд даної справи.

Далі в апеляційній скарзі представник власника майна зазначає про недотримання норм кримінального процесуального законодавства України, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, недотримання строків, передбачених чинним законодавством, для постановлення ухвали про арешт майна, неправильне застосування передбачених законом підстав для арешту майна, однобічність розгляду справи. Стверджує, що конфіскація майна є видом покарання, після доведення вини і встановлення обвинувального вироку.

У підсумку апелянт зазначає про те, що в ухвалі слідчого судді відсутнє належне мотивування прийнятого рішення, не визначено мети і завдання заходу забезпечення кримінального провадження, відсутні посилання на норми кримінально процесуального закону.

Одночасно автор апеляційної скарги ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування причин пропуску строку вказує, що оскаржувана ухвала поставлена без виклику у судове засідання представника власника майна. Оскаржувану ухвалу слідчого судді отримано стороною захисту 17 липня 2020 року.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні не приймали, копію оскаржуваної ухвали апелянтом отримано 17 липня 2020 року, апеляційна скарга подана до суду у той же день, п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Судове засідання по розгляду згаданої апеляційної скарги призначено слуханням в апеляційній інстанції на 11 годину 15 хвилин 14.12.2020 року, про що надіслано повідомлення прокурору 04.11.2020 року, проте в судове засідання прокурор не прибув, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку із чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майнапідлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження №0000072, відомості про яке 22.11.2012 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України.
25.05.2020 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_6 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року задоволено.

Цією ж ухвалою передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління для реалізації або передачі в управління за договором у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19-24 Закону України «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , із забороною всім суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно: державним та приватним нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим акредитованим суб`єктам; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольських міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністраціях) окрім Міністерства юстиції України, проводити будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 .

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновками слідчого судді про доведеність підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК Україниречовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.
Так, представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом з іншими учасниками злочинної групи, певний час, займалися сумісною протиправною діяльністю, отриманий дохід від якої згідно досягнутої домовленості, розподіляли між всіма учасниками злочинної групи.

18.03.2020 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 358 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_10 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , у якої перебувало у власності нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , придбана за гроші набуті кримінально протиправним шляхом, тобто має ознаки зазначені у ч. 1 ст. 98 КПК України та є речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Як зазначає ініціатор клопотання, 29.05.2020 ОСОБА_6 , після проведення ряду обшуків у даному кримінальному провадженні, розуміючи, що її чоловік ОСОБА_12 є підозрюваним та на його майно може бути накладений арешт, з метою приховування вказаного речового доказу від забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, та зберігання вказаного майна для ОСОБА_13 , відчужила, а саме оформила право власності на вказаний будинок на спільного з ОСОБА_14 знайомого ОСОБА_15 .
Разом з тим, необхідним буде наголосити на тому, що поза увагою прокурора та у подальшому слідчого судді, залишилися ті обставини, що у відповідності до рішення Совєтського районного суду міста Макіївки Донецької області від 23.04.2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_16 та ОСОБА_10 зареєстрований 14 листопада 1991 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №537.
Таким чином доводи прокурора та висновок слідчого судді про придбання арештованого майна за гроші здобуті злочинним шляхом, не знайшли свого підтвердження, з урахуванням придбання ОСОБА_6 квартири в той час, коли вона вже 6 років не перебувала з підозрюваним у шлюбі.
Також колегія суддів не може погодитись із висновками слідчого судді про наявність підстав для арешту майна, з метою можливої конфіскації, як виду покарання, оскільки відповідно до положень ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт майна з метою конфіскації може бути застосований лише в частині майна, яке належить підозрюваному. Разом з тим, власник майна не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні та не має нести відповідальність за дії підозрюваного ОСОБА_13 .
Висновки слідчого судді про наявність підстав для передачі майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, також не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи рішення про заборону користування квартирою, слідчий суддя не з`ясував обставини, передбачені ч. 12 ст. 170 КПК України, з урахуванням пояснень представника власника майна про те, що під час розгляду даного клопотання про арешт майна, квартира використовувалась для проживання на законних підставах.

Враховуючи наведене, відсутні підстави для заборони користування квартирою та, як наслідок, її передача Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для реалізації.

Крім того, приймаючи рішення про передачу майна, слідчий суддя не обґрунтував необхідність таких дій, а саме в чому полягає мета збереження її економічної вартості.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених порушень КПК України, є передчасними, з урахуванням підстав для скасування ухвали, які наведені вище.
Враховуючи наведені порушення під час накладення арешту, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування нерухомим майном, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно та визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом виконання ухвали про арешт майна, відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4