ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року
м. Київ

справа № 552/4246/19

провадження № 51-2604 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого на вирок Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
18 травня 2020 року Полтавський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалив новий, яким призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 25 травня 2019 року приблизно о 12.30, перебуваючи на АДРЕСА_2 , в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків наніс наявним у нього ножем ОСОБА_8 один удар в тулуб, спричинивши останньому тяжких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить його змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, не врахував у достатній мірі всіх обставин, що пом`якшують покарання, та даних про особу її підзахисного. Зокрема, поза увагою суду залишилась провокативна поведінка потерпілого, в результаті цього - вчинення ОСОБА_7 інкримінованих дій в стані раптово виниклого сильного душевного хвилювання, а також його незадовільний стан здоров`я, наявність тяжких захворювань та позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого.
За змістом касаційної скарги засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із ухваленим вироком суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить його змінити, пом`якшивши призначене покарання. Свої вимоги засуджений мотивує доводами, аналогічними до доводів захисника.
Позиція учасників судового провадження
Захисник і засуджений підтримали касаційні скарги, просили вирок суду апеляційної інстанції змінити, пом`якшивши призначене ОСОБА_7 покарання.
Прокурор заперечив проти касаційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положенням ч. 1 ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Зі змісту касаційних скарг убачається, що захисник і засуджений фактично порушують питання про недотримання судом апеляційної інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Доводи касаційних скарг захисника та засудженого про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів, наявність обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, дані про особу винуватого, зокрема, його тяжкі захворювання, а також позицію потерпілого, який при призначенні покарання поклався на розсуд суду.
Прокурор, не погоджуючись із таким рішенням у частині призначеного покарання через безпідставне, на його думку, застосування положення ст. 75 КК України, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити новий вирок, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Суд апеляційної інстанції частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 у частині призначеного покарання й ухвалив новий вирок.
Як убачається з його мотивувальної частини, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 , урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів, дані про його особу, зокрема, те, що він раніше неодноразово (10 разів) притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів, після закінчення іспитового строку знову вчинив умисний злочин, не працює та є наркозалежною особою, тобто дотримався вимог статей 6567 КК України.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_7 покарання саме у виді реального позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання не вбачається.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційних скаргах захисника та засудженого, Суд не знаходить.
За результатом перевірки матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 колегія суддів уважає безпідставними доводи касаційних скарг про те, що суд апеляційної інстанції при призначенні покарання не врахував наявність у ОСОБА_7 тяжких захворювань та провокативну поведінку потерпілого, оскільки саме це й було враховано судом при визначенні розміру покарання в мінімальних межах.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвалений вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого залишити без задоволення, а вирок Полтавського апеляційного суду від 18 травня 2020 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3