ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/175/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/175/20 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18.02.2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Бабанка Уманського району Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18.02.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином задоволено та стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого 11398 ( одинадцять тисяч триста дев`яносто вісім) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок грошового відшкодування матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень грошового відшкодування моральної шкоди завданої злочином .

В порядку ст.100 КПК України вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 01 травня 2019 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території незавершеного будівництва, що по вул.Будного (навпроти ринку «Мотор») в м.Тернополі, переслідуючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, увійшов до підвального приміщення вказаного будівництва, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами за допомогою невстановленого слідством предмету пошкодив навісний замок підвального приміщення, яке перебуває у власності ОСОБА_9 , з якого в подальшому таємно викрав алюмінієву драбину, загальною вартістю 6000 гривень, кабель ПВС, 3*6, загальною довжиною 70 м., загальною вартістю 3749 грн. 20 коп., сварку електричну марки «Дніпро М,ММА-250В», моделі «ММS» вартістю 1649 грн. 75 коп.

Із місця вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 втік, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11398 гривень 95 копійок.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням в інше приміщення.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , не оспорюючи правильність встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке призвело до призначення надто мякого покарання. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вказує, що обвинувачений ввів в оману суд з приводу свого щирого каяття, після судового засідання поводився зухвало та відмовився відшкодувати завдану злочином шкоду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, міркування прокурора, який просить задовольнити апеляцію потерпілого, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений усією сукупністю наявних у ньому, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, і які в апеляційній скарзі потерпілим не оскаржуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка), поєднане із проникненням в інше приміщення також є правильною.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає встановленим та доведеним те, що 01 травня 2019 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території незавершеного будівництва, що по вул.Будного (навпроти ринку «Мотор») в м.Тернополі, переслідуючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, увійшов до підвального приміщення вказаного будівництва, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії не будуть помічені сторонніми особами за допомогою невстановленого слідством предмету пошкодив навісний замок підвального приміщення, яке перебуває у власності ОСОБА_9 , з якого в подальшому таємно викрав алюмінієву драбину, загальною вартістю 6000 гривень, кабель ПВС, 3*6, загальною довжиною 70 м., загальною вартістю 3749 грн. 20 коп., сварку електричну марки «Дніпро М,ММА-250В», моделі «ММS» вартістю 1649 грн. 75 коп.

Із місця вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 втік, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11398 гривень 95 копійок.

Разом з тим, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає обґрунтованими доводи, викладені у апеляційній скарзі потерпілого щодо призначення обвинуваченому надто мякого покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст.50, 65-67 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу винного, а також відсутність обтяжуючих обставин та наявність обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність негативних характеристик з місця проживання; думку потерпілого у кримінальному провадженні, щодо призначення покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, у зв`язку з чим призначив покарання у виді позбавлення волі, звільнивши на підставі ст.75 КК України від його відбування з випробуванням, встановивши іспитовий строк та поклавши передбачені ч.1 ст.76 КК України обов`язки.

Проте, колегія суддів вважає що призначене cудом першої інстанції покарання є таким, що не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального праворушення у звязку з мякістю у звязку з не врахуванням належним чином усіх даних про особу обвинуваченого, який вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, є раніше судимою особою та не відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду, а тому вирок місцевого суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку на підставі ст.420 КПК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у відповідності до положень ст.65 КК України колегія суддів враховує: ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, посередньо характеризується за місцем проживання, хворіє на розлади психіки внаслідок вживання опіоїдів, обставини, що помякшують його покарання: визнання вини, щире каття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, а також змінену після винесення вироку місцевим судом позицію потерпілого, якому ОСОБА_7 відмовився відшкодувати завдану злочином шкоду та поводився зухвало після звільнення його від призначеного покарання з випробуванням, у зв`язку з чим ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання у виді реального позбавлення волі, а тому вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

На думку колегії суддів призначене покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі буде достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , попередження нових злочинів, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 18.02.2020 року стосовно ОСОБА_7 в частині покарання скасувати та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді 3(трьох) років 6(шести) місяців позбавлення волі .

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку Апеляційного суду до виконання в частині відбування покарання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді