Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/2204/20

Номер провадження: 1-кп/511/78/21

17 лютого 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна угоду про визнання винуватості за обвинувальним актом по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 05.02.2020 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Понятівка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007, 2010 та 2015 років народження та матір 1941 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , інспектора прикордонного контролю 3-ї категорії водія 4 групи прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип Б) (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), у військовому званні «старший сержант», раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 12.01.2018 укладено з Державною прикордонною службою України в особі тимчасово виконувача обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (І категорії) контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу, строком на три роки.
Відповідно до абзацу 4 Вступу Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України.
Наказом тимчасово виконувача обов`язків начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12.01.2018 № 16ОС ОСОБА_4 призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії НОМЕР_2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » І категорії (тип Б), ВОС 108975Р, з 12.01.2018 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.
Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Відтак, з 12.01.2018, тобто з дня зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу частини, останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби за контрактом.
В подальшому, відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.06.2018 № 252ОС ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора прикордонного контролю 3-ї категорії водія 4 групи прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип Б) (з місцем дислокації
АДРЕСА_1 ), таким чином останній вважається таким, що з того часу приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Згідно положень ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 по теперішній час в Україні діє особливий період.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 № 1126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому сержанту ОСОБА_4 було достеменно відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього обов`язки.
Проходячи військову службу, старший сержант ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 37, 40, 49, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, старший сержант ОСОБА_4 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.
Так, 28.12.2019 о 08 год. 00 хв. старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом в Державній прикордонній службі України та проходячи її на посаді інспектора прикордонного контролю 3-ї категорії водія 4 групи прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип Б) (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), діючи умисно, всупереч вищевказаних вимог закону, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно без поважних причин до відділення прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване в АДРЕСА_2 та перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд до 20.11.2020.
20.10.2020 о 12 годині 00 хвилин старший сержант ОСОБА_4 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та заявив про себе.
Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженню надійшов до суду разом із угодою про визнання винуватості.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 повністю визнав вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, ініціативно співпрацював з досудовим слідством, а саме - активно сприяв розкриттю даного злочину та швидкому досудовому розслідуванню, 25.11.2020 року між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 , та підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в присутності захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, у приміщенні військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України було укладено угоду про визнання винуватості.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до умов вищевказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро каятися та активно сприяти розкриттю злочину, вчиненого ним, та узгоджено вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , із застосуванням ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю розуміє, що має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, та він має відповідні права передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
Обвинуваченому ОСОБА_4 також роз`яснені: наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи та обов`язки, які будуть застосовані і покладені на нього у разі затвердження угоди судом.
Прокурор під час підготовчого судового засідання просив угоду про визнання винуватості затвердити.
Сторона захисту наполягала на затвердженні угоди.
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Згідно ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Суд, під час підготовчого судового засідання, переконався, що укладення угоди сторонами /прокурором та обвинуваченим/ є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Вирішуючи питання щодо відповідності угоди вимогам КПК України, судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, матеріальна шкода вказаним злочином не завдана. Обвинувачений під час підготовчого судового засідання повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
Таким чином, враховуючи, що наслідком кримінального правопорушення є шкода, спричинена державним та суспільним інтересам, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, прокурором дотримані вимоги ст. ст. 469, 470 КПК України щодо підстав /та обставин/ для ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості. Зміст угоди повністю відповідає вимогам ст. 472 КПК України, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України. Будь-яких перешкод для укладення угоди, судом не встановлено.
Суд не досліджує докази по кримінальному провадженню, оскільки вирок ухвалюється в особливому порядку, передбаченому Главою 35 КПК України /кримінальне провадження на підставі угод/.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, за кваліфікуючими ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, наявність утриманців.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
На підставі викладеного, при наявності вказаних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей 2007, 2010 та 2015 років народження та непрацездатної матері, 1941 року народження, відсутність тяжких наслідків та відсутність обставин, що його обтяжують, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, раніше не судимого, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, позитивних характеристик, та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення та наслідки, які настали в результаті вчинення злочину, критичне відношення винного до вчиненого, відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого дію ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України, у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн., оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення їм нового злочину.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Підстав для відмови в угоді та призначення більш суворого покарання, суд не знаходить.
На підставі вищевикладеного, суд вважає, що угода про визнання винуватості, що укладена 25.11.2020 року між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 підлягає затвердженню.
Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.
Керуючись ст. ст. 314, 374-376, 468-470, 472-475, КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.11.2020 року за обвинувальним актом по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 05.02.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладену між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 , та підозрюваним ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 .
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляцій, які можуть бути подані з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Копія вироку після його проголошення негайно вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1