Справа № 199/6068/20
У Х В А Л А
іменем України
13 листопада 2020 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001210, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 , в межах зазначеного кримінального провадження звернувся до суду з клопотанням, за яким просить повністю скасувати арешт з рухомого майна, а саме з транспортного засобу «BMW Х3», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_8 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

Клопотання обґрунтовується тим, що під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, слідчим суддею Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська 19 червня 2020 року було винесено ухвалу про накладення арешту на рухоме майно, а саме на транспортний засіб «BMW Х3», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_8 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Під час вирішення даного питання ОСОБА_8 особисто присутня не була. В ухвалі слідчого судді було зазначено, що даний транспортний засіб є речовим доказом по даному кримінальному провадженню та стосовно нього заплановано проведення певних слідчих (розшукових) дій. На даний момент, необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження відпала, оскільки всі необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії із даним транспортним засобом було проведено. Досудове розслідування було закінчено, а обвинувальний акт по даній справі 10 вересня 2020 року було передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду. Досудовим розслідуванням встановлено, що автомобіль «BMW Х3», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » не скоював наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що зафіксовано на відео, яке долучено до матеріалів кримінального провадження № 0001210. 03 липня 2020 року постановою слідчого, автомобіль «BMW Х3», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » було повернуто його власнику на відповідальне зберігання. Також, слід зауважити, що ОСОБА_8 є лише власником даного транспортного засобу, а тому по даному кримінальному провадженню є лише іншим власником майна. Таким чином, вказаний транспортний засіб взагалі не має жодного відношення до події, що сталася 16 червня 2020 року близько 18 год. 30 хв. в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра по вул. М. Малиновського, в районі буд. № 76 за участі автомобіля «Деу Ланос», з реєстраційним номером НОМЕР_3 та пішохода ОСОБА_9 , а отже автомобіль «BMW Х3», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », вже не є речовим доказом по даному кримінальному провадженні то ж і відпала потреба у подальшому застосуванні арешту. При цьому наявність заборони на його відчуження, розпорядження та користування порушує законні права його власника.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав зазначене клопотання та фактичні обставини, на яких воно ґрунтується.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечила проти задоволення клопотання. Зазначила, що автомобіль «BMW Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах сформульованого обвинувачення дійсно не має доказового значення. Матеріали кримінального провадження відносно водія вказаного транспортного засобу в окреме провадження не виділялися.

Інші учасники судового провадження також не заперечили проти задоволення клопотання.

Вирішуючи клопотання, суд враховує, що під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за результатами розгляду клопотання слідчого про накладення арешту, слідчим суддею Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська 19 червня 2020 року було винесено ухвалу (справа № 932/6982/20, провадження № 1-кс/932/3723/20) про накладення арешту на автомобіль марки «BMW», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , шляхом накладення заборони на його відчуження, розпорядження і користування.

Накладаючи арешт на автомобіль, слідчий суддя керувався тим, що за версією слідства (викладеній у клопотанні про накладення арешту) 16 червня 2020 року близько 18 год. 30 хв. в Амур-Нижньодніпровському районі міста Дніпра на вул. М.Малиновського, в районі будинку № 76, автомобіль «Деу Ланос» з реєстраційнийм номером НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобілем «BMW», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

За наданим суду обвинувальним актом, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що, керуючи автомобілем «Деу Ланос», державний номер НОМЕР_3 , 26 червня 2020 року близько 18:30 год. в районі будинку № 76 по вул. Маршала Малиновського в м. Дніпро здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

При цьому, формулювання обвинувачення не містить посилання на причетність до зазначеної ДТП автомобіля марки «BMW», з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

З пояснень прокурора ОСОБА_3 та доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що матеріали відносно водія вказаного автомобіля в окреме провадження не виділялися.

Суд виходить з того, що згідно ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

До клопотання додана копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «BMW Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з якого вбачається, що зареєстрованим власником вказаного автомобіля є ОСОБА_8 . Отже остання на підставі приписів ч. 2 ст. 174 КПК України має право на звернення до суду з клопотанням про скасування його арешту.

За статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З сукупності досліджених судом фактичних обставин вбачається, що потреба у накладенні арешту на автомобіль давно відпала, на теперішній час відсутній будь-який суспільний чи приватний інтерес, за якого була б нагальною потреба в обмеженні власника відчужувати, розпоряджатися чи користуватися своїм майном і подальше збереження арешту автомобіля не відповідає критерію законності, призводить до свавільного втручання у право власності, не відповідає принципу пропорційності.

На підставі викладеного, клопотання ОСОБА_6 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-174, 350 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту рухомого майна, а саме: транспортного засобу «BMW Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 задовольнити.

Скасувати арешт автомобіля «BMW Х3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на праві власності згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з забороною його відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_10 від 19 червня 2020 року (справа № 932/6982/20, провадження № 1-кс/932/3723/20).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть включені до апеляційної скарги на остаточне рішення в кримінальному провадженні.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Головуючий:

13.11.2020