ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/252/21 Справа № 210/4910/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року про залишення без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року було залишено без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що переважний строк відбування покарання поведінка засудженого ОСОБА_7 була пасивною, він не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення. Суд врахував, що ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, перерахований строк відбування покарання за ч. 5 ст.72 КК України становить з 04.12.2015 року по 15.06.2016 року , строк, який залишився до відбуття становить більше року, а тому дійшов висновку, що така пасивна поведінка засудженого ОСОБА_7 не є позитивним прикладом та не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, проте докази, що свідчать про виправлення ОСОБА_7 , не були прийняті до уваги судом. Так, суд не оцінив належним чином характеристику засудженого з Державної установи Криворізька виправна колонія (№80), яка доводить сумлінність поведінки ОСОБА_7 , та з якої вбачається, що ОСОБА_7 отримав 4 заохочення, непогашених стягнень не має. Крім того, ОСОБА_7 офіційно працевлаштований різноробітником підсобного господарства виробничих майстерень установи, проте в ухвалі суду зазначено, що ОСОБА_7 є непрацевлаштований.
Захисник вказує, що ОСОБА_7 завжди був добропорядною особою, на підтвердження цього суду була надана характеристика від керівника ОСББ Камелія-Н ОСОБА_10 , яка залишилася поза увагою суду першої інстанції. Крім того, ОСОБА_7 раніше судимостей не мав, до кримінальної та будь-якої іншої відповідальності не притягувався. ОСОБА_7 потрапив на територію Російської Федерації, де і був затриманий, шляхом обману та став жертвою торгівлі людьми.
Захисник зазначає, що ОСОБА_7 будь-яких кримінальних зв`язків не підтримує, на профілактичному обліку в установі не перебуває, згідно вироку позову не має та вину у скоєному злочині визнав повністю, розкаявся.
Звертає увагу, що до суду першої інстанції був поданий план ресоціалізації ОСОБА_7 та повернення до свого подальшого законослухняного життя, проте зазначений план не був належним чином розглянутий судом.
Захисник вважає, що ОСОБА_7 вже пройшов процес виправлення та відсутня необхідність подальшого його тримання в установі.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 відбуває покарання, яке було призначено вироком Кіровського районного суду м. Астрахані від 16.06.2016 року за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 30 п. г ч. 4 ст. 228.1 КК РФ.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника, оскільки з характеристики на засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_11 в місцях позбавлення волі знаходиться з 06.12.2015 року, за час перебування в установах виконання покарань засуджений ОСОБА_11 характеризувався посередньо та негативно, мав стягнення, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, проте не свідчать про сумлінну поведінку засудженого, а також його прагнення довести своє виправлення.
Колегія суддів зазначає, що дотримання правил внутрішнього розпорядку є обов`язком засудженого, і наявність заохочень протягом певного періоду, а не всього часу відбування покарання не можуть свідчити про виправлення засудженого.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника щодо позитивної характеристики від керівника ОСББ Камелія-Н ОСОБА_10 , оскільки вказана характеристика була надана 08.07.2020 року, у той час як ОСОБА_7 перебував в місцях позбавлення волі з 06.12.2015 року.
Колегія суддів не приймає також інші доводи апеляційної скарги захисника, оскільки із матеріалів провадження не вбачається, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання прагнув довести своє виправлення зразковою поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 .
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року про залишення без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2020 року про залишення без задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4