ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/432/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/380/20 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Борщівського районного суду від 24 вересня 2020 року.
Даним вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонерка, інвалід ІІІ групи загального захворювання, раніше не судима,
визнана невинуватою та виправдана за ч.1 ст.185 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення нею цього кримінального правопорушення.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 02 березня 2018 року біля 10 год., перебуваючи на другому поверсі приміщення поліклініки Борщівської ЦРКЛ на лавці перед кабінетом № 24 лікаря-терапевта у неї виник злочинний умисел спрямований на вчинення крадіжки майна із жіночої сумочки потерпілої ОСОБА_9 , яку та поклала на лавку між собою та обвинуваченою. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу до сумочки ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих спонукань, переконавшись, що потерпіла та інші особи за її діями не спостерігають, таємно викрала із жіночої сумки ОСОБА_9 гаманець сірого кольору вартістю 14,61 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1300 грн. Всього ОСОБА_7 вчинила крадіжку майна, яке належить ОСОБА_9 на загальну суму 1314,61 грн.
Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
З цим обвинуваченням органу досудового слідства суд першої інстанції не погодився і виправдав ОСОБА_7 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що вона вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить скасувати вирок суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1530 грн.
Вказує, що суд першої інстанції прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора про проведення повторної дактилоскопічної експертизи у справі без виходу до нарадчої кімнати, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду.
Стверджує, що факт доставлення ОСОБА_7 вперше до слідчого у Борщівське ВП 06.03.2018 року о 16 год.10 хв. не відповідає фактичним обставинам у справі та відповідно не становить порушень вимог КПК України.
Посилається на те, що суд у вироку не вказав, які саме слідчі дії були проведені із ОСОБА_7 до внесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР, тому відсутні підстави для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом у справі.
Вважає, необґрунтованими висновки суду щодо позбавлення обвинуваченої ОСОБА_7 можливості скористатися допомогою адвоката під час проведення слідчих дій, оскільки під час проведення пред`явлення особи для впізнання 07.03.2018 року ОСОБА_7 ще не перебувала у статусі підозрюваної, а тому в силу вимог ст.52 КПК України участь захисника не була обов`язковою. Крім цього, під час вручення їй повідомлення про підозру 11.04.2018 року був присутній адвокат ОСОБА_10 .
Посилається на неправомірність визнання судом недопустимим доказом у справі протоколу огляду місця події від 06.03.2018 року, оскільки він проведений за безпосередньої участі всіх учасників, зазначених у протоколі, в ході якого виявлені та вилучені папілярні узори пальців рук, які були об`єктом експертного дослідження, що підтверджується наданими у судовому засіданні поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , понятих - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також слідчих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Вважає помилковим висновок суду про відсутність понятих під час проведення огляду місця події із підстав наявності виправлень у Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Борщівського ВП, оскільки свою присутність вони підтвердили у наданих поясненнях в судовому засіданні, що не було враховано судом першої інстанції. Крім цього, суд не дав належної оцінки поясненням слідчих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Стверджує, що проведення слідчої дії за участю обвинуваченої 06.03.2018 року в період з 23 год. до 23 год.10 хв., тобто у нічний час, узгоджується із вимогами ч.4 ст.223 КПК України.
Прокурор вважає, що вина ОСОБА_7 доведена наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, поясненнями потерпілої та понятих, тому висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, вважає безпідставним.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 посилається на те, що суд першої інстанції підставно визнав ряд доказів недопустимими, оскільки їх здобуто з порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах: прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах та останньому слові обвинувачену ОСОБА_7 , в судових дебатах її захисника, які заперечили апеляційну скаргу прокурора, вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
За змістом статті 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 373 КПК України, у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, ухвалюється виправдувальний вирок.
У разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку відповідно до ст.374 КПК України зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдування обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження дотримався вказаних вимог закону, тому погоджується з його висновком про виправдування ОСОБА_7 у зв`язку із недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Такий висновок суду ґрунтується на оцінці перевірених в судовому засіданні доказів, які були надані стороною обвинувачення.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме у тому, що вона 02 березня 2018 року біля 10 год., перебуваючи на другому поверсі приміщення поліклініки Борщівської ЦРКЛ на лавці перед кабінетом № 24 лікаря-терапевта шляхом вільного доступу до сумочки ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих спонукань, переконавшись, що потерпіла та інші особи за її діями не спостерігають, таємно викрала із жіночої сумки ОСОБА_9 гаманець сірого кольору вартістю 14,61 грн., в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1300 грн., спричинивши шкоду останній.
Виходячи із диспозиції ч.1 ст.185 КК України, кримінальна відповідальність за вказаною статтею настає за таємне викрадення чужого майна.
Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування всіх обставин кримінального правопорушення та доведеності винуватості особи у вчиненні злочину покладається на сторону обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку були досліджені надані стороною обвинувачення докази, протоколи слідчих дій, висновки експертизи, інші письмові докази, показання обвинуваченої, потерпілої, свідків, яким суд надав вірну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та їх достатності для прийняття відповідного процесуального рішення за результатами розгляду даного кримінального провадження.
Так, потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції показала, що 02 березня 2018 року близько 09 години пішла в Борщівську ЦРКЛ з метою обстеження. Очікуючи в черзі, сиділа на лавці на прийом до лікаря-терапевта, зліва біля себе поклала свою сумку, яка була відкрита, а сама дивилася на двері кабінету. В цей час підійшла ОСОБА_7 та сіла біля неї зліва. Потім до них підійшла її знайома ОСОБА_15 і попросила її пропустити до лікаря без черги, після якої до лікаря зайшла вона.
Потерпіла вказала, що повертаючись додому, зайшла в магазин, де виявила, що з сумки, яку мала з собою, зник гаманець, у якому знаходились кошти у сумі біля 1300 грн., пенсійне посвідчення та банківська карта. Тоді вона повернулася до лікарні, подумавши, що гаманець випав з сумки в кабінеті лікаря, проте, його там не виявила.
З її показів вбачається, що 05 березня 2018 року вона заявила у поліцію про крадіжку, усно повідомила поліцейського, який вийшов до неї, кого вона підозрює. Наступного дня, 06 березня 2018 року близько обіду через соціальні мережі її стало відомо, що її пенсійне посвідчення знайшли в лікарні. В цей же день вона забрала з поліклініки гаманець, пенсійне посвідчення та банківську карту. Написавши заяву про крадіжку у відділені поліції, в присутності понятих у неї вилучили ці речі і взяли відбитки пальців. Всі дії тривали приблизно з 16.30 до 21.00 год. На момент написання заяви працівники поліції їй повідомили, що ОСОБА_7 призналася у вчиненні крадіжки.
Потерпіла зазначила, що 07 березня 2018 року її знову запросили у відділення поліції, де вона серед інших осіб упізнала обвинувачену, як особу, яка сиділа поряд з нею біля кабінету лікаря-терапевта 02 березня 2018 року. Вказала, що після впізнання обвинувачена вийшла за нею і висловила намір повернути їй гроші, однак, сказала, що крадіжку вона не вчиняла.
Допитані в суді першої інстанції свідки ствердили наступне.
Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що 02 березня 2018 року біля 9 години була в приміщенні поліклініки Борщівської ЦРКЛ, бачила потерпілу ОСОБА_9 , яка сиділа на лавці до лікаря терапевта та пригадує, що ОСОБА_7 також стояла біля цього ж кабінету.
Свідок ОСОБА_17 , яка є медичною сестрою в Борщівській ЦРКЛ та свідок ОСОБА_18 - лікар, підтвердили, що 02 березня 2018 року близько 9 години ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були на прийомі у поліклініці, медсестра записала їх в журналі прийому і дала направлення на аналізи. Біля 12 години ОСОБА_7 прийшла ще раз з результатами аналізів, а близько 13 години ще раз зайшла ОСОБА_9 і повідомила, що в неї пропав гаманець, якого в кабінеті не знайшли.
Свідок ОСОБА_19 , яка є медичною сестрою неврологічного відділення Борщівської ЦРКЛ вказала, що точної дати не пригадує, того дня, у четвер чи п`ятницю, санітарка віддала їй гаманець і повідомила, що знайшла його на сходовій клітці між терапевтичним та неврологічним відділеннями лікарні. Коли вона відкрила цей гаманець, то виявила в ньому банківську картку та пенсійне посвідчення. Грошей у гаманці не було. Протягом вихідних днів гаманець лежав на підвіконні у відділі, а вона про знахідку повідомила в соціальні мережі. Невдовзі від працівників дізналася, що приходила потерпіла і забрала свої речі.
Свідок ОСОБА_20 підтвердила, що до неї зателефонувала знайома медсестра з неврологічного відділення лікарні ОСОБА_21 та питала, чи вона знає ОСОБА_9 і повідомила, що знайшовся гаманець останньої, у якому є пенсійне посвідчення та банківська картка.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтвердили, що 06 березня 2018 року біля 20 години знаходилися в приміщенні Борщівського віділення поліції, куди були запрошені як поняті, де в їх присутності потерпіла видала працівникам поліції гаманець, у якому були пенсійне посвідчення та банківська карта. При огляді банківської карти було виявлено сліди пальців руки, які зняли. Далі все помістили в пакет, на якому вони розписалися та був складений протокол. Вказали, коли заходили в приміщення ВП та виходили, розписувалися в журналі біля чергового.
Свідок ОСОБА_22 підтвердила, що ОСОБА_7 - її рідна сестра. В березні 2018 року біля 16 години сестра дзвонила їй і казала, що її забирають у поліцію. Близько 19 години сестра приїхала до неї додому, просила позичити грошей і вони разом із сестрою поїхали в Борщівське ВП, де їй пояснили, що в сестри візьмуть відбитки пальців. Вказала, що сестру тримали до 22 години. Додому вони пішли разом, по дорозі сестра їй казала, що її звинувачують у крадіжці гаманця, однак, вона крадіжки не вчиняла.
Допитаний у якості свідка слідчий Борщівського відділення поліції ОСОБА_13 вказав, що на підставі доручення начальника слідчого відділу проводив досудове розслідування в даній справі, вніс відомості в ЄРДР, провів ряд процесуальних дій, зокрема, і за участі ОСОБА_7 , яка зізналась у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_9 , на підтвердження чого отримав власноручно написану нею заяву. 06 березня 2018 року працював з нею у нічний час, так як вважав, що ОСОБА_7 могла знищити свої папілярні лінії. З участю понятих та потерпілої провів огляд місця події, в ході якого потерпіла видала викрадений у неї гаманець та речі, які були в гаманці. Також були виявлені та вилучені два відбитки пальців рук. Зазначив, що склав протокол огляду місця події, в якому вказав той час, коли фактично проводилася слідча дія. У даному протоколі помилково не було вказано, що вилучені сліди поміщаються в сейфпакет.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 показав, що під час розслідування даного кримінального провадження він працював ст.слідчим СВ Борщівського ВП, був у групі слідчих, проводив допит потерпілої. Також на прохання слідчого ОСОБА_13 надавав консультації щодо зняття слідів, які були виявлені на банківській карточці потерпілої. В той час були присутні потерпіла, поняті, слідчий ОСОБА_13 ..
Допитаний в якості свідка ОСОБА_23 підтвердив, що працює черговим у Борщівському ВП. Чергова частина відповідає за ведення Журналу відвідувачів. В той день, коли у відділення поліції приходила ОСОБА_7 , він чергував, однак, хто зробив виправлення в Журналі відвідувачів у той день, вказав, що йому невідомо. Зазначив, що з цього приводу було проведено службову перевірку і його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежний контроль.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_24 пояснив, що на час проведення досудового розслідування в даній справі працював помічником чергового Борщівського ВП. Запис у журнал відвідувачів на той час проводив слідчий, до якого приходила особа. В день його чергування у відділі поліції була ОСОБА_7 , проте у Журналі відвідувачів записів щодо неї, а також щодо Гнатишиної, ОСОБА_25 , ОСОБА_11 не здійснював і виправлень не робив. Вказав, що з цього приводу було проведено службову перевірку і його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Судом першої інстанції надана вірна оцінка вищевказаним поясненням потерпілої та свідків як таким, що достовірно не підтверджують факту таємного викрадення обвинуваченою чужого майна.
Крім цього, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.358 КПК України дослідив надані стороною обвинувачення письмові документи та оцінив їх згідно вимог ст.94 КПК України як кожен окремо, так у сукупності з іншими доказами, дійшовши висновку, що такі докази поза розумним сумнівом беззаперечно не підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, який є обґрунтованим.
Так, згідно даних протоколу огляду місця події від 06 березня 2018 року, складеного в період з 19 год. 55 хв. по 20 год. 18 хв.(т.1, а.с.109-114), оглядом місця події являється кабінет під №27 Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області, під час якого потерпіла ОСОБА_9 в присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 добровільно видала викрадені у неї 02 березня 2018 року близько 10 години в приміщенні поліклініки Борщівської ЦРКЛ речі: гаманець сірого кольору, пенсійне посвідчення на її ім`я, пластикову банківську картку банку «Приватбанк», які їй 06 березня 2018 року було повернуто працівниками Борщівської ЦРКЛ.
При цьому, на лицевій стороні пластикової банківської картки було виявлено та вилучено сліди рук, які скопійовано на фрагменти липкої стрічки та поміщено на аркуш паперу, краї якого прошиті ниткою білого кольору, кінці якої опечатано внизу аркуша папером із відтиском на ньому печатки Борщівського ВП № 102.
Вказаний протокол огляду місця події суд правомірно визнав недопустимим доказом з огляду на наступне.
З даних Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Борщівського ВП (т.1, а.с.162-164, 175-177) встановлено, що 06 березня 2018 року потерпіла ОСОБА_9 прибула у Борщівське ВП о 18 год. 25 хв. і залишила його о 19 год. 15 хв., понятий ОСОБА_12 прибув у відділення поліції о 19 год. 40 хв., а залишив його о 19 год. 56 хв.
У журналі також є виправлення часу, коли потерпіла ОСОБА_9 та понятий ОСОБА_12 залишили відділення поліції, зокрема: ОСОБА_9 виправлено з 19 год. 15 хв. на 20 год. 42 хв., ОСОБА_12 виправлено з 19 год. 56 хв. на 20 год. 56 хв.
Окрім того, в суді першої інстанції також була допитана свідок ОСОБА_26 , яка ствердила, що є депутатом Борщівської міської ради, до неї звернулася ОСОБА_7 , яка повідомила про те, що працівники Борщівського відділення поліції в ході проведення досудового розслідування в даній справі силою завезли її до поліції, де змусили підписати якісь документи, при цьому, що вона хвора та має катаракту. ОСОБА_7 їй пояснювала, що її звинувачують у крадіжці гаманця, чого вона не вчиняла.
ОСОБА_26 вказала, що була свідком того, як працівники поліції змушували ОСОБА_7 з`явитися для проведення слідчих дій без повістки. Вона зверталася із скаргою на дії працівників поліції до Чортківського районного суду. В результаті проведених службових перевірок було встановлено факт підроблення записів у Журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Борщівського відділення поліції.
Покази свідка ОСОБА_26 підтверджуються наступними дослідженими в суді першої інстанції доказами: ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_26 на бездіяльність Чортківської місцевої прокуратури в Тернопільській області та зобов`язано керівника Чортківської місцевої прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення злочину поліцейськими Борщівського ВП ЧВП ГУНП в Тернопільській області щодо ОСОБА_7 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.365, ст.366 КК України (т.1, а.с.155).
05.07.2018 року внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.365 КК України, відповідно до фабули якої: Працівники Борщівського відділення поліції Чортківського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000064 перевищили свої службові повноваження, які явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень, а саме незаконно доставили в відділення поліції ОСОБА_7 для проведення за її участі слідчих (розшукових) дій (т.1, а.с.156).
На підставі матеріалів перевірки (т.1, а.с.158-164, 175-179) службовим розслідуванням встановлено, що 06.03.2018 під час чергування старшого інспектора -чергового СРПП №4 Борщівського ВП ОСОБА_23 та помічника чергового СРПП №2 Борщівського ВП ОСОБА_24 в «Журналі обліку доставлених відвідувачів та запрошених» зроблено виправлення в графі - час залишення органу поліції напроти ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 ..
При цьому суд вірно взяв до уваги, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було спростовано факт внесення виправлень у Журнал обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Борщівського ВП за 06 березня 2018 року, зокрема часу перебування у відділенні потерпілої ОСОБА_9 , понятого ОСОБА_12 у зв`язку з цим невідповідності часу проведення з ними, 06 березня 2018 року, огляду місця події.
Також суд вірно звернув увагу, що відповідно до ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Водночас, відповідно до протоколу від 06 березня 2018 року, оглядом місця події являється кабінет під №27 Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області, що не відповідає вимогам вказаної норми закону.
Правильними є висновки суду, що виявлені сліди, як зазначено у цьому протоколі, скопійовано на фрагменти липкої стрічки, не містять опису (ознак) слідів, які були виявлені і вилучені та відсутні дані щодо їх кількості і розміру, а в заключній частині протоколу у графах- «Під час огляду виявлено», «Виявлене під час огляду вилучено» - не вказано, що виявлено сліди, не зазначено їх кількість, інші ознаки.
Окрім того, зі змісту зазначеного протоколу вбачається, на лицевій стороні пластикової банківської картки виявлено та вилучено сліди рук, які скопійовано на фрагменти липкої стрічки та поміщено на аркуш паперу, краї якого прошиті ниткою білого кольору, кінці якої опечатано внизу аркуша папером із відтиском на ньому печатки Борщівського ВП № 102.
Разом з тим, у висновку дактилоскопічної експертизи від 19.03.2018 року №1.4-268/18 зазначено, що на експертизу надано аркуш паперу, на який наклеєно два відрізки липкої стрічки, розмірами 48х38 мм, 36х19 мм, прошиті ниткою білого кольору, кінці якої заклеєні відрізком паперу з відбитком печатки Для пакетів №102 Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області. Тобто напис на відбитку печатки, яку описав слідчий у протоколі огляду місця події відрізняється від напису на відбитку печатки, наданої експерту.
У висновку товарознавчої експертизи № 6-205/18 від 22.03.2018 року вказано, що на експертизу надано сейф-пакет з індивідуальним номером 2818319, в якому знаходиться гаманець сірого кольору, однак протокол огляду місця події від 06 березня 2018 року з додатками ілюстрацій не містить даних проте, що виданий потерпілою гаманець сірого кольору поміщено у сейф-пакет з індивідуальним номером 2818319.
Суд прийшов до вірного висновку, не взявши до уваги показання допитаних у якості свідків понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , оскільки такі показання суперечать вищенаведеним даним Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Борщівського ВП, згідно яких ОСОБА_12 прибув у Борщівське відділення поліції після того, як потерпіла пішла, і ні він, і ні потерпіла не були присутні у відділенні поліції в час, зазначений у протоколі огляду місця події.
Окрім того, колегія суддів вважає, що суд, визнавши недопустимим доказом протокол огляду місця події від 06.03.2018 року, у відповідності до плодів отруєного дерева підставно визнав не належними доказами наявні в справі висновки судової дактилоскопічної експертизи № 1.4-268/18 від 19 березня 2018 року, товарознавчої експертизи № 6-205/18 від 22 березня 2018 року, оскільки речі, вилучені під час проведення огляду місця події 06 березня 2018 року отримані з порушенням вимог КПК України.
Також правильними є висновки суду про недопустимість доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання від 07 березня 2018 року з таблицею ілюстрацій з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.
Водночас, разом з ОСОБА_7 , потерпілій пред`явлено осіб, які різняться по віку, росту, статурі, одягнуті у різний одяг та одна з яких носить окуляри (т.1. а.п.115-118).
Оскільки вищезазначені докази отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, суд правомірно, відповідно до ст. 87 КПК України визнав їх недопустимими.
Обвинувачена ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та пояснила, що 02 березня 2018 року була в поліклініці Борщівської ЦРКЛ, заходила до лікаря-терапевта, чекала на прийом до лікаря-офтальмолога. Вказала, що 06 березня 2018 року близько 16 години до неї додому приїхали троє працівників поліції, які доставили її у відділення поліції, де вона під тиском працівників поліції зізналась у вчинені 02 березня 2018 року крадіжки гаманця потерпілої, хоча насправді крадіжки не вчиняла. Вказала, що у відділенні поліції в неї два рази брали відпечатки пальців. Зазначила, що коли проводилося її впізнання потерпілою, то були запрошені особи різного віку та різного росту.
Зазначені показання обвинуваченої підтверджуються дослідженими в суді першої інстанції доказами.
Судом з`ясовано, що відповідно до протоколу відбору взірців рук, у період з 23 год. до 23 год. 10 хв. 06 березня 2018 року в ОСОБА_7 , як у свідка, зроблено забір папілярних узорів пальців рук.
При цьому, відповідно до Журналу доставлених, ОСОБА_7 вперше була доставлена до Борщівського відділення поліції 06 березня 2018 року о 16 год. 10 хв., а вдруге о 20 год. 35 хв., де перебувала до 22 год.
Зазначені обставини суперечать періоду відбору взірців рук, які, як зазначено в протоколі, відібрані в ОСОБА_7 в період з 23 год. до 23:10 год., оскільки остання залишила приміщення відділку поліції у 22 год.
Окрім того, 06 березня 2018 року, як вказала ОСОБА_7 , близько 16 год. була доставлена працівниками поліції у відділок поліції, де під тиском написала заяву про зізнання у вчиненні крадіжки.
При цьому, заява потерпілої про вчинення крадіжки була зареєстрована у відділенні поліції 06 березня 2018 року о 19 год. 32 хв., а відомості в ЄРДР було внесено о 19 год. 52 хв.
За таких обставин, суд прийшов вірного висновку, що ОСОБА_7 незаконно, ще до отримання заяви потерпілої, була доставлена 06 березня 2018 року до Борщівського ВП о 16 год. і з нею безпідставно, враховуючи і її інвалідність, проводились слідчі дії.
З огляду на наведене, а також враховуючи те, що ОСОБА_7 під час судового розгляду справи вину у пред`явленому їй обвинуваченні не визнала, суд правомірно не взяв до уваги її заяву, подану 06 березня 2018 року про зізнання у вчиненні крадіжки.
Щодо посилання апелянта на неправомірність визнання судом недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 06.03.2018 року та відсутності понятих під час його проведення, то вони є необґрунтованими, оскільки суд підставно, відповідно до вимог кримінального процесуального закону визнав його недопустимим доказом.
Необґрунтованим є твердження прокурора, що факт доставлення ОСОБА_7 до слідчого вперше о 16 год. 10 хв. 06.03.2018 року не відповідає фактичним обставинам у справі, оскільки спростовується дослідженими у суді матеріалами провадження.
Не заслуговують на увагу посилання прокурора на те, що під час слідчих дій ОСОБА_7 не була позбавлена допомоги адвоката, оскільки вказані обставини не впливають на факт виправдування особи.
Твердження прокурора про неповноту та порушення вимог кримінального процесуального закону в зв`язку з тим, що суд відмовив у проведені повторної дактилоскопічної експертизи, теж не заслуговує на увагу, оскільки суд правомірно відмовив у заявленому клопотанні в зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст.332 КПК України. А щодо прийняття рішення без виходу суду у нарадчу кімнату, то вказані обставини не вплинули на прийняття судом остаточного рішення у справі.
При цьому, у клопотанні прокурор вказав та з`ясовано судом, що сліди пальців рук ОСОБА_7 06.03.2018 року було відібрано на підставі постанови слідчого, а не прокурора (т.1, а.п.140), тобто з порушенням вимог ст.245 КПК, а отже протокол отримання зразків для проведення експертизи є недопустимим доказом, тому правомірним є висновок суду про визнання дактилоскопічної експертизи від 19.03.2018 року №1.4-268/18- недопустимим доказом.
Будь-яких інших доказів, в тому числі клопотань про допит інших свідків, дослідження додаткових письмових доказів чи речей, які б вказували на доведеність в діях ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, прокурором суду не надано.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року "Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку", при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року (справа № 159/3738/16-к) обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.
Тобто, дотримуючись засад змагальності та, виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Оскільки стороною обвинувачення не доведено поза розумними сумнівами, що в діянні обвинуваченої ОСОБА_7 наявний склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ст. 22 КПК України, зберігаючи неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши, надані докази, давши їм належну оцінку, прийшов до правильного висновку про виправдування ОСОБА_7 , оскільки не доведено вчинення нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, в якому вона обвинувачується.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим, який слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.
Судді