ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/640/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/393/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника
потерпілого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Страхова компанія Країна на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року.
Даним вироком,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженець с.Панасівка Підволочиського
району Тернопільської області, громадянин України, із середньою-спеціальною освітою, неодружений, підсобний працівник ТОВ «Агротехпрод», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням та встановлено йому 2 (два) роки іспитового строку з покладенням, відповідно до п.1, 2, ч.1 ст. 76 КК України, певних обов`язків.
Задоволено цивільний позов прокурора Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації та стягнуто із ОСОБА_10 в користь Департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації 8364,00 гривень витрат пов`язаних із лікуванням потерпілого ОСОБА_8 від злочину.
Задоволено цивільний позов прокурора Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області та стягнуто із ОСОБА_10 в користь Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області 5380, 35 гривень витрат пов`язаних із лікуванням потерпілого ОСОБА_8 від злочину.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто в його користь з ОСОБА_10 100000 грн. моральної шкоди, з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» суму страхового відшкодування в розмірі 116 784,10 гривень, з яких : вартість витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 45844,83 грн., суму страхового відшкодування, що пов`язана із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 7779,27 грн., суму страхового відшкодування, що пов`язана із стійкою втратою працездатності в розмірі 57600,00 грн., суму моральної шкоди в розмірі 5560 грн.
Вирішено питання судових витрат та речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_10 19 березня 2017 року, близько 19 годин 30 хвилин, в порушення вимог п.п. 2.3 (а) та 31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, перед виїздом не перевірив і не забезпечив технічно справний стан автомобіля марки «ВАЗ 21063», р.н.з. НОМЕР_1 , а розпочав рух із встановленими на передній та задній осях автомобіля шинами різних моделей з різними малюнками протектора. Цього ж дня обвинувачений ОСОБА_10 , керуючи технічно несправним автомобілем марки «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_1 , рухався із швидкістю 45 км/год проїзною частиною автомобільної дороги Т-20-02 «Тернопіль - Скалат - Жванець» у бік м.Скалат. В цей час, тією ж смугою, біля правого краю проїзної частини у зустрічному напрямку рухався пішохід ОСОБА_8 ..
Під час руху водій ОСОБА_10 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.
Так, під час подальшого руху, на ділянці КМ 15+300 вказаної автодороги, що у с.Колодіївка Підволочиського району Тернопільської області, водій ОСОБА_10 , в порушення вимог п.1.10 (в частині визначення понять «дорожня обстановка», «небезпека для руху» та виконання їх вимог), з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, а саме появи в полі зору пішохода ОСОБА_8 , який рухався в зустрічному напрямку, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоч мав таку можливість, а продовжив рух.
Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил, ОСОБА_10 не забезпечив безпеку дорожнього руху та поставив себе в такі умови, що несвоєчасно застосував екстрене гальмування, чим позбавив себе технічної можливості зупинити керований автомобіль «ВАЗ 21063» та його передньою частиною скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови з переломами кісток склепіння та основи черепа справа, крововиливами під та над тверду мозкову оболонку і забоєм головного мозку (за клінічною класифікацією - важкого ступеня), а також переломами кісток лицевого черепа (правої виличної, верхньощелепних, носа) та зовнішніми травматичними змінами - просторою раною на обличчі зліва, раною верхньої повіки правого ока, крововиливами у білкові оболонки та синцями повік обох очей, просторим садном правої половини обличчя; перелому тіла лівої ключиці; забою правої легені; саден тулуба, саден обох кистей та синців нижніх кінцівок із забоєм м`яких тканин, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Після дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_10 не повідомив про ДТП у поліцію і не чекав на прибуття працівників поліції, а покинув місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10. (д) ПДР України.
Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п.12.3 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням потерпілому ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Страхова компанія Країна просить змінити вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29.09.2020 року в частині задоволення цивільного позову до АТ СК Країна про стягнення відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності потерпілим, відмовивши у стягненні з АТ СК Країна на користь ОСОБА_8 відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності потерпілим, зменшивши розмір моральної шкоди відповідно до вимог Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд при вирішенні питання стягнення відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності потерпілим не застосував ст. 25 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Зазначає, що відповідно до вказаної норми закону потерпілому відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Тому вважає, що оскільки є докази того, що потерпіла особа не працювала, суд всупереч вимогам закону застосував розмір для відшкодування шкоди для працюючої особи.
Окрім того, апелянт посилається на ст. 2 Закону України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю та вказує на те, що позивач-потерпілий отримував допомогу відповідно до вказаного закону, тому мав доходи.
Вважає, що судом у двох випадках не взято до уваги докази, які мали істотне значення і свій висновок суд не підтвердив доказами.
Також апелянт просить врахувати, що рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Країна, які відбулися 20.11.2019 року, змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне та найменування з Публічного акціонерного товариства Стахова компанія Країна (скорочене найменування ПАТ СК Країна) на Акціонерне товариство Страхова компанія Країна (скорочене найменування АТ СК Країна).
В запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, і її суть зводиться виключно до формальних підстав та є способом затягування виплати страхового відшкодування.
Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах потерпілого ОСОБА_8 , його представника-адвоката ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурора, які заперечили апеляційну скаргу страхової компанії, просять рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляціях, як і вид та розмір покарання, не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Вирішуючи питання цивільного позову, суд першої інстанції діяв згідно з вимогами ч.1 ст. 129 КПК України, відповідно до якої, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
При цьому, судом встановлено, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми голови з переломами кісток склепіння та основи черепа справа, крововиливами під та над тверду мозкову оболонку і забоєм головного мозку (за клінічною класифікацією - важкого ступеня), а також переломами кісток лицевого черепа (правої виличної, верхньощелепних, носа) та зовнішніми травматичними змінами - просторою раною на обличчі зліва, раною верхньої повіки правого ока, крововиливами у білкові оболонки та синцями повік обох очей, просторим садном правої половини обличчя; перелому тіла лівої ключиці; забою правої легені; саден тулуба, саден обох кистей та синців нижніх кінцівок із забоєм м`яких тканин, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Судом встановлено, що в результаті заподіяння тілесних ушкоджень, які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_8 був госпіталізований до Тернопільської університетської лікарні та знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні закладу з 19 березня 2017 року по 12 квітня 2017 року всього 24 дні, а в подальшому був переведений у Скалатську комунальну районну лікарню, де перебував на стаціонарному лікуванні з 27 квітня по 12 травня 2017 року - всього 15 днів. Тому суд на підставі довідки Тернопільської університетської лікарні №01-311554 від 24.07.2017 року та довідки Скалатської комунальної районної лікарні №289 від 25.07.2017 року, діючи відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України, правомірно задовольнив цивільний позов прокурора в інтересах держави та стягнув з обвинуваченого понесені державою витрати на лікування потерпілого від злочину.
Відповідно до Поліса АК№2316887 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 лютого 2017 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 застрахована в ПАТ Страхова компанія Країна: за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 200000 грн., заподіяну майну 100000 грн., розмір франшизи 500 грн..
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з вимогами п.24.1 ст.24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Враховуючи зазначені норми закону суд правомірно стягнув з страхової компанії, на підставі документально підтверджених даних, в користь позивача ОСОБА_8 шкоду, пов`язану з його лікуванням в розмірі 45844,83 грн.
Згідно з вимогами ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:
для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;
для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;
для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.
Суд першої інстанції, беручи до уваги те, що потерпілий ОСОБА_8 протягом часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку із ушкодженням здоров`я в результаті ДТП, тобто тимчасової втрати загальної працездатності, підтвердженої відповідними медичними закладами, був позбавлений можливості отримувати доходи, вірно визначив розрахунок страхового відшкодування, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати (станом на час настання страхового випадку у розмірі 3200 грн.), що відповідно до наведеної норми відповідає розміру відшкодування для непрацюючої особи за підтверджений медичними закладами час та правомірно стягнув із страхової компанії в користь потерпілого суму страхового відшкодування, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 7779,27 грн.
Окрім того, суд правомірно стягнув із страхової компанії в користь потерпілого суму страхового відшкодування, пов`язану із стійкою втратою працездатністю в розмірі 57 600,00 грн.
Так, відповідно до п.26.1 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно з вимогами п.26.2 ст. 26 вказаного закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
За таких обставин, суд першої інстанції беручи до уваги, що потерпілому ОСОБА_8 встановлено ІІ групу інвалідності загального захворювання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19 березня 2017 року (довідка МСЕК від 28 грудня 2018 року), врахував розмір мінімальної заробітної плати, станом на час настання страхового випадку 3200 грн., вірно визначив суму страхового відшкодування, пов`язану із стійкою втратою працездатності.
Окрім того, потерпілому, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_10 , завдано моральну шкоду.
Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.
Суд першої інстанції, роблячи висновок про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілого врахував характер та обсяг страждань як фізичних, так і душевних, яких потерпілий зазнав внаслідок ушкодження здоров`я, зміні звичайного способу життя, що було пов`язано з необхідністю лікування, правомірно стягнув з обвинуваченого в користь потерпілого 100000 грн. моральної шкоди.
При цьому, відповідно до ст. 26-1 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Беручи до уваги, що загальна страхова виплата за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілому із страхової компанії становить 111224,10 грн., то відповідно моральна шкода, яка підлягає до стягнення становить 5560 грн.
За таких обставин, посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги доказів у справі, чи неправильно застосував норму закону при вирішенні цивільного позову, є необґрунтованим.
Що стосується написання правильної назви страхової компанії в зв`язку з тим, що, як вказує апелянт, рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Країна, які відбулися 20.11.2019 року, змінено тип акціонерного товариства з публічного на приватне та найменування з Публічного акціонерного товариства Стахова компанія Країна (скорочене найменування ПАТ СК Країна) на Акціонерне товариство Страхова компанія Країна (скорочене найменування АТ СК Країна), то відповідно до ст. 379 КПК України суд, який постановив рішення, має право за власною ініціативою або за заявою учасника провадження виправити допущену в судовому рішенні описку (помилку) незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-
Ухвалила:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Страхова компанія Країна залишити без задоволення, а вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року відносно ОСОБА_10 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.
Судді