Справа № 461/1603/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1628/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000734 від 16.02.2019 року щодо обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст.185КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2019 року, -

встановила:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2018 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 , 16.02.2019 приблизно о 15:20 год., перебуваючи у магазині «МТА», що по вул. Дорошенка, 1 у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу таємно викрав зі стелажу магазину смарт-годинник марки «Amazfit» чорного кольору вартістю 1 648,83 грн., чим заподів потерпілому ФОП ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму, тобто, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити, призначити йому більш м`яке покарання з меншим терміном ув`язнення, застосувати ст. 69 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що покарання є надто суворим, судом недостатньо враховані обставини, які б давали можливість застосувати більш м`яке покарання.

Наголошує, що викрадене ним майно він повернув власнику, чим не спричинив матеріальної шкоди.

Звертає увагу, що судом не враховано того, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти, а також хворі батько і мати, які є пенсіонерами.

Обвинувачений ОСОБА_6 належним чином повідомлявся про дату, час і місце апеляційного розгляду, адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 належним чином був повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №508, не повідомив про поважні причини свого неприбуття, відтак на думку колегії суддів, з врахуванням положень ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд слід провести у відсутності учасників кримінального провадження, які не з`явились.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Так, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Стосовно призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання слід зазначити наступне.

Як передбачено статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , дотримався вимог передбачених статтями 50, 65 КК України, так призначаючи останньому покарання суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, щире каяття у вчиненому, відшкодування шкоди потерпілому, наявність на утримані трьох неповнолітніх дітей.

Доводи наведені апелянтом у тій частині, що покарання є надто суворим, судом недостатньо враховані обставини, які б давали можливість застосувати більш м`яке покарання, підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли та колегія суддів вважає такі непереконливими і необґрунтованими.

При цьому, колегія суддів, звертає увагу на те, що норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою, відтак колегія суддів вважає, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене із забезпеченням принципу індивідуалізації покарання за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та підстав його вважати таким, що не відповідає особі обвинуваченого немає.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин (ст. 69 КК), може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

На переконання колегії суддів, застосовуючи положення ст. 69 КК, на якому наполягає апелянт, в даному випадку не може мати місця, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину не встановлено.

При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які тягнули б за собою зміну вироку.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а відтак підстав для зміни прийнятого судом рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4