Справа № 357/7435/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002599 від 27.06.2020 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вороніж Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.12.2000 року Ялтинським міським судом АРК за ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140, ст. 42 КК України на 2 роки позбавлення волі; 25.02.2005 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі; 03.02.2011 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 19.03.2014 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
УСТАНОВИВ:
26 червня 2020 року приблизно о 15 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Куценка, 5 в м. Біла Церква, неподалік магазину «Смачна горілка», умисно, повторно з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом обману ОСОБА_5 , який виразився в тому, що ОСОБА_4 повідомив потерпілому неправдиві відомості, що йому терміново потрібно зателефонувати, попросив у останнього мобільний телефон, заздалегідь не маючи наміру його повертати.
ОСОБА_5 , добросовісно помиляючись у намірах ОСОБА_4 , добровільно передав останньому свій мобільний телефон марки «MEIZU M3 NOTE», сірого кольору, вартістю 1700 грн., який знаходився в шкіряному чохлі чорного кольору, вартістю 95 грн.
ОСОБА_4 , отримавши від ОСОБА_5 вказаний телефон, з місця злочину зник, розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1795 грн.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся. Пояснив, що 26 червня 2020 року, приблизно о 15 годині, перебував по вул. Куценка, 5 в м. Біла Церква, попросив у ОСОБА_5 , мобільний телефон, сказав, що потрібно терміново зателефонувати. Однак, телефон він не повернув, а здав його до ломбарду за грошові кошти в сумі 600 грн. Не заперечує, що спричинив потерпілому шкоду на загальну суму 1795 грн., разом із тим зазначив, що ОСОБА_5 шкоду повністю відшкодував, шляхом повернення телефону працівникам поліції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу обвинуваченого.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює, суспільно корисною працею не займається, раніше неодноразово судимий, маючи незняті та непогашені судимості на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти умисні корисливі злочини проти власності. Слід зазначити, що на розгляді в Шевченківському районному суді м. Києва перебуває інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Враховується судом також і те, що потерпілому було повернуто телефон.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку посягань на чуже майно, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів, можливе лише за умов його утримання в кримінально-виконавчих установах відкритого типу, без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду, з обов`язковим залученням до праці, тому призначає йому покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України.

На думку суду, призначене покарання у виді обмеження волі буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов у справі не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази у справі - мобільний телефон марки «MEIZU M3 NOTE», який було переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити у останнього, як у власника майна.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1