Провадження № 1-кс/331/1763/2020
Єдиний унікальний номер № 331/3350/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора , захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в Запорізькій області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001319 від 13.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Інта, Республіки Комі РФ, українця, громадянина України, який має повну загальну освіту, не одружений, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання, раніше судимий:

- 14.12.1983 Токмакським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 140 КК України до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 26.11.1985 по відбуттю строку покарання;

- 26.05.1986 Токмаським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 206 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 05.06.1989 по відбуттю строку покарання;

- 25.09.1990 Токмакським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 142 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 05.07.1997 по відбуттю строку покарання;

- 20.02.1999 Фастівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 11.05.2000 по відбуттю строку покарання;

- 29.03.2001 Токмакським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України до 1 років позбавлення волі з конфіскацією частини всього належного майна. Звільнився 25.01.2008 по відбуттю строку покарання;

- 31.05.2010 Токмакським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнився 05.05.2011 по відбуттю строку покарання;

- 19.07.2012 Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 358 КК України до 3 місяців арешту;

- 31.10.2012 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 04.11.2016 по відбуттю строку покарання;

- 10.01.2017 Токмакським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 6 місяців арешту. Звільнився 11.05.2017 по відбуттю строку покарання;

- 03.04.2018 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 05.11.2018 Токмакським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2018 та остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 4 місяців позбавлення волі. Звільнився 27.03.2020 по відбуттю строку покарання;

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в Запорізькій області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , звернулась до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0001319 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України, відносно ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що13.08.2020 р. приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у торговому залі супермаркету «Варус-45», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний 83/85, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з торгових полиць зазначеного супермаркету намагався таємно, викрасти майно, що належить ТОВ «Омега», сховавши під верхній одяг, а саме:

- пляшку Вина «Медок Паспорт Бартон і Гест`є» об`ємом 0,75 л. (ш/к 105), у кількості 1 одиниці товару, вартістю 431 гривня 20 копійок без урахування ПДВ, чим намагався спричинити ТОВ «Омега» матеріальну шкоду на вказану суму, але не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони супермаркету, після проходження касової зони та в подальшому переданий працівникам поліції.

Таким чином, встановлено достатню кількість доказів для підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, який кваліфікується як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, під час якої особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин які не залежали від її волі.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме речовими доказами, допитами свідків та представника потерпілого, записами з камер відеоспостереження.
Зібраними під час досудового розслідування доказами встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 ,злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Так, органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_4 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;

- вчинити інші кримінальні правопорушення .

Так, підозрюваний ОСОБА_4 , не працевлаштований,стійких соціальних зв`язків не має, вчинив нетяжкий злочин,за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`яти років, що може у свою чергу свідчити про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи можливе призначене покарання, цей факт також підтверджується тим, що ОСОБА_4 , скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення, коли вже за аналогічні злочини йому повідомляли про підозру, але усвідомлюючи факт безкарності знову винив корисливий злочин.

Окрім того, ОСОБА_4 ,офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, що дає підстави вважати, що останній залишаючись на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Так, відносно ОСОБА_4 направлено 2 обвинувальних акти до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя за вчинення аналогічних злочинів, як на сьогоднішній день не розглянуті, оскільки обвинувачений не з`являється до суду.

Крім того, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, передбаченого п.1 ч.1 ст. 176 КПК України, свідчить систематичність вчиненого кримінального правопорушення.

Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_4 ,запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді не надходило відповідних клопотань від поручителів а також не встановлено міцних соціальних зв`язків останнього.

Про неможливість обрання ОСОБА_4 ,запобіжного заходу у вигляді застави свідчить те, що підозрюваний не працевлаштований, обґрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого злочину, та зважаючи на систематичність вчинення злочинів корисливої спрямованості є єдиним джерелом його доходу є матеріальні блага, отримані злочинним шляхом, які не можуть бути внесені як застава з метою забезпечення покладених на нього обов`язків.

Крім того, про неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешт,свідчить саме систематичне скоєння кримінальних правопорушень,принципове ігнорування встановлених норм моралі в суспільстві, вчиненого ОСОБА_4 ,кримінального правопорушення, та наявність можливості переховуватись від органів досудового слідства або суду і подальшого порушення більш м`яких запобіжних заходів передбачених п.3 ч.1 ст. 176 КПК України та п.4 ст. 176 КПК України. Крім того, підозрюваний не має постійного місця проживання.

У зв`язку з чим, з метою захисту громадян і суспільства від злочинних посягань, та з метою присікти подальшу злочинну ОСОБА_7 ,слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків,

Враховуючи вищевикладене слідчий просить слідчого суддю застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, на задоволення наполягав.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, захисник зазначив що підозрюваний наразі перебуває на лікуванні з діагнозом тромбофлебіт та виразки правої гомілки у шостій міській лікарні, в силу свого віку, остання судимість ним погашена у повному обсязі , тому вважає за доцільне обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби, що в повній мірі буде відповідати принципам та меті його призначення.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, дійшов наступного.

В силу ст.ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Murrey v. the United Kingdom »). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати обєктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»).

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України, наявністю ризиків того, що підозрюваний перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на достовірність показань свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); іншим чином перешкодити кримінальному провадженню (п. 4 ст. 177 КПК України); вчинити нове кримінальне правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання запропонованого запобіжного заходу належить оцінити у сукупності всі інші обставини, що, відповідно до положень ст. 178 КПК України, враховуються судом при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей.

Як вбачається з доданих до клопотання про застосування запобіжного заходу матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частина ч. 2 ст. 194 КПК України, передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором та слідчим в суді не доведено існування тих ризиків, на які вони посилаються в клопотанні в обґрунтування обрання відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, підозрюваний має хронічне захворювання та наразі проходить лікування у Шостій міській клінічній лікарні м.Запоріжжя з діагнозом тромбофлебіт вен та виразка правої гомілки.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманніпід вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися Факторів, пов`язаних з характеро особи, її моральністю, місцем родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором також не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні.
Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора.
Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Матеріалами, доданими до клопотання встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, є раніше судимою особою, проте судимість на даний час погашена. До 10.09.2020 року перебував на стаціонарному лікуванні у Шостій міській клінічній лікарні м. Запоріжжя з діагнозом тромбофлебіт вен та виразка правої гомілки, тому на думку суду перебування підозрюваного в умовах СІЗО може погіршити стан його здоров`я , оскільки він потребує подальшого лікування в умовах стаціонару лікарні. Слідчий суддя відкидає можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки зареєстрованого місця проживання підозрюваний на території Запорізької області не має, а застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неможливо за станом здоров`я, тому на думку слідчого судді найбільш дієвим запобіжним заходом у даному випадку є особисте зобов`язання.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, дані про особу підозрюваного, запропоновані законодавцем запобіжні заходи, слідчий суддя доходить висновку, що в даній справі найбільш дієвим заходом процесуального примусу попереджувального характеру, застосованим до підозрюваного може бути особисте зобов`язання, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-179, 183, 184, 194 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в Запорізькій області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001319 від 13.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України відносно ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- Прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду ;

- Не відлучатися за межі Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора або суду залежно від стадії кримінального провадження;

- Повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити слідчому, в провадженні якого знаходиться справа про кримінальне правопорушення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає в частині обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов"язання .

Ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом п"яти днів з моменту проголошення ухвали до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1