Постанова
Іменем України
26 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 713/936/16-к
провадження № 51-2906км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників (у режимі відеоконференції) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , та засудженого ОСОБА_9 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 14 квітня 2016 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, який згідно матеріалів кримінального провадження проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі КК України),
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Черешенька Вижницького району Чернівецької області, який згідно матеріалів кримінального провадження проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Шепіт Путильського району Чернівецької області, який згідно матеріалів кримінального провадження проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 204 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вижницького районного суду Чернівецької області засуджено:
ОСОБА_11 : за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки;
ОСОБА_10 : за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
ОСОБА_9 : за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 204 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Стягнуто із ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на користь ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу Нафтогазовидобувне управління «Нафтогаз» 20 574,13 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, в рівних частинах, по 6858,04 грн з кожного.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
Судові рішення щодо ОСОБА_11 у касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком суду визнано винуватими: ОСОБА_11 у тому, що він, будучи службовою особою,зловживаючи своїм службовим становищем заволодів чужим майном 2344 т нафти загальною вартістю 20 574,13 грн, за попередньою змовою групою осію; ОСОБА_10 і ОСОБА_12 у пособництві та співучасті в заволодінні вказаним майном, вчиненому у співучасті зі службовою особою шляхом зловживання останньою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_9 ще й у незаконному виготовлені підакцизних товарів, шляхом відкриття підпільних цехів з використанням обладнання, що забезпечує масове виробництво таких товарів. Злочини вчинено за наступних обставин.
Так, ОСОБА_11 , працюючи помічником майстра Лопушнянського нафтогазодобувного родовища нафтогазового видобувного управління «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», яке здійснює розробку свердловини № 8 біля с. Лопушна Вижницького району Чернівецької області, будучи відповідальною особою за видобуток, облік та відвантаження сировини, діючи в порушення своїх посадових обов`язків та порядку обліку видобутої нафти і пломбування, переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення розробив механізм незаконного заволодіння частиною видобувної нафти сирцю і організував його функціонування, залучивши до злочинної діяльності оператора з добування нафти і газу бригади № 2 цеху з видобування нафти і газу (нафтопромислу) № 1 ОСОБА_10 і місцевого жителя ОСОБА_9 .
Відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_11 керував підготовкою та вчиненням злочину та організовував приховування злочинної діяльності. Зокрема він, достовірно знаючи порядок пломбування, не опломбував своєчасно цистерну РГС № 1 V50 м. куб 617-0008-24 інв. №9140, що забезпечило вільний доступ до неї членам злочинної групи, а в журналі встановлення і зняття пломб вказував недостовірну інформацію про час пломбування. ОСОБА_10 після закінчення технологічного процесу видобування нафти на свердловині № 8 вимірював рівень наповнення цистерни вказаної і повідомляв обсяг видобутку, зменшуючи при цьому дійсні показники, тим самим, в порушення своїх посадових обов`язків, створюючи не обліковані надлишки, а ОСОБА_13 забезпечив групу транспортними засобами і ємностями для заволодіння не облікованою нафтою, яку учасники групи незаконно відбирали з цистерни і вивозили приватні будинки ОСОБА_9 АДРЕСА_4 .
Всього у період з 05 серпня 2015 року до 03 вересня 2015 року ОСОБА_11 , ОСОБА_10 і ОСОБА_13 за встановлених у вироку обставин відібрали і вивезли 79 бочок нафти, 2344 т (3307 л) якої разом з обладнанням для її переробки в подальшому було вилучено під час обшуку вищезазначених домоволодінь на АДРЕСА_3 .
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2020 року частково задовольнив апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , змінив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, пом`якшив його та призначив: ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 191 КК України 3 роки 1 місяць обмеження волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 2 роки; ОСОБА_10 за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України 3 роки обмеження волі; ОСОБА_9 за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України 3 роки обмеження волі; за ч. 2 ст. 204 КК України 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян штрафу, що становить 51 000 грн з конфіскацією незаконно виготовленої продукції та обладнання для її виготовлення, а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, яка їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_9 , а кримінальне провадження закрити: в частині його обвинувачення за ч.ч. 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України через відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, а в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 204 КК України через недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Захисник вважає, що досліджені судом докази зібрані з порушеннями та є недопустимими, зокрема обшук в будинку на АДРЕСА_3 проведено не тією особою, якій надав дозвіл слідчий суддя, вилучені під час обшуків речі і зразки нафти належним чином не опечатані, не оглянуті, не проведено вимірювання кількості зібраної нафти, а вилучені предмети не передані на відповідальне зберігання, що підтвердили поняті. Це, на думку захисника, не виключало неконтрольованого доступу до зазначених предметів, які, до того ж, не були визнані речовими доказами, що тягне недопустимість цих доказів та похідних від них висновків експертів. ОСОБА_6 стверджує, що технічна експертиза обладнання проведена особою, яка не пройшла атестацію та не отримала кваліфікацію судового експерта, а висновок вказаної експертизи не відповідає вимогам статей 101, 102 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), з нього не зрозуміло, яке саме обладнання досліджував експерт. При цьому експертиза нафтопродуктів не встановила, що ОСОБА_13 виготовляв дизельне паливо низької якості, адже відсутнє порівняння його складових з показниками ДСТУ. Матеріали за результатами негласних (розшукових) слідчих дій (далі НСРД) є недопустимими доказами, оскільки відсутні ухвали слідчих суддів, а стороні захисту не відкриті всі матеріали НСРД в порядку ст. 290 КПК України, відповідні протоколи, суд першої інстанції взагалі не досліджував, крім того ці процесуальні документи містять суттєві недоліки в них не зазначено інформацію про обладнання, яке використовувалось для проведення відповідних процесуальних дій, до них не долучені належним чином упаковані носії інформації, протоколи складені не одразу після проведення процесуальної дії та не містять інформації про їх передачу прокурору протягом 24 годин після закінчення НСРД,повідомлення слідчого прокурору щодо проведення НСРД тощо. Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутній дозвіл слідчого судді на передачу результатів НСРД з одного кримінального провадження в інше, а органом досудового розслідування порушено правила підслідності, оскільки до компетенції органів безпеки не належить проведення розслідувань кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 204 КК України. З постанов про об`єднання та виділення кримінальних проваджень незрозуміло, які матеріали виділяються або об`єднуються, а також звідки взялася додаткова кваліфікація дій ОСОБА_9 за частинами 2, 5 ст. 27 КК України. На думку захисника, суд безпідставно відмовив стороні захисту в призначенні ряду експертиз, зокрема портретної, фоноскопічної, журнали судових засідань не містять дані про технічні характеристики обладнання та носіїв, на яких відтворювалися звуко- та відеозаписи. Також захисник вказує на помилковість кваліфікації інкримінованих ОСОБА_9 діянь, зокрема, що він не є службовою особою, а отже і суб`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, не встановлено умислу та корисливого мотиву, його обізнаності в тому, що інші співучасники є посадовими особами, не зазначено, в чому полягає його співучасть та пособництво; за ст. 204 КК України пред`явлено неконкретне обвинувачення, оскільки не конкретизовано, яким чином ОСОБА_13 виготовляв підакцизний товар. Апеляційний суд не звернув уваги на вказані порушення, не усунув їх, незважаючи на подане захисником ОСОБА_6 клопотання про відкладення апеляційного розгляду з поважних причин, розглянув справу без захисника та ОСОБА_9 , не надав вичерпних відповідей на доводи скарги, через що рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_13 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо нього, а кримінальне провадження закрити. Стверджує, що лише купував нафту у незнайомих йому осіб, не знав, що вони є службовими особами та вчиняють посадовий злочин. Також вказує, що не виготовляв підакцизних товарів, не відкривав підпільних цехів та не використовував обладнання, що забезпечує масове виробництво підакцизних товарів. Доводи засудженого щодо помилковості кваліфікації його дій, а також щодо проведення апеляційного розгляду без його та захисника участі аналогічні тим, що наведені у касаційній скарзі ОСОБА_6 .
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі ОСОБА_10 внаслідок суворості, просить змінити вищезазначені судові рішення, пом`якшити призначене ОСОБА_10 покарання шляхом звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Зазначає, що суд першої інстанції досліджував докази вибірково, не надав їм належної оцінки, не врахував того, що згідно графіків виходу на роботу ОСОБА_10 , у дні коли згідно пред`явленого йому обвинувачення відбиралась необлікована нафта, він працював лише двічі. В решту днів працювали інші оператори, однак вони з приводу несанкціонованого відбирання нафти взагалі не допитувались. Досліджені судом протоколи НСРД за змістом не відповідають телефонним розмовам, з яких неможливо встановити, що їх вів саме ОСОБА_10 , це ж стосується щодо досліджених відеозаписів. Вважає, що апеляційний суд не обґрунтував своїх висновків щодо неможливості застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України, з урахуванням позитивних даних про його особу та визнання вини, а також безпідставно послався на положення ст. 45 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав подану ним та засудженим ОСОБА_9 касаційні скаргита просив їх задовольнити, щодо касаційних скарг інших учасників судового провадження покладався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_8 підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити, щодо касаційних скарг інших учасників судового провадження покладався на розсуд суду.
Захисник ОСОБА_7 просив оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_10 залишити без зміни, а щодо касаційних скарг інших учасників судового провадження покладався на розсуд суду.
Прокурор ОСОБА_5 касаційні скарги захисника ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_9 підтримав частково, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_8 заперечував.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги захисників та засудженого підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції визнав ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Не погоджуючись із вказаним вироком, обвинувачений ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.
При цьому захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність ставив питання про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 через відсутність складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень. На обґрунтування заявлених вимог навів конкретні доводи, аналогічні доводам його касаційної скарги.
Захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі ОСОБА_10 внаслідок суворості, порушував перед апеляційним судом питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 через недоведеність.
Відповідно до ст. 419 КПКУкраїни, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права; при залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, на яких подану скаргу визнано необґрунтованою.

За наслідками апеляційного розгляду суд визнав апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у вищезазначеній частині необґрунтованими.
Водночас, в ухвалі апеляційного суду відображено лише частину доводів апеляційних скарг захисників.
Так в ухвалі апеляційного суду не надано оцінку доводам захисника ОСОБА_6 про те, що стороні захисту не були відкриті всі матеріали НСРД в порядку ст. 290 КПК України, відповідні протоколи, суд першої інстанції взагалі не досліджував, безпідставно відмовив стороні захисту в призначенні експертиз. Також ОСОБА_6 посилався на те, що окремі докази зібрані з порушеннями, і це тягне їх недопустимість. Це, зокрема, порушення, допущенні при проведенні обшуків, збиранні та огляді доказів, передачі їх на відповідальне зберігання, складанні процесуальних документів, проведення експертиз (вилучені під час обшуків речі і зразки нафти належним чином не опечатані, не оглянуті; не проведено вимірювання кількості зібраної нафти; вилучені предмети не передані на відповідальне зберігання; технічна експертиза обладнання проведена особою, яка не пройшла атестацію та не отримала кваліфікацію судового експерта; експертиза нафтопродуктів проведена поверхово через відсутність порівняння речовин вилученого пального з показниками ДСТУ; НСРД проведені за відсутності дозволів слідчих суддів та без повідомлення слідчим прокурора щодо проведення НСРД; в протоколах НСРД не зазначено інформацію про обладнання, яке використовувалось для їх проведення відповідних процесуальних дій, до них не долучені належним чином упаковані носії інформації, протоколи складені не одразу після проведення процесуальної дії та не містять інформації про їх передачу прокурору протягом 24 годин після закінчення НСРД; відсутній дозвіл слідчого судді на використання результатів НСРД в іншому кримінальному провадженні; органом досудового розслідування порушено правила підслідності; недоліки постанов про об`єднання та виділення кримінальних проваджень тощо). Крім того захисник стверджував про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за частинами 2, 5 ст. 27, ч. 3 ст. 191 КК України та неконкретність пред`явленого обвинувачення за ст. 204 КК України.
Відсутні в ухвалі апеляційного суду й відповіді на доводи скарги захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не дослідив обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_10 злочинів з урахуванням того, що згідно графіків виходу його на роботу у дні, коли згідно пред`явленого йому обвинувачення відбиралась необлікована нафта, він працював лише двічі, а в решту днів працювали інші оператори, яких суд не допитав. Також на думку захисника досліджені судом протоколи НСРД за змістом не відповідають телефонним розмовам, оскільки з них не можливо встановити, що ОСОБА_10 обговорював питання саме перевезення та переробки нафтопродуктів і розмови стосувалися вирішення технологічних проблем на його дільниці. Те ж стосується відеозаписів, з яких, на його думку також не можна достовірно стверджувати, що на них зафіксований саме ОСОБА_10 .
Вказані доводи залишились поза увагою апеляційного суду, який формально послався на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду.
Враховуючи викладене, процедуру апеляційного перегляду було здійснено формально без додержання приписів ст. 2 КПК України.

Фактично апеляційний суд лише перерахував докази обвинувачення, викладені у вироку, та погодився з висновком суду першої інстанції про їх допустимість.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, ухвала апеляційного суду за своїм змістом має відповідати вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Однак, указаних вимог закону при розгляді цього кримінального провадження не було дотримано, оскільки суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг захисників не навів в ухвалі суті всіх зазначених апелянтами доводів, ретельно їх не перевірив, не надав відповіді на всі викладені в апеляційних скаргах доводи і не мотивував належним чином свого рішення про залишення їх без задоволення.
В ухвалі апеляційного суду лише коротко перераховано докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях.
Таким чином, апеляційний суд порушив вимоги ст. 419 КПК України при розгляді провадження в апеляційному порядку, що перешкодило постановленню законного та обґрунтованого рішення і відповідно до ч. 1 ст. 412, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для його скасування.
У зв`язку з викладеним Суд визнає обґрунтованими доводи в касаційних скаргах, в частині істотного порушення апеляційним судом норм кримінального процесуального закону та невідповідності ухвали суду апеляційної інстанції положенням ч. 2 ст. 419 КПК України.

Слушними колегія суддів визнає і доводи захисника ОСОБА_6 і засудженого ОСОБА_9 про те, що апеляційний суд провів апеляційний розгляд без їх участі, внаслідок чого були порушені їхні процесуальні права.
Статтею 405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 27 травня 2020 року захисник ОСОБА_6 подав до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку із хворобою ОСОБА_9 та неможливістю прибути в судове засідання захисника через участь у семінарі, на підтвердження чого надав медичні направлення ОСОБА_9 на лікувальні заходи а також лист з інформацією щодо проведення семінару.
Незважаючи на обґрунтування захисником поважності причин для відкладення судового засідання, апеляційний суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання та провів апеляційний розгляд без захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_9 , за відсутності інших представників останнього у вказаному судовому засіданні, що призвело до порушення їхнього права на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
За таких обставин проведений апеляційний розгляд не відповідає положенням ст. 22 КПК України.
При цьому суд не обґрунтував своїх висновків про начебто свідоме затягування захисником розгляду кримінального провадження з урахуванням того, що попереднє клопотання про відкладення судового засідання захисник подав 12 травня 2020 року, і пов`язано це було із лікуванням ОСОБА_9 , яке суд задовольнив. Не переконливими є і обґрунтування апеляційного суду щодо відмови у клопотанні через відсутність документів, які підтверджують факт перебування обвинуваченого саме на стаціонарному лікуванні, та посиланням на те, що захисник отримав судову повістку раніше, ніж повідомлення про можливість його участі у семінарі, і мав можливість прийняти у ньому участь з урахуванням того, що семінар мав розпочатися за годину до початку судового засідання.
З огляду на наведене ухвалу апеляційного суду в частині розгляду зазначеного клопотання також не можна вважати обґрунтованою та вмотивованою, вона підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зі змісту касаційних скарг захисника ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_9 убачається, що вони у своїх скаргах ставлять питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження.
Однак, враховуючи наявність вищезазначених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону й на те, що вирішення інших викладених у скарзі доводів пов`язано з переоцінкою сукупності зібраних доказів, колегія суддів не вбачає підстав для їх перевірки у ході касаційного розгляду та вважає, що з урахуванням вимог, заявлених в апеляційних скаргах, зазначені доводи має перевірити суд апеляційної інстанції, у зв`язку з чим є підстави для часткового задоволення вимог касаційної скарги та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
При цьому згідно із ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого. Якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі вимог касаційних скарг, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України скасувати ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року також стосовно ОСОБА_11 , обвинувачення якого нерозривно пов`язане з обвинуваченням ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .
Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, належним чином перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог кримінального процесуального закону і прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року стосовно ОСОБА_11 ,ОСОБА_10 , ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3