Справа №585/669/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/769/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2020 року, якою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА :

Конотопським міськрайонним судом Сумської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000703 від 04.10.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України.

У даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого було продовжено до 17.07.2020.

24.06.2020 у судовому засіданні прокурором, у порядку ст. 331 КПК України, було подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , яке мотивував тим, що встановлені відносно обвинуваченого ризики не зменшилися.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.06.2020 клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24-00 год. 22.08.2020.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що заявлені стороною обвинувачення ризики щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій порушує питання про скасування ухвали Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24.06.2020 та застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронних засобів контролю.

Не погоджується з кваліфікацією його дій органом досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження, стверджуючи при цьому, що всі процесуальні документи наявні в матеріалах провадження ним підписані під фізичним та моральним тиском, порушенням права на захист з боку працівників правоохоронних органів, тобто з грубим порушенням норм законодавства України, що на думку ОСОБА_7 , підтверджується даними первинного огляду працівниками Роменського ІТТ № 5 та Сумського слідчого ізолятора, а також експертизою, проведеною експертом ОСОБА_9 04.02.2020. Зазначає також, що звертався із відповідними скаргами з цього приводу до прокуратури, безрезультатно, в судовому засіданні 24.06.2020 з клопотанням про відвід прокурору ОСОБА_10 щодо неналежного здійснення розслідування провадження та її обізнаності з приводу фальсифікації матеріалів даного кримінального провадження, у задоволенні якого, на переконання апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив. До того ж, вказує про погрози з її боку, пов`язані з кримінальним провадженням щодо нього, яке перебуває на розгляді Роменського міськрайонного суду Сумської області. За твердженням обвинуваченого ОСОБА_7 неодноразові клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою є однаковими за змістом та не містять належного обґрунтування існування ризиків та неможливості застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Також посилається на те, що має постійне місце проживання, де проживає разом з дружиною, донькою та хворими батьками, які потребують його догляду. Дані обставини, на переконання апелянта, давали суду підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000703 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні в рамках даного кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Оскаржуваною ухвалою від 24.06.2020 ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою до 24-00 год. 22.08.2020.

З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

За приписами ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому, в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується, в тому числі у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги, що він має не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних злочинів, під час досудового розслідування кримінального провадження переховувався від органів досудового розслідування, на даний час у провадженні Роменського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.185 КК України, не працює, не має постійного місця проживання, суд першої інстанції всупереч доводам ОСОБА_7 дійшов вірного висновку, що ці обставини свідчать про існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

А тому, доводи апелянта з приводу того, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою містять посилання на одні і ті ж обставини, на думку колегії суддів, є непереконливими, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Щодо посилань апелянта на те, що всі процесуальні документи наявні в матеріалах провадження ним підписані під фізичним та моральним тиском, порушенням права на захист, у зв`язку із чим, вважає невірною кваліфікацію його дій органом досудового розслідування, то такі не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, оскільки будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 звертався із відповідними скаргами до прокуратури, про що він зазначає в своїй апеляційній скарзі, стороною захисту надано не було. Доводи ОСОБА_7 про те, що вказані обставини підтверджуються даними первинного огляду, проведеного працівниками Роменського ІТТ № 5 та Сумського слідчого ізолятора, а також експертизою, проведеною експертом ОСОБА_9 04.02.2020, на переконання колегії суддів, є необгрунтованими, з огляду на те, що, обвинувачений ОСОБА_7 , має захисника, який у разі наявності таких фактів, не позбавлений процесуальної можливості отримати підтверджуючі ці обставини документи. Однак, на час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали стороною захисту таких надано не було, а тому колегія суддів їх до уваги не бере, і враховуючи стадію на якій перебуває дане кримінальне провадження, приходить до висновку про неможливість надання остаточної оцінки правильності правової кваліфікації дій ОСОБА_7 .

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Водночас, незважаючи на обставини, якими обвинувачений обґрунтовує можливість зміни запобіжного заходу, а саме на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, зокрема посилання на те, що має постійне місце проживання, де проживає разом з дружиною, донькою та хворими батьками, які потребують його догляду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для застосування до ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином, рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене відповідно до положень кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що не впливають на висновки суду про наявність законних підстав для продовження строку тримання під вартою на момент розгляду клопотання прокурора, поданого в порядку ст.331 КПК України, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без зміни.

Істотні порушення вимог процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 червня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4