Справа № 206/2862/20
Провадження № 1-кп/206/280/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" липня 2020 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000442 від 18.05.2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Кличка Приаргунського району Читинської області, РФ, маючої неповну вищу освіту, заміжньої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», є внутрішньо переміщеною особою, тобто такою, що у зв`язку з тимчасовою окупацією була змушена покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, та у зв`язку з чим змінила місце мешкання та стала проживати у місті Дніпрі, Дніпропетровської області.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 595 від 7 листопада 2014 року «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, прийняття заяв про проведення пенсійних справ, призначення пенсій, виплату допомоги на поховання, недоотриманої пенсії від осіб, місце проживання яких зареєстровано на територіях проведення антитерористичної операції, проводиться за місцем перебування таких осіб на обліку відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 01.10.2014 №509 (в редакції від 10.02.2015), що підтверджується довідкою, копія якої залишається в органах Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту другого «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 505 від 1 жовтня 2014 року, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не менше ніж шість місяців.

Згідно пункту шостого вказаного Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших районах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населенні пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Так, у невстановлений слідством день та час, при невстановлених слідством обставинах, будучи внутрішньо переміщеною особою, достовірно знаючи про вищевказаний Порядок видання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а також, що її чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2009, має у власності житло, а саме квартиру АДРЕСА_3 , у ОСОБА_3 виник єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, а саме грошовими коштами призначеними для щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, а саме грошовими коштами призначеними для щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, 24.11.2014 року ОСОБА_3 , прибула до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради, розташованої за адресою: місто Дніпро, вулиця 20-річчя Перемоги, будинок 51, де у денний час доби (більш точного часу під час досудового розслідування встановити не вдалось), де особисто звернулась до співробітників Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, про що того ж дня, а саме 24.11.2014 року отримала відповідну довідку та була взята на облік в Єдиній інформаційній базі даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, на протязі 2015-2017 років, ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради, розташованогоза адресою: місто Дніпро, вулиця 20-річчя Перемоги, будинок 51, тричі (25.05.2015, 12.02.2016, 09.09.2016) зверталася до співробітників Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м. Дніпрі ради з заявами про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, при цьому в графі «Інформація щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (зазначається місцезнаходження житла)» вказувала неправдиві відомості про відсутність у неї або членів її сім`ї житлового приміщення/частини житлового приміщення, що розташоване в інших районах, ніж тимчасово окупована територія України, населених пунктах на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та населенні пункти, що розташовані на лінії зіткнення, у зв`язку з чим, у період часу з 25.05.2015 по 08.03.2017, на підставі рішень про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від (02.06.2015, 01.04.2016, 27.09.2016) отримувала на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її ім`я та № НОМЕР_2 у АТ «ОЩАДБАНК», матеріальну допомогу на проживання, щомісячною сумою допомоги 2210,00 гривень. Таким чином, ОСОБА_3 шляхом обману заволоділа у вказаний проміжок часу грошові кошти призначенні на допомогу переміщеним особам на загальну суму 39763 гривень 93 копійки, чим завдала державі збитків на вказану суму.
Своїми умисними, протиправними, суспільно-небезпечними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Відповідно до ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.
В обвинувальному акті прокурором зазначено клопотання, в якому просить розглянути кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у спрощеному порядку без проведення судового розгляду у судовому засіданні.
Обвинувачена ОСОБА_3 , надала письмову заяву, складену у присутності захиснкиа-адвоката ОСОБА_7 , в якій зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України беззаперечно визнає в повному обсязі, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального правопорушення встановлені в повному обсязі.
Також, у вказаній заяві зазначила, що їй роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Представник потерпілого ОСОБА_8 надала письмову заяву, в якій вказує, що вона ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302, ст. ст. 381, 382 КПК України та надає згоду на розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні, вважає, що досудовим розслідуванням обставини вчинення кримінального проступку встановлені в повному обсязі та їх не оспорює.
Враховуючи викладене, положення підпункту 6 пункту 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2617-VIII, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згодна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої, з урахуванням її та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При цьому, у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).
У відповідності до частини 2 ст. 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При цьому суд враховує положення ч. 1 - ч. 3 ст. 5 КК України, відповідно до яких закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 не встановлено.
Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 раніше не судима, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним призначити покарання у виді штрафу.
Суд вважає, що саме таке покарання є дійсно необхідним і достатнім для виправлення винної та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень відповідно до передбачених статтею 65 КК України загальних засад призначення покарання.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374-376, 381, 382, 394-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його отримання.
У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1