Справа № 555/1858/20
Номер провадження 1-кп/555/69/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2021 рокум.Березне

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Березнівського районного суду Рівненської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за
№0000110 від 25 вересня 2020 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велике Поле, Березнівського району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку не має, не депутата, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, -
- розгляд кримінального провадження відбувся за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого, адвоката ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И В:
08 серпня 2020 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 перебуваючи поблизу приміщення магазину продуктів «Десант», розташованого за адресою: с. Кам`янка, вул. Рівненська, 13, Березнівського району Рівненської області, зустрів односельчанина ОСОБА_5 . В цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин виникла словесна суперечка. Під час вказаної сварки на грунті особистих неприязних відносин у ОСОБА_3 раптово виник протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_5 побоїв. Реалізуючи вказаний умисел, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , підійшов до останнього та умисно кулаком своєї лівої руки наніс один удар в праву руку ОСОБА_5 в подальшому продовжуючи протиправні дії наніс ще один удар потерпілому ОСОБА_5 в область лівого плеча, чим спричинив ОСОБА_5 фізичний біль і не спричинив тілесних ушкоджень.
Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному проступку визнав повністю, визнав всі фактичні обставини вчинення проступка, як вони пред`явлені в обвинуваченні та дав детальні показання про час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення та показав, що він підійшов до потерпілого та кулаком своєї лівої руки наніс один удар в праву руку та один удар ОСОБА_5 в область лівого плеча. У вчиненому розкаюється, просив вибачення у потерпілого, просить врахувати йог каяття при обранні покарання. Вину визнає повністю, щиро розкаюється у вчиненому.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав, що обставини викладені в обвинувальному акті підтримує в повному обсязі, додатково показав що ОСОБА_3 крім іншого наніс йому один удар в область обличчя, завдав йомц тілесних ушкоджень. Просив суд засудити обвинуваченого, в призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Для підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, органом досудового розслідування під час досудового слідства, а також прокурором в ході судового провадження були зібрані та надані суду наступні докази, які були дослідженні судом в судових засіданнях.

З оголошеного та оціненого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 24.10.2020р. вбачається, що слідчим проведено огляд місця події, зафіксовано обстановку на місці, де був вчинений проступок (м.к.п. а.с.14-15).

Таким чином, причетність обвинуваченого до кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України є доведеною в суді прокурором в рамках дотримання принципу змагальності, визначеного ст.22 КПК України, з урахуванням доказів, які були досліджені в ході судового розгляду та оцінені з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 126 КК України як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Доказів, які б вказували на невинуватість обвинуваченого у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, під час судового розгляду, судом не здобуто, доказів, показань, що спростовують позицію сторони обвинувачення надано не було.

Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , є кримінальним проступком.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї постанови від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до проступків.

Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі « Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити « особистий тягар для особи».

Слід зазначити, що як передбачає ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд бере до уваги тяжкість, ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального проступку, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують його; дані про особу винного, який раніше не судимий, а також те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, і приходить до висновку, про призначення покарання у межах передбачених санкцією ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу, що буде відповідати тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого.

Обставин, передбачених ч.3 ст.56 КК України, що унеможливлювали б призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, не встановлено.

Потерпілим в кримінальному провадженні пред`явлено позов про стягнення з обвинуваченого 3266 грн. матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч ) грн. моральної шкоди.

Згідно положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні потерпілий та його представник, адвокат ОСОБА_6 просили позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду, позов задоволити частково, стягнути кошти за завдану моральну шкоду.

Дослідивши в повному обсязі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується цивільний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до переконання, що позов в частині стягнення 5 000 (п`яти тисяч) грн. моральної шкоди підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд дотримується вищезазначених вимог законодавства та враховує, як величину її заподіяння, так і реальну можливість відшкодування, з врахуванням обставин справи, фізичних та психологічних страждань потерпілого, а також те, що відсутні докази фінансового стану обвинуваченого, вважає, що сума у відшкодування 1500 (одна тисяча п`ятсот). грн.. моральної шкоди на користь потерпілого є обґрунтовано умотивованою, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, а в решті позовних вимог слід відмовити.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Відносно ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався. Підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 на час до набрання вироком законної сили, немає.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України і призначити йому покарання в виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот). грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Запобіжний захід, щодо ОСОБА_3 не обирався.
Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

На вирок суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду через Березнівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок суду ухвалено в нарадчій кімнаті в одному примірнику. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1