Справа № 472/19/21
Провадження № 1-кс/472/6/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову у відкритті провадження

13 січня 2021 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Слідчий суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги представника потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 26.12.2020 року про відмову в задоволенні клопотання про повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000004 від 02.01.2020 року,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2021 року представник потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 26.12.2020 року про відмову в задоволенні клопотання про повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000004 від 02.01.2020 року.
Скарга обґрунтована тим, що 26 грудня 2020 року інспектор сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенант поліції ОСОБА_4 винесла постанову про відмову в задоволенні його клопотання про повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №0000004 від 02.01.2020 року.
Свою відмову інспектор сектору дізнання ОСОБА_4 мотивувала тим, що показання потерпілого ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_8 не узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , так як останні пояснили, що 01.01.2020 р. на території літньої площадки бару «Корчма» дійсно між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, під час якого вони штовхали один одного, однак удари не наносили. Після того, як ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 сіли до автомобіля і намагалися поїхати, ОСОБА_2 знову став провокувати конфлікт, в результаті чого між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розпочалася бійка. Однак, дані свідки не змогли пояснити, як саме відбувалася бійка, хто першим спричинив удари та як саме ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.
Також, інспектор посилається на те, що допитані в подальшому додатково вказані свідки пояснили, що не пам`ятають деталей отримання тілесних ушкоджень потерпілим, а також механізм їх спричинення.
У зв`язку з зазначеним, інспектор ОСОБА_4 дійшла висновку про неможливість підтвердження факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , їх спосіб та характер нанесення, а також кількість ударів, та прийняла постанову про відмову в задоволенні клопотання про повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
З даною постановою представник потерпілого не згоден, вважає їїї незаконною та такою, що підлягає скасуванню на тій підставі, що вказаний висновок суперечить як обставинам справи, так і матеріалам справи.
По-перше, інспектор жодним чином не обґрунтовує необхідність в додаткових допитах свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , оскільки їх повноцінні допити та протоколи слідчих експериментів наявні в матеріалах провадження.
По-друге, інспектором ОСОБА_4 не взято до уваги показання свідка ОСОБА_9 від 15.01.2020 р., тобто, безпосередньо після вказаних подій, згідно з якими один з трьох чоловіків, які приїхали на автомобілі до бару, «почав бити ОСОБА_11 кулаками по голові та всьому тілу та ОСОБА_12 говорив, що досить, але його дуже били», свідка ОСОБА_7 від 21.01.2020 р., де він чітко вказує, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 була бійка, він підскочив і відтягував ОСОБА_15 .
Адже, саме показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 спростовується висновок інспектора ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 лише штовхалися і удари не наносили.
Крім того, з показань свідка ОСОБА_10 також вбачається, що у ОСОБА_2 і ОСОБА_8 був конфлікт з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , їх розбороняли, а коли він повторно вийшов з приміщення бару, то ОСОБА_2 і ОСОБА_8 лежали на підлозі літньої площадки бару з тілесними ушкодженями, а ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від`їздили в цей час від бару на своєму автомобілі.
Тобто, вказане свідчить, що конфлікт проходив не у вигляді штовхань, а мало місце саме спричинення тілесних ушкоджень шляхом нанесення ударів.
Вказаний висновок підтверджується і тим, що ОСОБА_2 одразу звернувся до лікарні, де і були зафіксовані вказані тілесні ушкодження, які також підтверджено висновком судово-медичної експертизи (далі - СМЕ), якому інспектор в своїй постанові не надала аналіз та оцінку.
І саме, висновком СМЕ спростовується висновок інспектора ОСОБА_4 , так як у висновку зазначено і локалізація тілесних ушкоджень, і кількість ударів, і механізм їх спричинення, і неможливість отримання їх від падіння.
Крім того, зазначає, що неможливість органом досудового розслідування зібрати належним чином докази винуватості особи, не свідчать про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Скарга подана в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Зі змісту скарги вбачається, що 23.12.2020 року представник потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 з клопотанням, в якому просив повідомити про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
Постановою інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 26.12.2020 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено з підстав невстановлення в ході дізнання достатньої кількості доказів спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень.
Посилаючись на пункт 7 частини 1 статті 303 КПК України адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_2 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 26.12.2020 року та просив скасувати дану постанову і зобов`язати інспектора сектору дізнання розглянути його клопотання від 23.12.2020 року і повідомити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про підозру.
Статтею 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.
Отже, положеннями наведеної норми кримінального процесуального закону визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені певні рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора. При цьому, постанова начальника сектору дізнання про відмову у задоволенні клопотання щодо повідомлення про підозру не входить до цього переліку.
Відповідно до частини 1 статті 111 КПК України повідомлення про підозру у кримінальному провадженні є процесуально дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Пунктом 3 частини 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Процесуальні строки, у межах яких слідчий, дізнавач та прокурор зобов`язані повідомити особу про підозру, законом не визначені. Таке повідомлення може бути вручене в будь-який момент в межах граничного строку досудового розслідування.
Згідно з нормами, передбаченими главами 20, 21 Розділу ІІІ КПК України, така процесуальна дія, як повідомлення про підозру, не відноситься до слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки регламентується окремою главою цього Кодексу (22), яка має назву «Повідомлення про підозру».
Таким чином, рішення начальника сектору дізнання про відмову в задоволенні клопотання про повідомлення особі про підозру не може бути предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, оскільки, як зазначалось вище, вказаною нормою прямо передбачено лише оскарження рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Що ж стосується такої процесуальної дії, як повідомлення про підозру, то згідно з положеннями, передбаченими п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржене лише рішення слідчого, дізнавача або прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.
З огляду на наведене, враховуючи вимоги наведених норм закону, та оскільки вручення підозри конкретній особі хоча і є процесуальною дією, проте дана дія не є обов`язком слідчого, дізнавача чи прокурора, який вони зобов`язані вчинити у визначений строк, то слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною скаргою, оскільки скарга подана на рішення, що не підлягає оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ :

У відкритті провадження за скаргою представника потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на постанову інспектора сектору дізнання Веселинівського відділення поліції Вознесенського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 26.12.2020 року про відмову в задоволенні клопотання про повідомлення про підозру в кримінальному провадженні №0000004 від 02.01.2020 року, - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1