ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3144/20 Справа № 215/4129/13-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що захисник та засуджений посилаються на пояснення свідка ОСОБА_10 , що узгоджується з підставами, визначеними п. 4 ч. 2 ст.459 КПК України. Вказаний свідок дійсно не був опитаний Тернівським районним судом м. Кривого Рогу в ході судового розгляду справи, цей доказ є новим.

Але судом при ухваленні вироку проаналізовані інші докази в їх сукупності, зокрема надана оцінка поясненням потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Потерпілий ОСОБА_11 вказував саме на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила розбійний напад на нього, як в ході судового розгляду, так і в ході пред`явлення особи для впізнання. Пояснення потерпілого узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, про що зазначено у вироку.

Тому суд першої інстанції зробив висновок, що самі по собі пояснення ОСОБА_10 не доводять неправильність вироку, що належить переглянути, та є такими, що не узгоджуються з раніше виявленими обставинами, не знаходяться в органічному зв`язку і не спростовують досліджених судом доказів в ході проведеного судового розгляду.

Суд першої інстанції також зазначив, що надані суду матеріали, які позитивно характеризують засудженого, не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, згідно норм п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити новий вирок.

В обґрунтування апеляційної скарги, захисник зазначив, що суд першої інстанції надав оцінку показанням ОСОБА_15 (який в судовому рішенні вказаний як ОСОБА_10 ), потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 без їх безпосереднього допиту в судовому засіданні.

Захисник також зазначив, що питання про неправильність висновку експерта, який визначав ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, про яке зазначав засуджений в своєму клопотанні, суд першої інстанції не досліджував.

Засуджений ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року, постановити рішення, яким змінити вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 року та призначити йому покарання, менш суворе, ніж 10 років позбавлення волі.

Також засуджений просив ініціювати перевірку автоматизованої системи документообігу суду першої інстанції щодо втручання в його справу №215/4129/13-к.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час розподілу його клопотання були порушені правила ч.ч. 2, 3 ст. 35 КПК України.

Засуджений вважає, що пояснення свідка ОСОБА_15 можуть довести його невинуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Засуджений зазначив, що фактичні обставини та докази, що були встановлені судом першої інстанції під час постановлення вироку, не доводять його вину, а протокол впізнання особи не може бути допустимим доказом, оскільки був отриманий з порушенням його прав та свобод.

Засуджений також не погоджується з висновком суду першої інстанції, який був викладений у вироку, щодо доведеності його вини такими доказами, як висновок експертизи №1443 від 17.06.2013 року, показання потерпілого ОСОБА_16 , протокол огляду місця злочину, пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , та вважає, що вказані докази не доводять його вину.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Залишаючи без задоволення заяву захисника ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11.12.2013 року стосовно ОСОБА_7 , вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.

Так, згідно з ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнається, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок, а також інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення, що належить переглянути.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі Желтяков проти України, який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Під час перевірки обставин, на які вказував захисник, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст. 459, 467 КПК України, ретельно перевірив усі доводи, викладені у його заяві, визнав їх такими, що не доводять неправильність вироку, що належить переглянути та є такими, що не узгоджуються з раніше виявленими обставинами, не знаходяться в органічному зв`язку і не спростовують дослідженим судом доказів в ході проведення судового розгляду.

Так, за змістом заяви, нововиявленою обставиною захисник вважає встановлення нового свідка очевидця подій ОСОБА_15 , який відбуває покарання в Петриківській ВК №49 та надав 27.06.2018 року письмові пояснення про те, що після бійки між ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_11 , майном останнього заволоділа інша невстановлена особа, а не ОСОБА_7 , що, на думку захисника, вказує на те, що ОСОБА_7 не вчиняв розбійного нападу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пояснення свідка сторони захисту ОСОБА_15 не спростовують інших доказів, яким було надано належну оцінку судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті, а саме пояснень потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Так, потерпілий ОСОБА_11 , як в ході судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час пред`явлення особи для впізнання на досудовому розслідуванні вказував саме на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила на нього розбійний напад. Крім того, пояснення потерпілого повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, про що зазначено у вироку.

Доводи захисника та засудженого про неправильність висновку експерта, який визначав ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, недопустимість протоколу впізнання особи, а також про недоведеність вини ОСОБА_7 є неспроможними та такими, що спрямовані на новий розгляд та постановлення нового рішення у справі. Однак повторний розгляд вказаних обставин суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч. 1 ст. 7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Отже, розглянувши заяву про перегляд за нововиявленими обставинами з наведених у ній підстав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для її задоволення, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Що стосується посилання засудженого на порушення під час проведення авторозподілу його клопотання вимог ч.ч. 2, 3 ст. 35 КПК України, то вони не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки згідно ч. 1 ст. 464 КПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, що надійшла до суду, передається судді, колегії суддів, які визначаються у порядку, встановленому ст. 35 КПК України, на що обґрунтовано посилався суд першої інстанції в своїх ухвалах про відмову у задоволенні заяв засудженого про відвід судді та колегії суддів.

Жодних порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, під час апеляційного перегляду справу не встановлено, у зв`язку з чим, ухвалу суду слід залишити без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року про відмову у задоволенні заяви захисника ОСОБА_9 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.12.2013 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4