Номер провадження: 11-сс/813/1883/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 року в кримінальному провадженні №0001225 від 28.10.2020 року, -
встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001225 від 28.10.2020 року та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 днів, до 09.12.2020 року з визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630600 гривень, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Радісне Іванівського району Одеської області, громадянки України, з вищою освітою, не заміжньої, працюючої старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, раніше не судимої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0001225 від 28.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Згідно матеріалів кримінального провадження старший державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_8 органами досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, за попередньою змовою з начальником вказаного відділу ОСОБА_10 в отриманні 1000 доларів США неправомірної вигоди від ОСОБА_11 за сприяння у знятті арешту з майна під час виконання судового рішення.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник вказує на те, що рішення слідчого судді незаконе, оскільки підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою. Крім того, слідчий суддя не взяв до уваги, що ані прокурором, ані слідчим не надано доказів існування ризиків, зазначених в клопотанні, що свідчить про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не послався на жоден доказ, що підтверджує неможливість застосування до ОСОБА_8 менш суворого запобіжного заходу, а також не врахував що підозрювана не має судимості, має на утриманні двох малолітніх дітей та непрацездатних хворих батьків, має постійне місце проживання, за місцем роботи характеризується з позитивного боку.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника та підозрювану, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваної, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання відносно ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, сторона захисту стверджувала про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину, але ці твердження захисника апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.
Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, що підтверджується доказами, які існують на даній стадії досудового розслідування, які долучені до клопотання, а саме: заявою ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення від 28.10.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 28.10.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.11.2020 року, протоколом обшуку службових приміщень Першого Приморського відділу ДВС в м. Одесі від 10.11.2020 року, під час якого виявлено та вилучено грошові кошти в сумі 1000 доларів США, які є неправомірною вигодою, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 11.11.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 11.11.2020 року, протоколом огляду речей, які були вилучені в ході обшуку службових приміщень Першого Приморського відділу ДВС в м. Одесі від 10.11.2020 року, протоколом огляду та вручення грошових коштів від 10.11.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 11.11.2020 року, протоколом затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, та інші докази, які містяться в матеріалах провадження.
Розглядаючи апеляційну скаргу сторони захисту, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).
Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
На думку апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.
Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, слідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.
Що стосується доводів сторони захисту про відсутність заявлених ризиків, апеляційний суд зазначає таке.
На існування зазначених в клопотанні ризиків вказують наявні у матеріалах справи та встановлені під час апеляційного розгляду дані, які дають підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра у вчинені підозрюваною протиправних дій, які відносяться до категорії тяжкого злочину, що свідчить про те, що у разі перебування на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.
Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може вживати дій, направлених на незаконний вплив на заявника та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом здійснення впливу на заявника чи знищення речей і документів, які мають доказове значення по справі, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні докази, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.
В зв`язку з наведеним, посилання сторони захисту про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованим рішення слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Разом з цим, вислухавши прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення слідчого судді в частині визначення розміру застави, апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів сторони захисту, що слідчий суддя не мотивував свого рішення в цій частині та визначив завідомо непомірний розмір застави.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
В той же час, слідчий суддя районного суду, визначивши заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630600 гривень, не навів в ухвалі жодної підстави, яку він вважає виключною, та яка давала можливість слідчому судді застосувати ч.5 ст.182 КПК України та визначити розмір застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, посилання слідчого судді про врахування при визначенні розміру застави матеріального стану підозрюваної є безпідставними з урахуванням того, що це питання не було предметом дослідження в районному суді, що підтверджується матеріалами справи.
Також слідчим суддею залишено без уваги ту обставину, що слідчий за погодженням із прокурором у клопотанні ставили питання про застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, проте слідчий суддя вийшов за межі клопотання і жодним чином не мотивував таке рішення, у зв`язку з чим прийняте рішення в частині визначення розміру застави є очевидно незаконним, необґрунтованим та свавільним.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор також не навів жодного доводу, чому він вважає оскаржуване рішення в цій частині обґрунтованим.
Крім того, апеляційний суд враховує позицію прокурора, який фактично не заперечував, що визначений слідчим суддею розмір застави є невідповідним майновому стану підозрюваної.
З огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд не може погодитися з визначеним слідчим суддею розміром застави та вважає його завідомо непомірним для підозрюваної, а тому ухвала слідчого судді в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.
Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 .
З урахуванням наведеного, враховуючи дані щодо майнового стану підозрюваної, апеляційний суд вважає за необхідне визначити такий розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує обставини вчиненого корупційного злочину, роль підозрюваної в інкримінованому їй злочині, а також приймає до уваги наявність ризиків можливого перешкоджання підозрюваною кримінальному провадженню та вважає, що у даному випадку існує сукупність обставини, які вказують на те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної може розмір застави, визначений п.2 ч.5 ст.182 КПК України.
На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для підозрюваної, членів її сім`ї та близьких родичів, оскільки за твердженням сторони захисту підозрювана має міцні соціальні зв`язки.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала слідчого судді в частині визначення розміру застави не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування із визначенням розміру застави, з покладенням на підозрювану обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 частково задовольнити, ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 скасувати, постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, до 09.12.2020 року включно, із визначенням розміру застави 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 168 160 гривень.

Покласти на підозрювану ОСОБА_8 обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:
1. Прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою;
2. Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;
3. Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4. Утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин кримінального правопорушення;
5. Здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
6. Носити електронний засіб контролю.
Вважати внесеною заставу у сумі 168 160 гривень.

Грошові кошти у сумі 462 440 гривень, внесені відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2020 року за підозрювану ОСОБА_8 повернути заставодавцю.

Строк дії ухвали апеляційного суду до 09.12.2020 року.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4