ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/2870/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2982/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.ч.1,3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , без участі обвинуваченого ОСОБА_8 за умови, що питання про погіршення його становища не ставилося, за участі захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_9 , з участю потерпілої ОСОБА_10 , без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинувачених на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мілове, Балаклійського району, Харківської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, не судимого в силу ст. 88 КК України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:

- за ст. 185 ч. 1 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ст. 185 ч. 3 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ст. 186 ч. 2 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 70 КК України, за сукупністю скоєних злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з відбуттям покарання у кримінально виконавчій установі закритого типу.

До набрання вироком законної сили, обрано у відношенні засудженого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27) ».

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 04.02.2020 року.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харків, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого: 09.04.2019 р. вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням відповідних обов`язків, визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 09.04.2019 р. більш суворим покаранням за ч.2 ст.186 КК України, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

За ч.3 ст.185 КК України призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.ст. 71, 103 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання за ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного йому на підставі ч. 4 ст.70 КК України, та невідбуту частину покарання, призначеного йому за вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 09.04.2019 р. у виді 2 місяців позбавлення волі, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, з відбуттям покарання у спеціальній виховній установі.

Запобіжний захід у відношенні засудженого ОСОБА_8 не обирався.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку суду до виконання.

Стягнуто на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів з ОСОБА_7 в розмірі 1822,50 грн. та з ОСОБА_8 - в розмірі 1107,50 грн.

Стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_10 у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 1100 грн. з кожного.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 29.01.2019 року, близько 14:00 год. неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи на Іванівському пішохідному мосту, розташованому поблизу будинку №23 по провулку Клочківському в м. Харкові, під час спілкування з потерпілим ОСОБА_11 звернув увагу, що в кишені куртки останнього перебуває мобільний телефон марки «Nokia 215». ОСОБА_7 , впевнившись, що потерпілий ОСОБА_11 відволікся та за його злочинними діями не спостерігає, таємно викрав з кишені куртки останнього належний йому мобільний телефон марки «Nokia 215», вартістю 380 грн., який сховав у своєму одязі, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 03.02.2019 року, близько 14:00 год. неповнолітній ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу супермаркету «Рост» по вул. Клочківській в м. Харкові, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі, відповідно до яких ОСОБА_7 розташувався біля будинку №23 по вул. Іванівської в м. Харкові, слідкуючи за навколишньою обстановкою, з метою забезпечення безперешкодного вчинення підсудним злочину та попередження його про можливу небезпеку. В свою чергу, ОСОБА_8 наблизився до потерпілої ОСОБА_10 та шляхом ривка з рук потерпілої, відкрито викрав належну останній сумку з грошовими коштами в розмірі 1700 грн, мобільним телефоном марки «Samsung GTS5222», вартістю 500 грн. та іншим майном, що не представляє для потерпілої матеріальної цінності, а всього на загальну суму 2200 грн. Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця вчинення злочину з викраденим зникли, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 12.06.2019 року, близько 16:30 год. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , перебуваючи біля входу до службового приміщення ТОВ «Капуста Хостел», розташованого в будинку №27 по вул. Копиловська в м. Харкові через відкриті ворота, шляхом вільного доступу, в період часу з 16:30 год. до 16:42 год. двічі проникли до вищезазначеного приміщення, звідки таємно викрали належні ТОВ «Капуста Хостел» 2 мішки з клеєм марки «Jowat Jowatherm 282.20», загальною вартістю 5200 грн. Після чого, з місця вчинення злочину з викраденим зникли, заподіявши ТОВ « Капуста Хостел» матеріальну шкоду на вказану суму (т.1 а.с. 190-196).

Суд кваліфікував дії ОСОБА_8 за:
-ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення вчинена повторно;
-ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за:
-ч.1 ст.185 КК України, за епізодом, який мав місце 29.01.2019 р., як таємне викрадення чужого майна (крадіжка);
-ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у інше приміщення;
-ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб;

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав на нього апеляційну скаргу.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги.

Вказаний вирок також був оскаржений захисником обвинувачених адвокатом ОСОБА_9 , який в апеляційній скарзі просить вирок суду змінити й пом`якшити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призначене покарання, призначити інший вид - не пов`язаний з позбавленням волі (т.1 а.с.203-205).

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вказаний вирок є занадто суворим і, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд не врахував, що на момент вчинення злочину він був неповнолітнім, раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, покинув вживати алкогольні та наркотичні засоби. Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог КПК України, не залучив жодної особи у якості законного представника ОСОБА_7 .

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд не враховував, що він добровільно пройшов курс психо-соціальної реабілітації у центрі Харківської філії ГС «Міжнародна Антинаркотична Асоціація», за місцем мешкання має незадовільні житлово-побутові умови; не враховано висновок органу з питань пробації щодо можливості виправлення ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства.

На апеляційну скаргу захисника потерпілою ОСОБА_10 подано заперечення, в яких вона просить відхилити апеляційну скаргу захисника. Вказала, що поведінка обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 має аморальний характер, вони зухвало ігнорували норми правопорядку та загальноприйняті норми поведінки в суспільстві, що вказує на їх підвищену суспільну небезпеку і про ризики вчинення ними інших кримінальних правопорушень у разі призначення їм покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Крім того, потерпіла зазначила що до цього часу перед нею ніхто навіть не вибачився, не відшкодували їй ні матеріальної, ані моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочинів.

Іншими учасниками кримінального провадження даний вирок не оскаржувався.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився та не повідомив апеляційний суд про причини свого неприбуття, клопотань про перенесення слухання справи не заявляв, а також не звертався до апеляційного суду із клопотанням про розгляд даної справи за його особистої участі.

Під час ухвалення вироку суд першої інстанції жодного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не застосував, а тому неявку обвинуваченого колегія суддів розцінює як зловживання ним процесуальними правами.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.401, ч.4 ст.405 КПК України участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги захисника в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в якій не порушується питання про погіршення його становища, не є обов`язковою. За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням думки учасників процесу, та з метою дотримання вимог ст.28 КПК України щодо розумності строків здійснення кримінального провадження, дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_12 підтримав подану ним, та узгоджену з обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в ній. Вказав, що призначене покарання є надто суворим та не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинувачених. Призначаючи покарання, суд не достатньо врахував дані, що характеризують особу обвинувачених, їх неповнолітній вік, умови проживання, а також їхню поведінку після вчиненого, а саме: покинули вживати алкогольні та наркотичні речовини, а ОСОБА_8 ще й пройшов курс реабілітації у центрі Харківської філії ГС «Міжнародна Антинаркотична Асоціація». Також суд не врахував висновок органу з питань пробації про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе без його ізоляції від суспільства.

Захисник ОСОБА_12 просив призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції повністю підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив пом`якшити призначене покарання, в залі суду вибачився перед потерпілою ОСОБА_10 .

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснивши, що вирок суду є законним та обґрунтованим, а призначене покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинувачених. Стосовно твердження захисника, про безпідставне не врахування судом першої інстанції висновку органу з питань пробації про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе без його ізоляції від суспільства пояснив, що ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку, а тому повторне застосування до нього звільнення від відбування покарання неможливе.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_10 просила відхили апеляційну скаргу захисника, вважає, що призначене покарання й так занадто м`яке для ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки вони не зробили належних висновків і, на її думку, щиро не розкаялися у скоєному.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , думку прокурора та потерпілої ОСОБА_10 , перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідають кваліфікації за вищевказаними статтями, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, а саме: в частині правильності призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання.

Так, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,3 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання: за ст. 185 ч. 1 КК України у виді одного року позбавлення волі; за ст. 185 ч. 3 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ст.186 ч. 2 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. У відповідності до ст. 70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді чотирьох років позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. У відповідності до ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 09.04.2019 р. більш суворим покаранням за ч.2 ст.186 КК України, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. За ч.3 ст.185 КК України призначено ОСОБА_8 покарання у виді трьох років позбавлення волі. У відповідності до ст.ст. 71, 103 КК України, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді чотирьох років двох місяців позбавлення волі.

При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв злочин в період іспитового строку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, однак з 21.07.2019 по 23.07.2019 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ ОДКЛ №1 у зв`язку з гострим отруєнням наркотичними засобами, проходив курс психо-соціальної реабілітації у центрі Харківської філії ГС «Міжнародна Антинаркотична Асоціація», за місцем проживання та останнім місцем навчання характеризується з негативної сторони, як особа яка вживає наркотичні засоби та зловживає спиртними напоями, має не задовільні житлово-побутові умови життя.

Разом з тим, районним судом не було враховано висновок уповноваженого органу з питань пробації в частині можливості застосування звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до приписів ст.ст. 75, 76, 104 КК України, так як зазначеними статтями не передбачена можливість повторного звільнення засудженої особи від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків, в разі засудження за вчинення злочину, скоєного в період іспитового строку, встановленого при звільненні від відбуття покарання, визначеного попереднім вироком суду. З вказаним висновок суду першої інстанції погоджується колегія суддів, а відтак апеляційний довід захисника в цій частині є безпідставним й задоволенню не підлягає.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочинів був неповнолітнім, не судимий в силу ст. 88 КК України, не працює, за місцем мешкання та останнім місцем навчання характеризується з негативної сторони, як особа яка вживає наркотичні засоби та зловживає спиртними напоями, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, має задовільні житлово-побутові умови життя, за висновком складеної представником уповноваженого органу з питань пробації досудової доповіді виправлення підсудного можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства, так як він може становити небезпеку для суспільства.

У відповідності до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення злочинів неповнолітніми.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Таким чином, районний суд, з урахуванням даних про особи ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обставин за яких були вчинені вказані кримінальні правопорушення, дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливо лише в умовах ізоляції їх від суспільства, з призначенням їм міри покарання, у межах санкцій ч.ч.1,3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням положень ст. ст. 69-1, 102 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.

Крім того, суд першої інстанції, відносно підсудного ОСОБА_8 застосував приписи ч.4 ст.70 КК України, призначивши покарання за сукупністю вчинених злочинів, за який його засуджено вироком Ленінського райсуду м. Харкова від 09.04.2019 р. та злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, вчиненого до постановлення зазначеного вироку суду. Відповідно до ст.70 ч.1 КК України призначив покарання за ст.185 ч.3 КК України і на підставі ст.71 КК України до цього покарання частково приєднав невідбуту частину покарання, призначеного йому за попереднім вироком суду, з урахуванням приписів ст.103 КК України.

Колегія суддів частково погоджується із таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі.

01 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», згідно якого кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України наразі є кримінальним проступком.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. Проте, нова санкція названої статті наразі не передбачає такий вид покарання як позбавлення волі, а отже ОСОБА_7 належить призначити більш м`який вид покарання. Отже, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги захисника в частині пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Враховуючи вимоги ч.1 ст.5 КК України, суспільна небезпечність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України наразі є меншою. За таких обставин покарання обвинуваченому має бути призначено в межах санкції ч.1 ст.185 КК України у виді обмеження волі.

В іншій частині колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, підстав для застосування до обвинувачених положень статей 75, 76 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання немає, призначене покарання, з урахуванням змін внесених апеляційним судом, з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених злочинів, суспільній небезпечності кримінальних правопорушень; принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та особам обвинувачених.
Апеляційні доводи захисника обвинувачених про суворість призначеного покарання є необґрунтованими.

Стосовно апеляційної вимоги захисника про необхідність надання достатньої оцінки обставин, що пом`якшують покарання,а також даних по особу обвинувачених, то судом першої інстанції такі обставини та дані про особу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вже враховано при постановленні вироку в повній мірі, стороною захисту не надано жодних нових відомостей, ніж ті що вже були враховані судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження.
Всі наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про те, що звільнення обвинувачених від відбування покарання не буде ефективним, оскільки існують обґрунтовані сумніви в готовності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виконувати покладені на них процесуальні обов`язки.

Крім того, таке покарання, з подальшим звільненням від його відбування на підставі положень ст.ст. 75, 76 КК України, не буде досягати мети заходу примусу в умовах обмеженого контролю за їх поведінкою.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції в частині визначеного розміру остаточного покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Натомість, у зв`язку з набранням чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», згідно якого кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України наразі є кримінальним проступком, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника та зміни вироку районного суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст. 185 КК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених, - задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.02.2020 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в частині призначення покарання ОСОБА_7 , - змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України у виді 45 (сорока п`яти) діб арешту.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

-за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 70, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4