справа №619/3741/20
провадження №1-кп/619/341/20
ВИРОК
іменем України

20 серпня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000093 від 02.07.2020 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
обвинуваченогоОСОБА_3 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
30 червня 2020 року ОСОБА_3 вирушив із м. Дніпро на вантажному автомобілі марки «Renault» р/н НОМЕР_1 з причепом р/н НОМЕР_2 у напрямку м. Харкова для того, щоб в подальшому перетнути митний кордон ПП «Гоптівка» Слобожанської митниці Держмитслужби (Харківська область) та надалі прямувати до Російської Федерації (м. Бєлгород). Цього ж дня, ОСОБА_3 , прямуючи до м. Харкова, поблизу м. Красноград Харківської області, зупинившись на відпочинок на узбіччі дороги зайшов до лісосмуги та побачив декілька кущів дикорослої коноплі. Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення, зберігання та переміщення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу для подальшого особистого вживання без мети збуту. В подальшому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_3 подрібнив листя дикорослого канабісу та помістив на газетний згорток, який розмістив на передній панелі автомобіля для висихання особливо небезпечного наркотичного засобу для подальшого вживання шляхом паління. Після чого, рухаючись до м. Харкова, на одній із зупинок (точне місцезнаходження в ході досудового розслідування встановити не видалось за можливе), ОСОБА_3 викурив частину висушеного канабісу. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на зберігання та переміщення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу для подальшого особистого вживання без мети збуту, залишок канабісу ОСОБА_3 помістив у газетний згорток та поклав у картонний коробок коричневого кольору, в якому містились інші газетні згортки, чернетки для унеможливлення виявлення наркотичної речовини- канабісу при перетині митного кордону України. Однак, злочинний намір ОСОБА_3 , направлений на контрабанду наркотичного засобу з приховуванням від митного контролю не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки, приблизно о 02 год 55 хв 02.07.2020 при проведенні митно-прикордонного огляду на території митного поста «Гоптівка» Слобожанської митниці Держмитслужби (38-й кілометр траси «Харків-Бєлгород») на смузі руху «червоний коридор» службовий собака спрацював на передню панель автомобіля марки «Renault» р/н НОМЕР_1 з причепом р/н НОМЕР_2 під керуванням громадянина України ОСОБА_3 . В ході поглибленого огляду вказаного автомобіля в кабіні на передній панелі виявлено картонний коробок коричневого кольору, всередині якого містився газетний згорток з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка за своїми ознаками схожа на особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс. Згідно з висновком судової експертизи № 19/121/13/1- від 28.07.2020 за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» Харківського НДЕКЦ МВС України, вилучена у ОСОБА_3 речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою (в перерахунку на суху речовину) 9, 6028 г. На наданих на дослідження ватних тампонах зі змивами з рук ОСОБА_3 та на зрізах з нігтьових пластин з рук ОСОБА_3 виявлено психоактивний компонент канабісу - тетрагілроканабінол.

Крім того, 30 червня 2020 року ОСОБА_3 вирушив із м. Дніпро на вантажному автомобілі марки «Renault» р/н НОМЕР_1 з причепом р/н НОМЕР_2 у напрямку м. Харкова для того, щоб в подальшому перетнути митний кордон в ПП «Гоптівка» Слобожанської митниці Держмитслужби (Харківська обл.) та надалі прямувати до Російської Федерації (м. Бєлгород). Цього ж дня, ОСОБА_3 , прямуючи до м. Харкова, поблизу м. Красноград Харківської області, зупинившись на відпочинок на узбіччі дороги зайшов до лісосмуги та побачив декілька кущів дикорослої коноплі. Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення, зберігання та переміщення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу для подальшого особистого вживання без мети збуту. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи на меті злочинний намір на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного засобу - канабісу, ОСОБА_3 помістив висушений канабіс у газетний згорток, який приховав у картонний коробок коричневого кольору, в якому містилися чернетки та інші газетні згортки з метою унеможливлення виявлення особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу при перетині митного кордону України в ПП «Гоптівка» Слобожанської митниці Держмито служби в ході митно-прикордонного огляду. 02.07.2020 приблизно о 02 год 55 хв ОСОБА_3 в якості водія вказаного транспортного засобу прослідував у зону митного контролю митного посту «Готівка» Слобожанської митниці Держмитслужби, та продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на здійснення контрабанди особливо небезпечного наркотичного засобу через митний кордон України з приховуванням від митного контролю під час проведення відносно нього усного декларування, свідомо не заявив співробітникам Слобожанської митниці Держмитслужби про переміщуваний ним через митний кордон України особливо небезпечний наркотичний засіб, маючи намір його незаконно контрабандним способом перемістити на територію Російської Федерації для особистого вживання. Однак, злочинний намір ОСОБА_3 , направлений на контрабанду наркотичного засобу з приховуванням від митного контролю не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки при проведенні митно-прикордонного огляду на смузі «червоний коридор» на території митного поста «Гоптівка» Слобожанської митниці Держмитслужби (38-й кілометр траси «Харків-Бєлгород»), вантажного автомобіля марки «Renault» р/н НОМЕР_1 з причепом р/н НОМЕР_2 під керуванням громадянина України ОСОБА_3 , відбулось спрацювання службового собаки. В ході детального огляду на передній панелі кабіни автомобіля, виявлено картонний коробок коричневого кольору, всередині якого містився газетний згорток з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка за своїми ознаками схожа на особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс. Згідно з висновком судової експертизи № 19/121/13/1- від 28.07.2020 за експертною спеціальністю 8.6 «дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» Харківського НДЕКЦ МВС України, вилучена у ОСОБА_3 речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою (в перерахунку на суху речовину) 9, 6028 г. На наданих на дослідження ватних тампонах зі змивами з рук ОСОБА_3 та на зрізах з нігтьових пластин з рук ОСОБА_3 виявлено психоактивний компонент канабісу - тетрагілроканабінол.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися:

- у незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні наркотичного засобу без мети збуту, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 309 КК України;

- у закінченому замаху на контрабанду наркотичних засобів, тобто їх переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факти і обставини їх вчинення, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні вище зазначених кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_3 , визнається судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.
Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно з ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які наведено вище, ставлення винного до вчиненого, дані про його особу і конкретні обставини справи, в тому числі і відсутність заподіяної шкоди державі, суд визнає можливим при призначенні покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України застосувати ст. 69 КК України і призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті.
При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України покарання за замах на злочин не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого відповідною частиною статті КК України.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті, та за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі в межах санкції частини цієї статті.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд крім даних про особу винуватого та обставин, які пом`якшують покарання, враховує число кримінальних правопорушень, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.

Отже, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, дані про особу обвинуваченого, можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Оскільки статтею 77 КК України встановлено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, і він не містить такого додаткового покарання як конфіскація майна, то суд не призначає ОСОБА_3 додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 305 КК України як обов`язкове.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до статей 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш сувориму виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази по справі: особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальна маса якого (в перерахунку на суху речовину) становить 9,6028 г (маса канабісу після проведення дослідження становить 9, 5828 г); зрізи з нігтьових пластин з рук ОСОБА_3 ; змиви з пальців та долонь лівої та правої руки ОСОБА_3 , які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Управління СБ України в Харківській області, - знищити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДЕКЦ МВС України експертизи: № 19/121/13/1- від 28.07.2020 року у розмірі 1144,15 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1