Справа № 748/1036/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/607/20
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комисарівка, Ворошилівського району Луганської області, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, інваліда 3 групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном у три роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладений на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1 256 гривень 08 копійок в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 5 березня 2019 року на автомобіль «Volkswagen Transporter 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2001 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_12 скасовано та повернуто власнику.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 лютого 2019 року близько 09 години 50 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись автодорогою зі сторони автодороги Р-12 у напрямку с. Боромики Чернігівського району Чернігівської області, на відстані 890 метрів від головної дороги Р-12, на заокругленій ділянці дороги не вибрав безпечної швидкості для руху, небезпечно змінив напрямок руху та виїхав за межі проїзної частини, де скоїв наїзд на придорожнє дерево.

Внаслідок ДТП пасажир вище вказаного автомобіля ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, у вигляді: політравми, забитої рани та саден голови та обличчя, закритої травми грудної клітки, синця з права, множинних двобічних переломів ребер, перелому грудини, травматичного гематораксу зліва, крововиливів в м`які тканини, закритої травми черевної порожнини та тазу, надриву капсули печінки, перелому лобкової, сідничної та крижової кісток, синців та саден правої верхньої кінцівки, перелому правої плечової кістки, саден та синців на правій кисті, синців та саден лівої нижньої кінцівки, синців та саден на правій нижній кінцівці, багатоуламкового перелому правої стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 244 від 25.03.2019 року, у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер.

Причиною смерті ОСОБА_13 згідно висновку судово-медичної експертизи № 244 від 25.03.2019 року стала масивна крововтрата, що виникла внаслідок множинних ушкоджень внутрішніх органів.

У даній дорожній обстановці ОСОБА_8 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 12.1, 10.1, 2.9 (а) Правил дорожнього руху, що стало умовою та причиною настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при призначенні покарання судом не було дотримано вимог п.3 ч.1 ст.65 КК України та п.п. 1,15 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24.10.2003 року. На думку прокурора, необережну форму вини неможливо врахувати як таку, що впливає на можливість застосування ст.75 КК України та дає можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання. Зазначає, що висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства містить лише рекомендаційний характер. Зауважує, що формально позитивна характеристика з огляду на протиправну поведінку особи не може свідчити про можливість виправлення особи без позбавлення волі, а позиція потерпілого щодо покарання не може бути визначальною. Наголошує, що при ухваленні вироку судом не в повному обсязі враховано тяжкість вчиненого злочину та наслідки. Також не в достатній мірі було враховано перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що обвинувачений 4 рази притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за ст.130 КУпАП, а тому, на думку прокурора, лише основне покарання у виді позбавлення волі буде справедливим.

Потерпілий ОСОБА_7 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання, а саме у виді реального позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду ухвалено з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, яке полягало в не з`ясуванні всіх обставин справи, які можуть мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. На думку апелянта, суд не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах провадження доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване рішення в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , яке є занадто м`яким. Вказує, що судом при винесенні вироку не було враховано особу ОСОБА_8 , а саме перебування його в стані алкогольного сп`яніння, відсутність щирого каяття з його сторони, адже він не тільки не відшкодував завдану шкоду потерпілим, а й не вибачився перед потерпілим за скоєне, а тому така поведінка ОСОБА_8 , на думку потерпілого, сприймається як спроба уникнення від покарання та відповідальності за вчинений злочин, в тому числі від відшкодування завданої шкоди. Також, на думку апелянта, судом було формально оцінено щире каяття ОСОБА_8 , оскільки судом відбулося ототожнення поняття визнання вини та щире каяття. Наголошує, що в матеріалах справи відсутні дані на підтвердження відшкодування обвинуваченим потерпілому збитків. Зазначає, що судом не було з`ясовано у обвинуваченого чи наявна ініціатива з його боку щодо добровільного відшкодування шкоди та чи відбулося взагалі добровільне відшкодування шкоди потерпілому. Також судом не було взято до уваги настання тяжких наслідків від скоєного правопорушення. Вказує, що судом не враховано факти притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_8 . Зазначає, що стороні потерпілого не було роз`яснено положення ст.ст.75,76 КК України та не було з`ясовано у потерпілого його думку щодо можливості звільнення від призначеного покарання у виді реального позбавлення волі ОСОБА_8 . На думку потерпілого, звільнення ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком є занадто м`яким.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційні скарги задовольнити, думку потерпілого та його представника, які також підтримали подані апеляційні скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення поданих апеляційних скарг прокурора та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Відповідно до ст.50, ч.1 п.3 ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд повинен призначати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст.65,66,67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого, сукупність обставин провадження, особу винного, який є внутрішньо переміщеною особою, раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем проживання, чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема і за ст.130 КУпАП, його стан здоров`я, а саме, те, що обвинувачений в наслідок ДТП також отримав тілесні ушкодження, також врахував досудову доповідь Чернігівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, думку учасників провадження, те, що злочин вчинено з необережності, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття у скоєному і призначив покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини статті КК України з позбавленням права керування транспортними засобами, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України та звільнено його від покарання з іспитовим строком.

Так, вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції належним чином не врахував того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином і наслідки, що настали від його протиправної поведінки смерть особи. Зокрема, поза увагою суду залишилися ті обставини, що обвинувачений хоча і визнав вину у скоєному, однак не вчиняв жодних дій на відшкодування заподіяних злочином збитків, допомоги на поховання не надав, перед потерпілим не вибачився і не вчинив будь-яких інших дій, які б свідчили про його щире розкаяння у вчиненому, оскільки щире каяття є сукупним поняттям і не може ототожнюватися лише із визнанням вини.

Також не досліджено в повній мірі та не надано оцінку даним про особу винного, а саме те, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про систематичне порушення ПДР і дане кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що хоча і визнано обставиною, яка обтяжує покарання, однак судом не в повній мірі враховано. Слід також зауважити, що позитивна характеристика та досудова доповідь, яка носить рекомендаційний характер не дають підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання за вчинення тяжкого злочину, тим паче за наявності обставини яка обтяжує покарання.

Також, місцевим судом фактично не взято до уваги думку потерпілого, який щодо виду і розміру покарання поклався на розсуд суду, що ніяким чином не свідчить про те, що потерпілий висловив думку про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання. В суді апеляційної інстанції потерпілий наполягав на призначення більш суворого покарання, зазначивши, що до цього часу обвинувачений добровільно не відшкодував заподіяну шкоду.

Не повне врахування цих обставин справи потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

З огляду на наведене, та враховуючи положення ч.2 ст.439 КПК України, колегія суддів знаходить підстави для задоволення апеляційних скарг прокурора і потерпілого та для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалення нового вироку.

Колегія суддів, призначаючи покарання за новим вироком, окрім тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує також, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме відсутність вибачень та відшкодування шкоди, що ставить під сумнів щирість каяття обвинуваченого, обтяжуючу покарання обставину скоєння злочину у стані сп`яніння, те, що ОСОБА_8 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, наслідки, що настали від злочину, а також думку потерпілого про необхідність призначення реальної міри покарання.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки таке покарання буде справедливим та достатнім та сприятиме досягненню превентивної мети покарання, визначеної у ст.50,65 КК України.

Керуючись ст. ст.404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4