Справа № 163/3408/20
Провадження № 1-кп/163/67/21
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження № 0000469 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Курне Пулинського району Житомирскої області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої освіти, одруженого, працюючого водієм ПП «Лімфлор» (Республіка Польща), військовозобов`язаного, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,

в с т а н о в и в :
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він о 03:20 годині 09.12.2020, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в салоні службового автомобіля Любомльського ВП ГУНП у Волинській області марки «Тойота Пріус», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , запропонував та надав поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 1 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які відповідно до ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», є службовими особами правоохоронного органу, у зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, неправомірну вигоду в сумі 200 доларів США, шляхом вербального висловлення пропозиції надання неправомірної вигоди та будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 369 КК України, діставши із кишені одягу банкноту номіналом 100 доларів США та п`ять банкнот номіналом по 20 доларів США поклав вказані кошти в нішу між водійським та переднім пасажирським сидіннями перед поліцейськими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за те, щоб останні з використанням наданої ним влади та службового становища не виносили постанову про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 122 КУпАП та не забезпечували подальше проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, не складали протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП. Від одержання неправомірної вигоди поліцейські відмовились і повідомили про такий факт по телефону оперативного чергового на лінію 102 та у подальшому подали рапорти начальнику Любомльського ВП ГУНП у Волинській області.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.1 ст.369 КК України.

У суд обвинувальний акт надійшов з угодою про визнання винуватості.

Згідно із цією угодою ОСОБА_9 повністю визнає вчинення інкримінованого йому злочину за фактичними обставинами і погоджується з кваліфікацією його дій.

В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.1 ст.369 КК України у вигляді 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Під час розгляду питання про затвердження угоди, суд дійшов наступних висновків.

За інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим повністю.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, віднесений до категорії нетяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та, виходячи з положень статей 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості за викладених вище обставин може бути укладена.
Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з яким погоджується ОСОБА_4 , є обґрунтованим і свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, яке не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.
Міра покарання, погоджена сторонами угоди, відповідає санкції ч.1 ст. 369 КК України.

При узгодженні покарання, сторонами враховано обставини, згідно ст.ст.66, 67 КК України, ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.
Суд встановив, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Про це заявили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник, а також свідчать вивчені судом матеріали кримінального провадження. Скарги стороною захисту під час досудового розслідування не подавались.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

В підготовчому засіданні прокурор вважав за необхідне затвердити угоду.

Обвинувачений та його захисник просили затвердити угоду і погодились на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Готівкові кошти як речові докази належить конфіскувати в порядку ст.ст.96-1, 96-2 КК України.
Питання про долю відео реєстратора вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.
Судові витрати згідно із ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлено.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

у х в а л и в :
Угоду про визнання винуватості від 23.12.2020 у кримінальному провадженні №0000469 від 09.12.2020, укладену начальником Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_8 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.369 КК України, і за цим законом призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Долю речових доказів і документів визначити таким чином :
- грошові кошти загальною сумою 200 доларів США, а саме: 1 купюру номіналом 100 доларів США з серійним номером FF93987805B, 5 купюр номіналом по 20 доларів США з серійними номерами: JE24745580D, MH70666520A, IB62052447A, ME59628928C, MG42234922G, які передані на відповідальне зберігання до ПАТ КБ «Приватбанк» (проспект Відродження, 1, м. Луцьк Волинської області), - конфіскувати в дохід держави, а накладений на них арешт, згідно ухвали слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 23.12.2020, - скасувати;
- нагрудний відео реєстратор з серійним номером Х713072, який передано на зберігання в камеру схову Любомлського ВП ГУНП у Волинській області повернути власнику, знявши накладений ухвалою слідчого судді Любомльского районного суду Волинської області від 23.12.2020 року арешт.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави 1144 (одну тисячу сто сорок чотири) гривні 15 копійок судових витрат на залучення експерта.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Любомльський районний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1