Справа № 442/6593/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/907/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальні провадження № 0001117 за апеляційними скаргами прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ластівки, Турківського району, Львівської області, зареєстрованого в с. Ластівки, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та засудженого за ст. 118 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор та захисник обвинуваченого подали апеляційні скарги на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2020 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Термін відбуття покарання рахується із часу затримання, тобто з 12 год. 50 хв. 24 червня 2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь відділу охорони здоров`я виконавчих органів Дрогобицької міської ради витрати на лікування потерпілого ОСОБА_10 у розмірі 1842,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 628,04 грн. витрат за проведення судової дактилоскопічної експертизи та 785,05 грн. за проведення експертизи зброї.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчої судді Дрогобицького міськрайонного суду від 26 червня 2019 року, на одяг свідка ОСОБА_11 джинсові шорти синього кольору зі слідами РБК та з набранням вироку законної сили повернуто йому, як власнику.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчої судді Дрогобицького міськрайонного суду від 26 червня 2019 року, на одяг ОСОБА_8 трикотажну футболку помаранчевого кольору, спортивні штани темно-сірого кольору, шкарпетки темного кольору та темні гумові тапочки та з набранням вироку законної сили повернуто йому, як власнику.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчої судді Дрогобицького міськрайонного суду від 26 червня 2019 року, на металевий ніж з пластиковою рукояткою білого кольору та з набранням вироку законної сили його необхідно знищити.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчої судді Дрогобицького міськрайонного суду від 04 липня 2019 рок,у на спортивні трикотажні штани чорного кольору фірми «Nіке», матерчату куртку темно-синього кольору з балоновими вставками синього кольору з надписом «Regata», спортивні матерчаті кросівки синього кольору та з набранням вироку законної сили їх необхідно знищити.

Даний вирок, в апеляційному порядку, оскаржив прокурор, який просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, за ч.1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 11 років позбавлення волі.
Апелянт вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Вказує на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, наголошує на неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та не відобразив їх у вироку, відповідно не надавши їм оцінки, а саме не врахував покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які вказали, що саме ОСОБА_8 покликав ОСОБА_11 . Також суд не надав оцінки показам працівникам поліції ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які прибули на виклик ОСОБА_8 , який вказував, що на нього напали невідомі особи та викрали мобільний телефон, проте за факт нанесення удару ножем нічого не розповідав, а навпаки заперечив свою участь та наявність у нього ножа і нанесення удару ножем потерпілому. На ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не було.
Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом не враховано належно покази свідків, зокрема ОСОБА_11 , дані в судовому засіданні в співставленні з висновком експертів щодо можливості тримання ножа та нанесенні ним ран людині та іншими матеріалами справи, дослідженими безпосередньо в суді.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину передбаченого ст. 118 КК України, на підставі п.5 ст. 36 КК України.
Апелянт покликається, що підозра оголошена ОСОБА_8 є надуманою та необґрунтованою. ОСОБА_8 , з часу досудового розслідування і до винесення судом вироку, свою причетність до злочину визнавав, однак не погоджувався з оголошеною йому підозрою, оскільки свої дії пояснював самообороною. Покази ОСОБА_8 не змінював та зазначав, що захищав себе, поліцію викликав саме він. Місця злочину не залишав. Удар потерпілому був нанесений в темну пору доби, хаотично, це вбачається з відеозапису слідчого експерименту оглянутому в судовому засіданні.
Апелянт свої вимоги мотивує тим, що у справі є висновки експертів щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , які є в причинно - наслідковому зв`язку з діями нападників потерпілого ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_18 . Тобто дії ОСОБА_8 були вчинені в умовах необхідної оборони. У суді першої інстанції не було доведено умислу в діях ОСОБА_8 , а останній будучи кілька разів повалений на землю і попередивши, що має ніж, змушений був оборонятися. Його слова нападників, які були більшого зросту та статури, а також перебували в стані алкогольного сп`яніння, ці слова тільки розізлили.
Апелянт наголошує, що у вироку, після перекваліфікації злочину з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України описано дії ОСОБА_8 саме як необхідна оборона.
Разом з тим, згідно з ч.5 ст. 36 КК України незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту він нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення.
Тобто, закон передбачає винятки із загальних правил. У даному випадку був напад на ОСОБА_8 групою осіб.
На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником - адвокатом ОСОБА_7 були подані заперечення щодо незгоди з такою.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 24.06.2019 приблизно о 01 год. 30 хв. перебуваючи на відстані близько 30-40 метрів від автобусної зупинки на вул. Центральній в с. Старий Кропивник Дрогобицького району Львівської області, повертаючись додому, зазнав нападу групи осіб в складі ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на ґрунті особистих неприязних відносин з останнім, захищаючи свої охоронювані законом права та інтереси, перевищив межі необхідної оборони та умисно заподіяв ножем один удар ОСОБА_10 в життєво важливий орган височну ділянку голови зліва, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черепа з локалізацією рани в лівій скронево-виличній ділянці з ушкодженням по ходу раневого каналу лівої виличної дуги, лівого скроневого м`язу, основи черепа в лівій середній черепній ямці, мозкових оболонок з крововиливами під тверду мозкову оболонку в лівій середній та задній черепних ямках, в підпавутинний простір на основі головного мозку, з ушкодженням речовини головного мозку із формуванням внутрішньомозкового крововиливу в лівій скроневій частці із проривом крові в шлуночкову систему, ушкодженням речовини базальних вузлів, що мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, що призвело до смерті ОСОБА_10 , близько 07 години 27.06.2019 року у КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради, та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті. Такими своїми діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_10 тяжкої шкоди, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановці захисту і в зазначеній ситуації не була необхідною та достатньою для негайного припинення посягання, тобто перевищив межі необхідної оборони, вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ст. 118 КК України.

Заслухавши суддю - доповідача, міркування прокурора про задоволення його апеляційної скарги та залишення без задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, думку захисника-адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження, їм дана всебічна кваліфікована оцінка, яка у подальшому сприяла перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України. При цьому судом першої інстанції було враховано визнання ОСОБА_8 вини, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, тобто за ст. 118 КК України.

Згідно зі ст. 24 КК України, злочин визнається вчиненим умисно, якщо особа, яка його вчинила, усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим покликання у вироку на те, що при оцінці правильності кваліфікації дій обвинуваченого, судом першої інстанції враховано вимоги ППВСУ №2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а саме п. 22, питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З врахуванням зазначеного вище судовий розгляд в суді першої інстанції було проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення. При цьому суд першої інстанції врахував в сукупності всі встановлені обставини події, які відбулися 24.06.2019, детально допитав обвинуваченого, свідків конфлікту, зокрема і працівників поліції, та дав їм відповідну оцінку. Крім того було враховано спосіб та знаряддя заподіяння обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , його характер і локалізацію, які вподальшому призвели до смерті потерпілого в лікарні. Вищевказані обставини у своїй сукупності вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого однак не бажав їх настання так, як попереджав ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про наявність у нього ножа, але останні не сприйняли його слова серйозно.

Таким чином в суді першої інстанції було встановлено та доведено, що обвинувачений не мав прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, а лише перевищив межі необхідної оборони через створення реальної загрози заподіяння йому шкоди, з врахуванням поведінки нападників, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер їх дій по відношенню до нього, що дало ОСОБА_8 особі, яка захищалася, підстави сприймати загрозу як реальну.

Разом з тим, суд першої інстанції у рішенні зазначив, що іншими, вказаними стороною обвинувачення в судових дебатах доказами, вина ОСОБА_8 не доводиться, ні прямо, ні опосередковано по пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_19 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення злочину невеликої тяжкості, які були вірно кваліфіковані судом першої інстанції за ст. 118 КК України та підтверджено в повній мірі дослідженими матеріалами справи та показами, яким дана належна оцінка у вироку.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає покликання апелянтів: прокурора та захисника обвинуваченого на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 безпідставними та такими, що наведені в апеляційних скаргам з метою досягнення мети апелянтів, прокурором у підтвердженні кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України та призначенні по даній статті міри покарання у виді позбавлення волі строком 11 років, а стороною захисту з метою виправдання обвинуваченого з посиланням на необхідну самооборону.

Покликання прокурора на відсутність оцінки у вироку показів свідків та не порівняння їх, щодо тримання ОСОБА_8 леза ножа та нанесеним ударом потерпілого спростовуються матеріалами справи, висновками експертів та детальним описом свідчень даними свідками безпосередньо в суді першої інстанції.

Таким чином судом першої інстанції при призначені покарання було враховано фактичні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений раніше не знав і не бачив загиблого, жодних стосунків між ними ніколи не було і цей факт ніким не було поставлено під сумнів та не спростовано в ході судового розгляду; спосіб вчинення кримінального правопорушення, наслідки, якого призвели до загибелі людини; особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, позитивно характеризується по місцю проживання; обставиною, що пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття та визнання вини; обставини, що обтяжують покарання судом встановлено не було. Також було враховано, що обвинувачений після скоєного сам викликав поліцію, що свідчить про відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності (давав правдиві покази, які узгоджуються між собою), утримує матір похилого віку, яка являється пенсіонеркою, веде здоровий спосіб життя, має постійне місце проживання, родину, міцні соціальні зв`язки. Крім того було враховано думку потерпілого батька загиблого, який просив призначити обвинуваченому суворе покарання. У зв`язку з чим суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 максимальне покарання у відповідності до санкції ст. 118 КК України.
Дане покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 липня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: