ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1583/20 Справа № 202/6592/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року про продовження запобіжного заходу щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нікополя Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, має на малолітню дитину ОСОБА_8 , 2016 року народження, зі слів працював у ТОВ «НІКОПРОГРЕСБУД», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 12, ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого за погодженням з прокурором та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжних захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 06 січня 2021 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що на даному етапі підозра є обґрунтованою; відомостей, які б підтверджували ризик можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, слідчому судді надано не було; ризик ймовірного впливу на свідків та потерпілих, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час розслідування, можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свого підтвердження у судовому засіданні не знайшов.
Вказує, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.
Також зазначає, що долучені до клопотання докази, містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, проте в своїй сукупності це не може переконливо свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, а відтак підстав для задоволення клопотання.
Також вказує, що зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків, відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В обґрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що оскільки 06.11.2020 року слідчим суддею проголошено тільки резолютивну частину ухвали, із якої неможливо було встановити підстави відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу, то вважає, що строк апеляційного оскарження має обчислюватись з дня проголошення повного тексту ухвали, а саме з 09.11.2020 року.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, наслідком якого є загибель двох осіб. За скоєння умисного вбивства при обтяжуючих обставинах передбачено покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі. Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 з місця злочину зник. Зазначене дає підстави вважати, що у разі доведеності вини, під загрозою застосування найсуворішого покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового слідства та суду, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зазначає, що не враховано, що з метою уникнення від кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 може впливати на потерпілих та свідків, перешкоджаючи таким чином встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки згідно положень ч. 2 ст. 184 КПК України, підозрюваному надається копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, в яких містяться повні анкетні дані потерпілих та свідків. Окрім того, на теперішній час не встановлені та не допитані усі свідки кримінального правопорушення та з ними не проведені необхідні, для встановлення істини по кримінальному провадженню, слідчі та процесуальні дії. Таким чином, знаходячись на волі ОСОБА_6 може безпосередньо впливатиме на учасників кримінального провадження.

Вказує, що зникнення ОСОБА_6 з місця скоєння злочину, правильно визначено слідчим як спроба переховування від органу досудового розслідування та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ст.ст. 409, 411, 412 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи те, що 06.11.2020 року слідчим суддею проголошено тільки резолютивну частину ухвали, із якої неможливо було встановити підстави відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу, апеляційний суд вважає за можливе поновити прокурору строк на апеляційне оскаження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Підозрюваний та його захисники в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, у провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000691 від 14.09.2020 року за ознаками кримінального правоопрушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України..
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого за погодженням з прокурором та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжних захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 06 січня 2021 року.
Відмовляючи в клопотанні слідчого, місцевий суд послався на наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 , та те, що відомостей, які б підтверджували ризик можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду, слідчому судді надано не було; ризик ймовірного впливу на свідків та потерпілих, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час розслідування, можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні; ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином свого підтвердження у судовому засіданні не знайшов.
Проте, з таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Також, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 з вчиненим інкримінованим злочином підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність останнього до вчинення інкримінованого злочину є обґрунтованою, що дає підстави для застосування щодо нього одного з запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, з метою здійснення подальшого розслідування.
На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання апеляційний суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_6 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою.
Що стосується наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України апеляційний суд зазначає наступне.
Підозрюваний ОСОБА_6 , зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Після скоєння кримінального правопорушення останній зник з місця злочину. Також останній може незаконно впливати на свідків, оскільки рідозра останнього ґрунтується в тому числі і на показах вказаних осіб, дані яких наявні у матеріалах кримінального провадження, що також вказує на можливість ОСОБА_6 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються ОСОБА_6 , наслідків правопорушення у вигляді смерті двох осіб та викликаного ним суспільного резонансу, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України врахувавши також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 даного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Враховуючи обставини кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, міцність соціальних зв`язків раніше не судимий та інше, колегія суддів вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Таким чином, апеляційний суд вважає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
Клопотання прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 задовольнити.
Поновити прокурору відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.
Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06 січня 2021 року.
Підозрюваного ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3