Дата документу 12.10.2020 Справа № 554/1252/20
УХВАЛА
іменем України
12 жовтня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0001385 від 28 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

24 вересня 2020 року захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК України, в якій просить скасувати письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України.

В обґрунтування скарги посилається на ті обставини, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, завершено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001385 від 28 грудня 2019 року стосовно першого заступника начальника оперативного управління ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні закінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України.

Зазначає, що 23 січня 2020 року слідчим другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором, здійснено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

В подальшому, 20 липня 2020 року цим же слідчим, за погодженням із прокурором, ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. Так, ОСОБА_6 інкримінується вчинення усіх дій, які він вважав необхідним для доведення злочину до кінця заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ОСОБА_7 у сумі 85000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент вчинення злочину становило 2068135 грн., але злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі останнього, у зв`язку з припиненням злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів.

Вважає письмове повідомлення про підозру від 20 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає фактично встановленим обставинам кримінального правопорушення, а тому підлягає скасуванню.

Посилаючись на норми ч.5 ст.216 КПК України, вважає, що кримінальні правопорушення, вчинені працівниками правоохоронних органів та розмір предмета яких становить понад 1013500 грн., підслідні виключно детективам Національного антикорупційного бюро України. Така ж думку викладена у рішенні Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2020 року, де констатовано факт здійснення письмового повідомлення про підозру у кримінальному провадженні не уповноваженою службовою особою у зв`язку з допущеними порушеннями правил підслідності кримінальних правопорушень, визначених у статті 216 КПК України. Крім того, вказує на порушення територіальної підсудності у зв`язку з розглядом клопотань щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжних заходів, Московським районним судом м.Харкова поза місцем розташування юридичної особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві (вул.Соборності, 37, м.Полтава), яке підпадає під юрисдикцію Октябрського районного суду м.Полтави. Оскільки порушення вимог процесуального закону в частині здійснення досудового розслідування неуповноваженою службовою особою правоохоронного органу є істотним порушенням КПК України, письмове повідомлення про підозру від 23 січня 2020 року підлягає скасуванню. Беручи до уваги, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 липня 2020 року прийнято на підставі раніше повідомленої підозри від 23 січня 2020 року, яка, на думку заявника скарги, підлягає безумовному скасуванню, тому цей процесуальний документ не може вважатись законним, обґрунтованим та вмотивованим. Крім того, вказує на невідповідність висновків органу досудового розслідування фактичним обставинам, встановленим під час проведення досудового розслідування, зокрема, щодо визначення розміру завданої майнової шкоди, оскільки імітаційні засоби не є грошовими коштами та не належали потерпілому, що має суттєве значення для належної правової кваліфікації дій підозрюваного. За наведених обставин, на переконання адвоката, склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України у діях ОСОБА_6 відсутній. Наявні обставини і стали причиною звернення з цією скаргою до слідчого судді.

12 жовтня 2020 року адвокатом ОСОБА_3 направлено на адресу суду доповнення до скарги сторони захисту про скасування повідомлення про підозру, в яких зазначив, що чинним КПК України не врегульовано порядок зміни органом досудового розслідування та/або прокурором правової кваліфікації діяння, у вчиненні якого підозрюється особа, у разі виникнення підстав для цього. Зокрема, не врегульовано, які обставини слід вважати підставами для повідомлення особі про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри та який правовий механізм реалізації. При цьому, посилається на імперативні вимоги ч.2 ст.19 Конституції України. На думку захисника, орган досудового розслідування кримінальному провадженні, дійшовши висновку про відсутність в діях підозрюваного ознак інкримінованого діяння за ознаками ч.4 ст.368 КК України, мав би відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України прийняти рішення про закриття кримінального провадження. Однак ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, 28 грудня 2019 року внесено до ЄРДР відомості за ч.3 ст.368 КК України. В подальшому слідчим змінено фабулу, зміст якої викладено відповідно до диспозиції ч.4 ст.368 КК України та відповідно змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Разом із тим, зазначає, що під час здійснення процесуальної дії повідомлення 20 липня 2020 року ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України до ЄРДР зміни щодо фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули) не вносились, що не відповідає Положенню про ЄРДР, затв. наказом №298 від 30 червня 2020 року. Також у статистичних картках у ЄРДР кваліфікація визначена за ч.4 ст.190 КК України, тоді як відомості про стадію вчинення злочину у цих документах відсутні. Так само слідчим порушені права підозрюваного, передбачені ст.42 КПК України, щодо повідомлення про закінчення досудового розслідування в день зміни раніше повідомленої підозри, що створює штучні перешкоди стороні захисту для підготовки проти пред`явленого обвинувачення. Крім того, слідчим грубо порушено вимоги процесуального законодавства під час прийняття рішення про перекваліфікацію кримінального правопорушення, яке не оформлено процесуально постановою. Вважає, що дії слідчого фактично обмежені внесенням корегувань до автоматизованої системи електронних баз даних ЄРДР, та ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, яка містить не тільки відмінності фактичних обставин справи порівняно з письмовим повідомленням про підозру, а й іншу правову кваліфікацію, яка передбачена КК України, що на думку адвоката, свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення в діях самого слідчого. З огляду на це під час розгляду скарги вважав необхідним з`ясувати обставини, за яких слідчим прийнято рішення про перекваліфікацію кримінального правопорушення (а.с.67-68).

Ухвалами слідчого судді від 02 та 05 жовтня 2020 року забезпечено участь у розгляді скарги в режимі відеоконференції: захисника підозрюваного ОСОБА_3 - з Червонозаводським районним судом м.Харкова, а також за допомогою сервісу відеозв`язку EasyCon ДП «Центр судових сервісів»; прокурора ОСОБА_8 - з Червонозаводським районним судом м.Харкова (а.с.48-49, 61-62).

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_3 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, скаргу підтримав у повному обсязі. Пояснив, що досудове розслідування було розпочато за ч.4 ст.368 КК України, здійснювалось ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, протягом шести місяців, тоді як у даному випадку дане кримінальне правопорушення підслідне детективам НАБУ, проте ані слідчим, ані прокурором жодним чином підслідність не було змінено, а було лише перекваліфіковано кримінальне правопорушення на ч.4 ст.190 КК України. На підставі викладеного, просив задовольнити заявлені вимоги.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні скаргу підтримав у повному обсязі, з підстав та доводів, зазначених у скарзі та доповненнях до неї, просив задовольнити вимоги скарги.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 в судовому засіданні зі скаргою не погодився, пояснив, що жодних процесуальних порушень, у тому числі щодо підслідності, правової кваліфікації органом досудового розслідування допущено не було, письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри є законним та обґрунтованим, вручено у належний спосіб з дотриманням вимог КПК України, а також ґрунтується на достатніх доказах, зібраних під час досудового розслідування, оцінку яким з точки зору їх належності та допустимості має надати суд під час розгляду по суті. Крім того, вирішення питань кваліфікації кримінального провадження віднесено до повноважень слідчого, прокурора. З урахуванням викладеного, в задоволенні скарги просив відмовити.

Від підозрюваного ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання, в якому зазначив про грубе порушення органом досудового розслідування вимог ст.216 КПК України, а також порушення територіальної підсудності, що підтверджено відповідними рішеннями судів, та просив скасувати підозру як необґрунтовану, з грубими порушеннями кримінального процесуального закону (а.с.45).

Прокурор ОСОБА_8 до початку розгляду скарги повідомив про явку до Червонозаводського районного суду м.Харкова для участі в судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції, однак з технічних причин забезпечити тристоронню відеоконференцію не виявилось можливим з причин, які не залежали від суду. У судовому засіданні 05 жовтня 2020 року прокурор надав пояснення, згідно з якими зі скаргою не погодився, заперечував проти задоволення поданої скарги та скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, оскільки це право передбачено ч.1 ст.279 КПК України, більше того, повідомлення про підозру від 23 січня 2020 року судом не було скасовано. Тому просив відмовити у задоволенні заявлених вимог скарги.

З урахуванням думки сторін обвинувачення та захисту, беручи до уваги, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, суд вважає можливим проводити розгляд скарги за вказаної явки учасників.

Заслухавши пояснення захисників підозрюваного та слідчого, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Положеннями ст.2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, дізнавача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

У судовому засіданні встановлено, що на час розгляду даної скарги в провадженні слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0001385 від 28 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України (а.с.69).

Разом із цим, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені 28 грудня 2020 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України, а 23 січня 2020 року зазначені нові дані щодо фабули витягу та змінено кваліфікацію на ч.4 ст.368 КК України, що підтверджується відповідним витягом від 10.03.2020 року та відомостями роздруківки бази даних реєстру (а.с.52, 73).

У вказаному кримінальному провадженні 23 січня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (а.с.10-13).

29 липня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України (а.с.14-17).

Не погоджуючись із зазначеним документом, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 .

Із поданої скарги вбачається, що підставою для скасування повідомлення про підозру заявник зазначає те, що вказане письмове повідомлення прийнято на основі повідомлення про підозру від 23 січня 2020 року, яке здійснювалось з істотним порушенням КПК України неуповноваженою особою, з порушенням підслідності, невідповідністю висновків фактичним обставинам, а відтак підлягає скасуванню.

Положення кримінального процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так, згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповіднодо п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підозра - це процесуальне рішення прокурора, слідчого (за погодженням із прокурором), яке ґрунтується на зібраних доказах під час досудового розслідування та в якому формується припущення про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення з повідомленням про це такій особі та із роз`ясненням її прав та обов`язків.

Окрім того, під повідомленням про підозру також можна розуміти кримінальне процесуальне рішення слідчого, прокурора, яке приймається в обов`язковому порядку у випадках затримання особи за підозрою в учиненні кримінального правопорушення або наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення в письмовій формі й тягне за собою набуття особою, щодо якої воно прийняте, процесуального статусу підозрюваного.

На думку слідчого судді, обґрунтованою є підозра яка побудована на фактах, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність.

Щодо рівня імовірності, за якого підозра вважається обґрунтованою, то цей стандарт доказування не передбачає, що уповноважені особи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, які необхідні на наступних етапах кримінального провадження.

Разом з тим, вдаватися до аналізу обґрунтованості доказів по справі на даній стадії кримінального процесу буде передчасним.

Згідно з ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч.1 ст.42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Передумовою наявності обґрунтованості підозри є здійснення відповідного письмового повідомлення особі про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, яке має бути здійснено належною уповноваженою особою у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Підставою для скасування повідомлення про підозру або визнання такою, що не набула статусу підозрюваного є порушення процесу (порядку) здійснення повідомлення про підозру, відсутність обов`язкових елементів повідомлення про підозру.

Згідно з п.3 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

З огляду на це, логічним є висновок, що чинний КПК України насамперед вирізняє повідомлення про підозру як окремий письмовий процесуальний документ. При цьому положеннями ст.278 КПК України окремо регулюється процедура вручення особі повідомлення про підозру та обовязок роз`яснення прав підозрюваного.

Таким чином, системний аналіз указаних вище положень КПК України вказує на те, що поняття «повідомлення про підозру» розуміється у чинному КПК України саме як окремий процесуальний документ, а не як дія (процедура, процес), оскільки для цього у чинному КПК законодавцем вжито інший термін «вручення повідомлення про підозру».

Враховуючи це, чинним КПК України на даний час не передбачено окремої процедури чи повноважень слідчого судді на стадії досудового розслідування щодо судового контролю за процедурою вручення повідомлення про підозру як окремого процесуального документу, однак передбачена можливість оскарження цього документу щодо його змісту, а також щодо належності особи, яка його складає, в контексті положень ст.277 КПК України. Тому й аспекти підслідності у цьому випадку не мають впливу на безпосередній предмет скарги, хоча мають істотне значення для провадження в цілому.

З огляду на це, слідчий суддя не вбачає достатньо обґрунтованими доводи захисників на те, що судовому контролю за досудовим розслідуванням підлягають всі його аспекти, зокрема і аспекти підслідності, адже слідчий суддя і суд мають діяти лише на підставі, у межах, і у спосіб, визначений законом, а відступ від цього правила має зумовлюватися виключними підставами, оскільки це може порушувати існуючий баланс між суспільним інтересом щодо необхідності ефективного здійснення досудового розслідування і правом особи на ефективний захист в межах кримінального провадження.

З огляду на це, проблематика підслідності цього провадження і аспектів щодо процедури вручення особі повідомлення про підозру мають бути предметом дослідження судом при розгляді провадження по суті в контексті аналізу допустимості отриманих доказів, враховуючи, що одним з обов`язкових критеріїв такої допустимості є критерій здобуття доказу уповноваженою законом особою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, як сказано в рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, де суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обґрунтованою є підозра за наявності таких обставин: 1) врученого письмового повідомлення про підозру з обов`язковим посиланням на докази вчинення особою кримінального правопорушення; 2) наявності в матеріалах кримінального провадження доказів, що підтверджують учинення особою кримінального правопорушення; 3) доведення перед судом вагомості й достатності наявних доказів про вчинення особою кримінального правопорушення; 4) оцінювання судом доказів учинення особою кримінального правопорушення.

У даному випадку, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, слідчий суддя вважає, що письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на таке.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, повідомленої ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України укримінальному провадженні №0001385 від 28 грудня 2019 року слідчий суддя вважає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення (за критеріями, наведеними у справах «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», «Selahattin Demirtas v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51).

Наведені органом досудового розслідування факти у повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 від 20 липня 2020 року потенційно можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальні правопорушення за наведених обставин, оскільки вимога розумної підозри підтверджується наявністю сукупних доказів, які об`єктивно пов`язують ОСОБА_6 із наведеними у ній обставинами, в контексті її розуміння ЄСПЛ.

Як вбачається із повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 липня 2020 року, в ньому вказані зміст підозри, виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Вказане повідомлення складене відповідними посадовими особами згідно визначених законом повноважень, здійснено повідомлення та вручення підозри, про що свідчать підписи підозрюваного та його захисника, при цьому процесуальних порушень не вбачається.

Натомість, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, підлягають перевірці та оцінці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, що є повноваженнями сторони обвинувачення.

На даний час, правових підстав казати про невідповідність змісту підозри вимогам ст.277 КПК України немає. Сутність повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри дає підстави стверджувати те, що ця підозра є обґрунтованою, а саме письмове повідмолення є законним, вмотивованим та відповідає зазначеним вимогам. У свою чергу, зміна змісту підозри під час досудового розслідування, конкретизація обставин кримінального правопорушення з урахуванням оцінки здобутих під час розслідування доказів, питання правової кваліфікації дій підозрюваного тощо є прерогативою слідчого, прокурора, які, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

Слідчий суддя також вважає, що у ході повідомлення про підозру були дотриманні також інші вимоги закону, визначені Главою 22 КПК України. Посилання захисників на судові рішення з приводу направлення матеріалів клопотань у цьому ж провадженні за підсуждністю не спростовують обґрунтованість пред`явленої останньому підозри.

Крім цього, обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри вже була предметом розгляду, під час розгляду клопотань слідчими суддями Московського районного суду м.Харкова, Октябрського районного суду м.Полтави та Харківського і Полтавського апеляційний судів під час перегляду ухвал суду першої інстанції, зокрема, і щодо повідомлення про підозру від 23 січня 2020 року.

Так, в ухвалі Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2020 року, якою апеляційні скарги захисників підозрюваного адвоката ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 22 квітня 2020 року про відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001385 від 28.12.2019 року без змін, взято до уваги як слушні доводи сторони захисту щодо повідомлення про підозру від 23.01.2020 року неуповноваженою особою. Разом із тим, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор надав апеляційному суду повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20.07.2020 року, на підставі чого суд дійшов до висновку, що після повідомлення ОСОБА_6 20.07.2020 року зміненої підозри, підозра від 23.01.2020 року втратила чинність, а тому вимога апелянтів про її скасування є безпідставною (а.с.22-24, 25-27).

На думку слідчого судді, доводи цієї скарги захисника, поданої слідчому судді, фактично стосуються питань повідомленої підозри ОСОБА_6 від 23 січня 2020 року, та зводяться, серед іншого, до питань доведеності вини, оцінки доказів, їх допустимості та правильності кваліфікації дій підозрюваного, останнє також було предметом розгляду на досудовому провадженні та відповідну оцінку вже надано судами різних інстанцій.

Захисник в якості однієї з підстав для скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри посилається на маніпуляції з боку слідчого на етапі перекваліфікації кримінального провадження, яке було здійснено, на його думку, в порушення порядку, встановленого КПК України та підзаконних нормативних актів. Проте діюче кримінальне процесуальне законодавство не передбачає будь-яких заборон щодо зміни правової кваліфікації кримінального провадження, тоді як відповідно до КПК України та Положення до Реєстру обов`язково підлягають внесенню відомості про час та дату повідомлення про підозру, зміну, скасування повідомлення про підозру, особу, яку повідомлено про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа тощо, а доводи захисника, що така зміна кваліфікації здійснювалась з грубими порушеннями вимог КПК України, є припущеннями. При цьому правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями слідчого, прокурора під час досудового розслідування.

Суд звертає увагу, що питання про узгодженість викладення фактичних обставин справи та правової кваліфікації кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду на досудовому розслідуванні, оскільки на цій стадії слідчий суддя не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Крім того, питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті.

Відповіднодо статті 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, а тому сукупність інших зібраних органом досудового розслідування доказів будуть перевірятися, оцінюватися в ході судового розгляду, що не дає підстав для скасування підозри.

Водночас, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри за ч.4 ст.190 КК України кримінальному провадженні №0001385 від 28 грудня 2019 року відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ч.1 ст.279 КПК України, яка передбачає, що у разі виникнення підстав для повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені ст.278 КПК України.

Законність повідомлення про нову підозру або про зміну раніше повідомленої підозри з огляду на особу автора первинного повідомлення, передбачає таку процедуру, згідно якої, якщо перше повідомлення здійснив слідчий, то нове повідомлення або зміну першого повідомлення може зробити слідчий або прокурор, але якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, то лише він має право повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру.

З відомостей, що наявні в матеріалах судового так кримінального провадження вбачається, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 липня 2020 року за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні №0001385 від 28 грудня 2019 року складене і здійснене слідчим Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , що відповідає вимогам, зазначеним в ст.ст.277-279 КПК України.

Твердження захисників з приводу порушень територіальної підсудності у зв`язку з розглядом інших клопотань про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжних заходів, Московським районним судом м.Харкова поза місцем розташування юридичної особи ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, унаслідок чого результати відповідних дій та зібрані докази не можна вважати допустимими, слідчий суддя вважає передчасними і такими, що не відповідають стадії провадження, оскільки їх оцінка не входить до компетенції слідчого судді.

Що стосується заперечень сторони захисту з приводу порушення правил підслідності даного кримінального провадження, а також визначення розміру завданої майнової шкоди та відповідно відсутності кваліфікації дій за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, то вони, на думку слідчого судді, також є передчасними, у той же час, оцінку цих обставин у визначених межах було надано апеляційним судом.

Як вбачається, на даний час підслідність у даному кримінальному провадженні, а саме з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України узгоджується із приписами ч.4 ст.216 КПК України, якою визначено підслідність слідчих органів державного бюро розслідувань.

Водночас, оцінка правомірності визначення підслідності, так само як і правильності кваліфікації дій не є предметом дослідження під час вирішення питань даної скарги, оскільки вирішення питання щодо підслідності відноситься до компетенції прокурора, а питання щодо перекваліфікації до компетенції слідчого та прокурора, які відповідно до ч.1 ст.36, ч.5 ст.40 КПК України є самостійними у своїй процесуальній діяльності.

Щодо посилань захисників на той факт, що в порушення вимог КПК України, Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 року №298, під час здійснення досудового розслідування було здійснено перекваліфікацію, чого не передбачено законодавством, а також в частині відсутності постанови, яким би таке рішення було оформлене, суд зазначає про таке.

Відомості про кримінальне правопорушення внесені в ЄРДР - це інформація про факти і обставини у кримінальному провадженні, внесення яких передбачено КПК України та Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 30 червня 2020 року №298.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч.4 ст.278 КПК України) - це стосується і зміни повідомлення про підозри (ч.1 ст.279 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Як вбачається з наданого до суду витягу з ЄРДР, останній згідно з вимогами ч.4 ст.278 КПК України містить дату та час повідомлення про підозру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що були внесені слідчим до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.69).

Крім того, зазначені стороною захисту обставини щодо відсутності процесуального рішення у формі постанови спростовуються матеріалами кримінального провадження, згідно з якими вбачається, що 23 січня 2020 року постановою слідчого змінено кримінально-правову кваліфікацію у кримінальному провадженні №0001384 від 28.12.2019 року в частині зміни кримінально-правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.3 ст.368 КК України на ч.4 ст.368 КК України, а також постановою від 20 липня 2020 року змінено кримінально-правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч.4 ст.368 КК України на ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, та зазначено відповідне обгрунтування та мотиви прийняття таких рішень. Натомість, оскарження даного рішення слідчого не є предметом даного розгляду та заявником скарги не оскаржується, оскільки таких вимог заключна частина скарги адвоката не містить.

Отже, посилання заявника тільки на принцип правової визначеності, як на базовий принцип правосуддя, якій є невід`ємною органічною складовою принципу верховенства права, на думку слідчого судді, у даному випадку є недостатнім, оскільки відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ст.7 КПК України, за змістом та формою кримінальне провадження повинно відповідати й іншим принципам, зміст яких викладений у главі 2 КПК України.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Проте, як зазначено вище, це питання може бути вирішене лише під час судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що доводи адвоката, викладені ним у скарзі та доповненнях до скарги про те, що зазначеним кримінальним провадженням порушуються права та інтереси ОСОБА_6 не доведені.

За таких обставин, у їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя не вбачає порушень гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод прав ОСОБА_6 як особи, яку повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що правових підстав для скасування письмового повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 від 20 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0001385 від 28 грудня 2019 року немає, а тому у задоволенні скарги потрібно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , про скасування повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 20 липня 2020 року у кримінальному провадженні №0001385 від 28 грудня 2019 року, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1