Постанова

Іменем України

21 жовтня 2020 року

м. Київ
справа № 450/208/19
провадження № 51-3494км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002776, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2018 року за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 309 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (за епізодом виявлення гранати РГД-5 18 вересня 2018 року). Також ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 129 КК України за недоведеністю наявності в його діях складу кримінального правопорушення.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів та призначено покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців (за епізодом виявлення гранати РГД-5 та пістолета "RETAY G 17" №RTAID 1 жовтня 2018 року); за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2018 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 29 жовтня 2018 року. Вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв і бойових припасів, вогнепальної зброї, придбав в невстановлений досудовим слідством час та у невстановленої досудовим слідством особи ручну наступальну гранату РГД-5, що відноситься до вибухових пристроїв та боєприпасів, а також самозарядний пістолет "RETAY G 17" №RTAID - НОМЕР_1 , який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, і 6 патронів калібру 9 мм., що являються боєприпасами, які зберігав за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 . Вказані речі 29 жовтня 2018 року були виявлені і вилучені працівниками поліції.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів, придбав у невстановлений досудовим слідством час та в невстановленої досудовим слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою у висушеному стані 19,81 г, який зберігав за місцем свого проживання в приміщенні альтанки на території будинковолодіння, й 91 таблетку з маркуванням "SUBUTEX", що містять у своєму складі бупренорфін, загальною масою 0,6734 г, який відноситься до наркотичних засобів. Вказані речовини він зберігав за місцем свого проживання у шафі кімнати житлового будинку, які 29 жовтня 2018 року виявлено і вилучено працівниками поліції.
Також ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що він, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв і бойових припасів, придбав в невстановлений досудовим слідством час та у невстановленої досудовим слідством особи ручну наступальну гранату РГД-5, що відноситься до вибухових пристроїв та боєприпасів, яку зберігав у гаражі за місцем свого проживання, та яку 18 вересня 2018 року виявлено та вилучено в ході проведення обшуку працівниками поліції.
Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, маючи умисел на здійснення погрози вбивством, 29 жовтня 2018 року приблизно о 19.00, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , діючи з особливою зухвалістю, прагнучи показати свою зневагу та самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, взяв у руки гранату РГД - 5 та почав висловлюватись нецензурною лайкою в бік своєї дружини ОСОБА_8 , після чого, тримаючи у руці вказану гранату, висловлював останній погрози вбивством, які остання сприйняла як реальні погрози її життю та здоров`ю.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі не навів всіх доводів апеляційної скарги і доповнень до неї засудженого, та не проаналізував їх в сукупності, тому ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Також зазначає, що засудженому не було забезпечено право на ефективний захист, оскільки захисник ОСОБА_9 самоусунулась від виконання своїх обов`язків, на прохання ОСОБА_7 відмовилась від подання апеляційної скарги, тому він змушений був готувати і звертатись з апеляційною скаргою особисто.
Крім цього, захисник зазначає, що протокол огляду місця події від 29 жовтня 2018 року, який судом покладено в основу обвинувального вироку, та всі похідні від нього докази потрібно визнати недопустимим, оскільки фактично органом досудового розслідування було проведено не огляд місця події, а обшук будинковолодіння, де проживав ОСОБА_7 , за відсутності відповідної ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку.
Також захисник вважає, що судами безпідставно було враховано як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочинів у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, оскільки з обвинувального акту не убачається, який саме злочин вчинено засудженим у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Крім цього, за змістом касаційної скарги захисник вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинами справи.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПКУкраїни.

При цьому суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при перегляді кримінального провадження в касаційному порядку виходить з фактичних обставин, установлених судами нижчих інстанцій.
У поданій касаційній скарзі захисник, серед іншого, не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, вказує на неповноту судового розгляду та ставить під сумнів достовірність окремих доказів, тоді як їх перевірка в силу статей 433, 438 КПКУкраїни до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Стосовно доводів касаційної скарги захисника щодо порушення права ОСОБА_7 на захист, колегія суддів вважає їх безпідставними. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування та в судах першої і апеляційної інстанцій захист ОСОБА_7 здійснювали адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . При цьому ОСОБА_7 не був позбавлений права відмовитись від конкретного захисника, укласти угоду з іншим, будь-яким захисником на власний вибір чи клопотати про призначення йому іншого захисника за рахунок держави. Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з доводами захисника про неналежний захист засудженого.
Стосовно доводів про недопустимість у якості доказу протоколу огляду місця події від 29 жовтня 2018 року, оскільки фактично працівниками поліції було проведено обшук в будинку, де проживав ОСОБА_7 , без дозволу слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 237 КПК України, з метою фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Тобто зі змісту зазначених положень убачається, що КПК України передбачено можливість проведення огляду місця події в приміщені, а також вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє або на підставі ухвали слідчого судді.

З огляду на викладене, законом передбачено можливість проведення огляду місця події на території будинковолодіння та у будинку за умови добровільної згоди особи, яка ним володіє.

У матеріалах провадження наявна заява ОСОБА_8 , у якій остання вказує, що не заперечує проти проведення огляду місця події в її житловому будинку по АДРЕСА_2 (Т-1, а.с. 93). На підставі вказаної заяви працівниками поліції в межах повноважень, визначених ст. 237 КПК України, було проведено огляд місця події і вилучено речі, вказані в протоколі огляду місця події. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду не вбачає підстав вважати проведену слідчу дію обшуком.

Разом з цим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи сторони захисту у касаційній скарзі щодо безпідставного врахування судом першої інстанції такої обставини, що обтяжує покарання, як вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. З обвинувального акту не убачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні конкретного злочину, перебуваючи у стані алкогольного та/чи наркотичного сп`яніння. У вироку суду також не вказано, який саме зі злочинів, у вчиненні яких визнано винуватим ОСОБА_7 , було вчинено у стані алкогольного та/чи наркотичного сп`яніння. Тому в цій частині судові рішення мають бути змінені.

Крім цього, Законом України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 03 грудня 2019 року № 321-IХ, який набрав чинності з 01 липня 2020 року, були внесенні зміни до санкції ч. 1 ст. 309 КК України, зі змісту якої було виключене покарання у виді позбавлення волі, й на даний час найбільш суворим покаранням у санкції є покарання у виді обмеження волі.
Враховуючи це, керуючись принципом зворотної дії закону України про кримінальну відповідальність у часі, колегія судді вбачає необхідним привести призначене ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у відповідність до діючої редакції санкції ч. 1 ст. 309 КК України.

На думку колегії суддів, указані вище обставини не впливають на обґрунтованість та справедливість остаточно призначених засудженому покарань за сукупністю злочинів та вироків.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувані судові рішення, тому касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року щодо ОСОБА_11 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду посилання на обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.
Змінити вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 червня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року в частині призначеного ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, призначивши йому за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
В решті вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3