Номер провадження: 11-сс/813/1444/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2020 року про відмову в задоволенні скарги на повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.362; ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000351 від 04 липня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2020 року було відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 про скасування повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.362; ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000351 від 04 липня 2019 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_8 та зобов`язати орган досудового розслідування негайно вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відповідних відомостей.

Захисник зазначив, що слідчим суддею взагалі не були досліджені докази, надані стороною захисту в підтвердження доводів викладених у скарзі та у своїх висновках, викладених в оскарженій ухвалі, слідчий суддя зазначив, що повідомлення про підозру складено та вручено особисто ОСОБА_8 , відповідно до вимог ч.1 ст.278 КПК України.

Крім того, слідчий суддя зазначив: «Для вирішення питання про обґрунтованість повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленій вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.»

Однак, слідчий суддя також пославшись на практику Європейського суду з прав людини з приводу обґрунтованості підозри зазначив, що перевірка обґрунтованості підозри не є предметом розгляду на досудовому розслідуванні, а як зазначається вище лише послався на непорушені приписи ч.1 ст.278 КПК України, тобто на те, що захисником взагалі не оскаржувалось.

При цьому захисник зазначив, що приписи ст.303 КПК України, не уточнюють, що саме може бути предметом розгляду у скарзі про скасування повідомлення про підозру. А саме не визначено, чи слідчим суддею досліджується лише порядок складення та вручення повідомлення про підозру, або ж і можливість дослідження обґрунтованості підозри.

Захисник наголосив, що підозра ОСОБА_8 є необґрунтованою, оскільки держаний реєстратор, який вніс до державного реєстру запис про право власності, яке підтверджене рішенням суду, не може бути пособником у заволодінні майна шляхом обману або зловживання довірою.

Крім того, гіпотеза та диспозиція кримінальної норми, передбачає саме несанкціоновані дії, як елемент об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.362 КК України, однак державний реєстратор ОСОБА_8 , маючи доступ до комп`ютерної інформації мала дійсне та передбачуване право вносити до неї зміни.

За таких обставин захисник вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

До початку судового розгляду захисник ОСОБА_7 подав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю, у зв`язку з тим, що він приймає участь у засідання кваліфікаційної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області. Вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційним судом встановлено, що 29 квітня 2020 року ОСОБА_8 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.362; ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 КК України, яке було складене 29 квітня 2020 року.

З наданих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що в провадженні СВ розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за №0000351 від 04 липня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.362; ч.4 ст.190 КК України, а саме вчинення несанкціонованої зміни інформації, яка оброблюється в автоматизованих системах Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зберігається на носіях такої інформації, особами, які мають право доступу до неї, що заподіяло значну шкоду, а також пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою групою осіб, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки в особливо великих розмірах.

Положеннями Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року внесені зміни до Кримінального процесуального кодексу України, згідно з якими частину першу статті 303 КПК України доповнено пунктом 10 такого змісту: «10) на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після сплину одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником».

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Системний аналіз положень статей 276-278 КПК України вказує на те, що при розгляді скарги на рішення слідчого про підозру слідчий суддя має з`ясувати виконання слідчим положень кримінального процесуального закону в частині дотримання порядку повідомлення про підозру та наявності на день повідомлення про підозру достатніх доказів для підозри особи.

За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника, щодо відсутності достатніх доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_8 , оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного та оцінка зібраних доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності здійснюється судом за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

Також, в обґрунтування своїх доводів щодо недостатності доказів, що обґрунтовують підозру ОСОБА_8 , захисник послався на те, що держаний реєстратор, який вніс запис про право власності, яке підтверджене рішенням суду, не може бути пособником у заволодіння майна шляхом обману або зловживання довірою, а гіпотеза та диспозиція кримінальної норми, передбачає саме несанкціоновані дії, як елемент об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.362 КК України, однак державний реєстратор ОСОБА_8 , маючи доступ до комп`ютерної інформації мала дійсне та передбачуване право вносити до неї зміни.

Апеляційний суд зазначає, що оцінка цих доказів має бути надана судом першої інстанції під час судового розгляду в сукупності з оцінкою інших доказів у кримінальному провадженні у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.362; ч.5 ст.27, ч.4 ст.190 КК України.

В свою чергу, апеляційний суд, дослідивши повідомлення про підозру ОСОБА_8 вважає, що вказане повідомлення відповідає вимогам ст. 277 КПК України, було складено та вручено ОСОБА_8 у відповідності до вимог ч.1 ст.278 КК України.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено жодних підстав для визнання доказів, які обґрунтовують підозру ОСОБА_8 , недопустимими, в контексті положень ч.4 ст.87 КПК України, тобто, які були отримані органом досудового розслідування внаслідок істотного порушення прав і свобод людини.

Щодо вимоги апеляційної скарги захисника про зобов`язання органу досудового розслідування та прокурора вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд зазначає наступне.

У постанові від 26 березня 2019 року по справа № 807/1456/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, з огляду на положення частини першої статті 24 КПК України не є необмеженим, а гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Із дій, бездіяльності слідчого, прокурора, пов`язаних з фіксацією інформації в ЄРДР, пунктом першим частини першої статті 303 КПК України передбачена можливість оскаржити до слідчого судді лише бездіяльність, що полягає у невнесенні до Реєстру відомостей про кримінальне правопорушення після отримання заяви чи повідомлення про нього.

Наведений у частині першій цієї статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора.

Зазначене свідчить про відсутність правових підстав для розгляду судом кримінальної юрисдикції вимог особи до органу досудового розслідування про виключення відомостей з ЄРДР.

Внесення інформації до Реєстру є передбаченим законом фіксуванням комплексу вчинених у кримінальному провадженні процесуальних дій - офіційного пред`явлення особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, а також подальшого руху справи на стадії судового розгляду з метою розрахунку показників, пов`язаних з результатами розслідування і розкриття кримінальних правопорушень.

Відображення в ЄРДР цих відомостей не є констатацією винуватості позивача у вчиненні злочину, не суперечить закріпленим у статті 62 Конституції України і статті 17 КПК України засадам презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, не перешкоджає його професійній діяльності і не обмежує жодних інших прав та інтересів.

Чинне законодавство не передбачає виключення з Реєстру інформації, якою лише констатується факт здійснення процесуальної діяльності органів досудового розслідування та її результати, така інформація не впливає на юридичне становище позивача, не змінює характеру й обсягу його прав і обов`язків та існуючого стану правовідносин. Отже, заявлену позовну вимогу суди не можуть розглядати за правилами будь-якого судочинства.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями частин 5 та 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про необґрунтованість доводів захисника ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 29 квітня 2020 року та зобов`язання органу досудового розслідування та прокурора негайно вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей по кримінальному провадженню №0000351 від 04 липня 2019 року, у зв`язку з чим залишив скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 276-278, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2020 року про відмову в задоволенні скарги на повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.4 ст.190; ч.3 ст.362 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000351 від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4