печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність постанову слідчого ТУ ДБР у м. Києві про відмову у визнанні потерпілим у к/п №000479 від 04.03.2019 року,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з скаргою в порядку ст.303 КПК України на постанову слідчого від 26.06.2019 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №000479 від 04.03.2019 року та просить зобов`язати слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві у кримінальному провадженні залучити як потерпілого. В судове засідання заявник в режимі відеоконференцзв`язку не з`явився, у зв`язку з технічними проблемами. Слідчий в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.5 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора ,слідчого про відмову у визнанні потерпілим-особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою. Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві перебуває кримінальне провадження №000479 від 04.03.2019 року. 24.06.2019р. ОСОБА_3 звернувся з заявою про визнання потерпілим у к/п №000479 від 04.03.2019 року. Постановою слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві ОСОБА_4 від 26.06.2019 року відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №000479 від 04.03.2019 року. Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. На момент розгляду скарги слідчим суддею не встановлено, що ОСОБА_3 в кримінальному провадженні не спричинена матеріальна та моральна щкода, крім того постановою від 26.06.2019р. відмовлено в визнанні потерпілим. Оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.55,110 КПК України та не підлягає скасуванню. З огляду на вищевикладене, скарга є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 55, 220,303, 306-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність постанову слідчого ТУ ДБР у м. Києві про відмову у визнанні потерпілим у к/п №000479 від 04.03.2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1