ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3394/20 Справа № 211/4401/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою повернуто засудженому ОСОБА_7 його заяву про визнання кримінальної справи незакінченою, звільнення його від відбування покарання, призначеного вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 19 березня 2002 року у виді довічного позбавлення волі або заміни покарання більш м`яким, визнання неправомірним утримання його під вартою та позбавлення свободи посадовими особами Дніпропетровського слідчого ізолятора № 3 та Дніпропетровської виправної колонії № 89, звільнення його з-під варти, визнання недостовірними та недійсними копії вироків.
Приймаючи окаржуване рішення, суд зазначив, що вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 19 березня 2002 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. 17 ч. 2 - ст. 93 п. п. «а», «і» КК України 1960 року, ст. 93 п. п. «а», «б», «г», «ж», «з», «і» КК України 1960 року, ст. 142 ч. 3 КК України 1960 року, ст. 187 ч. 2 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 21 жовтня 2003 року вирок Дніпропетровського апеляційного суду від 19 березня 2002 року залишено без змін, а касаційні скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 були залишені без задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 порушує декілька питань, які стосуються виконання вироку і вони відповідають п. п 3, 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України (про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконання вироку), однак враховуючи те, що у поданій заяві відсутні обставини, які б могли бути нововиявленими та слугували перегляду вироку по суті, прийшов до висновку про необхідність повернення заяви ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі:
- засуджений просить скасувати вказану ухвалу та зобов`язати суд першої інстанції розглянути його заяву відповідно до вимог чинного законодавства.
В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, постановленою всупереч вказівкам, які містить ухвала Дніпровського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, відповідно до висновків якої, його заява повинна розглядатися в суді першої інстанції за місцем вчинення злочину.
За твердженням апелянта, його заява була подана до місцевого суду відповідно до вимог КПК України, а тому повернення його заяви є безпідставним.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, засудженого, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.
Право на справедливий розгляд судом його справи, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Повноваження судів вищих інстанцій на перегляд справи повинні використовуватися лише з метою виправлення судових помилок, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд вищими судами не повинне розглядатися як завуальована апеляція, а лише сама можливість того, що можуть існувати дві точки зору щодо предмету спору не є підставою для перегляду рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру («Ryabykh проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Процедура перегляду рішення за нововиявленими обставинами сама по собі не суперечить принципу юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя («Pravednaya проти Росії», № 69529/01, рішення від 18 листопада 2004 року). Однак Суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Так, згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Перелік обставин, які визнаються нововиявленими, є вичерпним та знайшов своє відображення у ч. 2 ст. 459 КПК України. Це є:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Таким чином, судові рішення у кримінальних справах (вироки, ухвали), що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами тільки з підстав, що зазначені в ч. 2 ст. 459 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 19 березня 2002 року ОСОБА_7 було засуджено за ст. 17 ч. 2 - ст. 93 п. п. «а», «і» КК України 1960 року, ст. 93 п. п. «а», «б», «г», «ж», «з», «і» КК України 1960 року, ст. 142 ч. 3 КК України 1960 року, ст. 187 ч. 2 КК України 2001 року до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 21 жовтня 2003 року вирок Дніпропетровського апеляційного суду від 19 березня 2002 року залишено без змін, а касаційні скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 були залишені без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 порушує питання, а саме: порушення, допущені на його думку Дніпровським апеляційним судом та Верховним Судом України щодо звернення вироку до виконання, порушення, допущені органом, що виконує покарання, а саме незаконне його утримання в місцях позбавлення волі, питання про звільнення його від покарання у виді довічного позбавлення волі у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або шляхом заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, які стосуються виконання вироку і вони відповідають п. п 3, 13-1, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, тобто дані питання не відносяться до обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4