Справа № 161/888/20 Провадження №11-кп/802/879/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_8 звернулася до суду із поданням про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року, який пом`якшує покарання.

Подання мотивує тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання за даним вироком з випробуванням, якщо він протягом 1 року 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Засуджений ОСОБА_7 з 04.03.2020 року перебуває на обліку в Луцькому МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року № 2617-VІІІ, яким внесені зміни до ч.1 ст.309 КК України та встановлено, що «незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року в задоволенні подання заступника начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_8 про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року, який пом`якшує покарання, - відмовлено.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що оскільки до засудженого ОСОБА_7 застосовано інститут умовного звільнення від відбування призначеного покарання, передбачений ст.75 КК України, то до нього не може бути застосоване положення ч.3 ст.74 КК України, яке передбачає, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто незастосування закону, який підлягав застосуванню, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання органу пробації щодо ОСОБА_7 . Вважає, що оскільки з 01 липня 2020 року санкція ч.1 ст.309 КК України не передбачає такого виду покарання як позбавлення волі, яке було призначене ОСОБА_7 вироком суду, то на підставі ч.3 ст.74 КК України, призначене останньому покарання у виді позбавлення волі підлягає пом`якшенню до покарання у виді обмеження волі, у співвідношенні - один день позбавлення волі за два дні обмеження волі, як це передбачено ч.1 ст.72 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який скаргу підтримав та просив її задовольнити, засудженого, який не заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим .

Посилання прокурора незаконність оскаржуваного судового рішення є такими, що заслуговують на увагу суду з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання за даним вироком з випробуванням, якщо він протягом 1 року 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: 1) періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; 3) не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 кримінальне правопорушення вчинив у грудні 2019 року.
На час вчинення вказаного кримінального правопорушення діяла редакція Закону України №270-VI від 15.04.2008 року, яка передбачала за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Вирок щодо ОСОБА_7 ухвалений 27 січня 2020 року.
Однак, Законом України №2617- VIІІ від 22.11.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав чинності 01 липня 2020 року, редакція ч.1 ст.309 КК України була змінена, відповідно до якої вказане кримінальне правопорушення карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

Положення ч.2 ст.4 КК України визначають, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частини 1, 2 ст.5 КК України регламентують, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, Законом України №2617- VIІІ від 22.11.2018 року редакція ч.1 ст.309 КК України змінена і така редакція пом`якшує кримінальну відповідальність за ч.1 ст.309 КК України, за якою був засуджений ОСОБА_7 , а тому відповідно до положень ст.ст.4, 5 КК України, дія вказаного Закону поширюється і на ОСОБА_7 .

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні на те, що приведення вироку щодо ОСОБА_7 у відповідність до Закону України №2617- VIІІ від 22.11.2018 року є недоцільним, оскільки до останнього застосовано положення ст.75 КК України, не ґрунтуються на вимогам матеріального права з огляду на таке.
Призначення покарання регламентується положеннями ст.ст.50, 65 КК України, а інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачений положеннями ст.75 КК України, не є тотожним інституту призначення покарання, тому висновок місцевого суду про недоцільність приведення вироку щодо ОСОБА_7 у відповідність до Закону України №2617-VIІІ від 22.11.2018 року, тобто недоцільність пом`якшення останньому покарання за ч.1 ст.309 КК України, у зв`язку із застосуванням до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України є безпідставними, оскільки повністю суперечить положенням ст.ст.4, 5, 50, 65 КК України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, відмовляючи у поданні начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Волинській області ОСОБА_8 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409 КПК України, рішення місцевого суду - вирок від 27.01.20, підлягає зміні.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 був засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року за ч.1 ст.309 КК України до 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Приписами ч.3 ст.74 КК України передбачено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням, за правилами, встановленими ч.1 ст.72 цього Кодексу.

А тому, оскільки ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, а санкція ч.1 ст.309 КК України в новій редакції передбачає максимальне покарання у виді 5 років обмеження волі, враховуючи положення ч.1 ст.72 КК України, необхідно перевести покарання у виді позбавлення волі в покарання у виді обмеження волі за правилами, передбаченими ч.1 ст.72 КК України.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а оскаржуване судове рішення, - скасуванню з постановленням нового.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 539 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою подання заступника начальника Луцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області ОСОБА_8 про приведення вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року, задовольнити частково, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання за ч.1 ст.309 КК України, - змінити.
Визначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.309 КК України (в редакції Закону №2617-VIII від 22.11.2018 року) покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді