Дата документу 14.01.2021 Справа № 333/5331/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/222/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/5331/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2020 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК та виправдано за недоведеністю;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнано винуватими і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, маючи спільний злочинний умисел, направлений на напад з метою незаконного заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, розподіливши між собою ролі, 13 березня 2019 року приблизно о 16-00 годині прийшли до будинку АДРЕСА_3 . Підійшовши до будинку за вищевказаною адресою, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 зайшли до під`їзду №1, в якому піднялись на сьомий поверх та подзвонили у дзвінок вхідних дверей № НОМЕР_1 , в результаті чого їм відчинив двері потерпілий ОСОБА_11 та в цей момент зайшли до квартири. Далі, за ініціативою ОСОБА_12 , вищезазначені особи прослідували до кімнати. Після чого, виконуючи заздалегідь розподілені ролі, ОСОБА_10 підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та для подолання можливого спротиву потерпілого, скоїв напад на останнього, в ході якого завдав йому лівою рукою один удар в область обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді закритого перелому нижньої щелепи справа в області кута та зліва на рівні 1 та 2 зубів, рани на слизовій оболонці нижньої губи справа, набряку м`яких тканин в області правої щоки, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день. Після чого, скориставшись тим, що потерпілий втратив рівновагу внаслідок завданого удару та впав на диван, за вказівкою ОСОБА_10 . ОСОБА_7 відкрито заволодів телевізором «Kivi 32HR50GU», в корпусі сірого кольору вартістю 6500 грн. 00 коп., який належить потерпілому ОСОБА_11 . Далі, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_7 з викраденим майном зникли з місця вчинення злочину та розпорядились ним на власний розсуд. В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_10 з ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду у розмірі 6500 грн.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб (розбій). Йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб, яка зазнала нападу (розбій). Йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

Крім того, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_10 обвинувачувався у тому, що він 27 вересня 2018 року приблизно об 11 годині, знаходячись на центральній алеї у парку «ім. Ю. Гагаріна» розташованому у Комунарському районі, неподалік від розважального комплексу «Leo Мах» за адресою: вул.Європейська, 5-в у м.Запоріжжі, зустрів свого знайомого ОСОБА_13 , який при собі мав велосипед фірми «Uno» чорного кольору, вартістю 7500 грн. ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою попросив ОСОБА_13 проїхатися на його велосипеді «Uno» чорного кольору у межах вищевказаного парку, за умови, що він буде знаходитися в полі зору ОСОБА_13 , хоча наміру повертати вказаний велосипед власнику він не мав. Будучи помилково впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_10 , не усвідомлюючи злочинний характер дій останнього, ОСОБА_13 добровільно передав останньому належний йому велосипед фірми «Uno» чорного кольору, вартістю 7500 грн. Далі, ОСОБА_10 , продовжуючи свій злочинний умисел, шляхом зловживання довірою, отримавши вказаний велосипед від потерпілого, поїхав в бік розважального комплексу «Leo Мах» за адресою: вул.Європейська, 5-в, де зник у подвір`ях будинків по АДРЕСА_4 та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, не повернувши вказаний велосипед потерпілому. Таким чином, ОСОБА_10 своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_14 матеріальних збитків на загальну суму 7500 грн.

Зазначені дії ОСОБА_10 були кваліфіковані прокурором за ч.2 ст.190 КК, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Вироком суду ОСОБА_10 виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК за недоведеністю.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 просив вирок щодо ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити у зв`язку із тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 . В обґрунтування своїх вимог зазначав, що у справі не встановлена та не доведена вартість телевізора «Kiwi 32HR50GU», яким нібито відкрито заволодів ОСОБА_12 . В порушення вимог п.6 ч.2 ст.242 КПК сторона обвинувачення не вчинила процесуальних дій із залучення експерта, а надані стороною обвинувачення докази не можуть вважатися належними і достатніми, щоб зробити висновок про вартість майна та про розмір завданої матеріальної шкоди. Крім того, в ході проведення судово-медичної експертизи №252 від 03 квітня 2019 року досліджувалися медичні документи із КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги ЗМР» та консультативний висновок КУ «ЗОБ СМЕ» на підставі наданих рентгенограм ОСОБА_11 , однак ухвала про надання доступу до цих документів в матеріалах кримінального провадження відсутня, сторона обвинувачення її до суду не надала, а тому дана експертиза проведена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні зазначені медичні документи, консультативний висновок та самі рентгенограми, що, з огляду на положення ч.12 ст.290 КПК, виключає допустимість залучення як доказів медичної документації та висновку експерта. При цьому у справі також відсутні дані про лікування потерпілого строком більше 21 дня. Отже у справі не встановлений такий елемент складу злочину, як розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та не доведено застосування до потерпілого насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я;

- обвинувачений ОСОБА_7 просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на те, що суд відхилив його клопотання про допит потерпілого, який не з`явився до судового засідання, в якому було ухвалено вирок, у зв`язку з чим залишилися не дослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного судового рішення. Зазначене у відповідності до ст.ст.412, 415 КПК є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду;

- захисник ОСОБА_9 просив вирок щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити у зв`язку із невстановленням доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 . Свої вимоги мотивував тим, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які би вказували на участь ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Всі надані докази лише вказують на той факт, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 завітали до помешкання потерпілого, а коли між ОСОБА_10 та потерпілим почався конфлікт, ОСОБА_7 , не бажаючи приймати участь в конфліктній ситуації, покинув помешкання потерпілого. Жоден наданий доказ не вказує на участь ОСОБА_7 у протиправних діях щодо потерпілого. Крім того, у справі не встановлена та не доведена вартість телевізора «Kiwi 32HR50GU», яким нібито відкрито заволодів ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 . В порушення вимог п.6 ч.2 ст.242 КПК сторона обвинувачення не вчинила процесуальних дій із залучення експерта. Надані стороною обвинувачення докази не можуть вважатися належними і достатніми, щоб зробити висновок про вартість майна та про розмір завданої матеріальної шкоди.

Від обвинуваченого ОСОБА_10 до апеляційного суду неодноразово надходили клопотання про розгляд апеляційної скарги його захисника в безпосередній присутності обвинуваченого в залі суду.

Проте з огляду на зміст абз.1, 7, 8 п. 20-5 Розділу ХІ КПК тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд питань, віднесених до повноважень суду (крім розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) за його рішенням, прийнятим з власної ініціативи, може бути проведено у режимі відеоконференції, про що повідомляються сторони кримінального провадження у порядку, визначеному статтею 135 цього Кодексу. Суд не має права прийняти рішення про проведення судового засідання лише щодо розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою у режимі відеоконференції, в якому поза межами приміщення суду перебуває підозрюваний (обвинувачений), якщо він проти цього заперечує. Таким чином, розгляд апеляційних скарг на вирок суду може проводитись у режимі відеоконференції, в якому поза межами приміщення суду перебуває підозрюваний (обвинувачений), без будь-яких обмежень.

Проведення судового засідання у режимі відеоконференції, у тому числі під час судового провадження, здійснюється на умовах, визначених абзацом сьомим цього пункту, з дотриманням правил, передбачених частинами третьою - дев`ятою статті 336 цього Кодексу, якими, на відміну від ч.2 ст.336 КПК, не передбачено обов`язок суду прийняти відмову обвинуваченого від розгляду справи в режимі відеоконференції і забезпечити безпосередню участь обвинуваченого в залі суду.

Апеляційний суд забезпечив участь обвинуваченого ОСОБА_10 в розгляді апеляційної скарги його захисника, організувавши відеоконференцію із обвинуваченим, який перебував поза межами приміщення суду. Проте ОСОБА_10 , на відміну від обвинуваченого ОСОБА_7 , відмовився залишати місце свого утримання і виходити на організовану судом відеоконференцію. У зв`язку з чим, апеляційний суд розцінив неявку обвинуваченого як неповажну і розглянув справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

А тому, оскільки вирок суду в частині виправдання ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК ніким із учасників провадження не оскаржено, то колегія суддів, з огляду на приписи ч.1 ст.404 КПК, вирок суду в цій частині не переглядала.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні пояснив, що 13 березня 2019 року він разом з друзями ОСОБА_15 та ОСОБА_16 знаходилися у нього вдома на кухні за адресою: АДРЕСА_3 . Приблизно о 16 годині у двері подзвонили. Відчинивши двері, він побачив ОСОБА_17 з раніше не знайомим йому чоловіком, приблизним зростом 175 см у кепці. З ОСОБА_17 він був знайомий раніше і останній бував у нього вдома, знав де знаходиться телевізор. Чоловіки зайшли у квартиру без запрошення, проте він проти цього не заперечував. Після цього ОСОБА_17 запропонував всім втрьох пройти до кімнати поговорити. Зайшовши до кімнати, ОСОБА_17 наніс йому один удар в голову, після якого він впав на підлогу, продовжував все бачити, проте піднятися не міг. Він чув, як ОСОБА_17 сказав другому чоловіку, який прийшов з ним, взяти та винести телевізор. Проте, він не бачив, як несли телевізор. До вказаних подій ОСОБА_17 був у нього у кімнаті та бачив де знаходиться телевізор. Коли він зміг піднятися, то встав та пішов до кухні, де розповів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що з ним сталося.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показав, що він, ОСОБА_16 та ОСОБА_19 знаходилися вдома у останнього. Приблизно після обіду в двері постукали, ОСОБА_11 відчинив двері і в квартиру зайшли раніше знайомий йому ОСОБА_17 зі своїм приятелем. ОСОБА_17 вивів ОСОБА_20 на розмову, закривши при цьому двері на кухні. Через декілька хвилин на кухню повернувся ОСОБА_20 , який майже не міг розмовляти, через те, що у нього сильно опухла щока, напевно була зламана щелепа. Бугай сказав, що його вдарили та забрали телевізор.

Свідок ОСОБА_21 підтвердив, що він разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_20 сиділи вдома у останнього. В двері почали стукати і ОСОБА_20 відчинив двері. У квартиру зайшли ОСОБА_17 , якого він знає приблизно років п`ять, та ОСОБА_22 , якого він впізнав у судовому засіданні. Вони забрали ОСОБА_11 у кімнату для розмови та зачинили двері на кухні. Через деякий час він почув як щось чи хтось впав. Після цього ОСОБА_11 зайшов на кухню та у нього було розбите обличчя, зламана щелепа. Потерпілий повідомив їм, що його вдарили та забрали телевізор.

Рішення суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених судом першої інстанції. Зокрема протоколом огляду місця події від 14.03.2019 року, відповідно до якого зафіксовано обстановку в приміщенні квартири АДРЕСА_5 ; протоколом огляду речей від 15.03.2019 року, відповідно до якого оглянуто плазмений телевізор в корпусі чорно сірого кольору марки KIVI 32HR50GU, який добровільно видав ОСОБА_10 .

Крім того, під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 останній пояснив обставини вчиненого ним та ОСОБА_7 кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 , що зафіксовано в протоколі від 15 березня 2019 року.

Відповідно до висновку експерта №252 від 19 березня 2019 року закритий перелом нижньої щелепи справа в області кута та зліва на рівні 1 та 2 зубів, рана на слизовій оболонці нижньої губи справа, набряк м`яких тканин в області правої щоки у ОСОБА_11 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день.

Під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 останній пояснив обставини вчиненого щодо нього кримінального правопорушення ОСОБА_10 з невідомим чоловіком, що зафіксовано в протоколі даної слідчої дії від 18 квітня 2019 року.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.05.2019 року свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який 13.03.2019 року разом з ОСОБА_10 прийшли без запрошення до ОСОБА_11 , де в кімнаті, зі слів останнього, нанесли йому один удар в область обличчя та викрали телевізор.

Потерпілий ОСОБА_11 також впізнав ОСОБА_7 як чоловіка, який 13.03.2019 року, знаходячись у нього вдома за адресою: АДРЕСА_6 разом з ОСОБА_10 здійснили на нього напад та вкрали телевізор, що зафіксовано в протоколі даної слідчої дії від 21 травня 2019 року.

Отже, дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, районний суд обґрунтовано вирішив, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченими кримінально-караного діяння проти власності і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності, колегією суддів не встановлено.

З огляду на що, колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційних скарг захисників про невстановлення у справі достатніх доказів для доведення винуватості обвинувачених.

До заперечень апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що у справі не доведено участь обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину щодо потерпілого, колегія суддів ставиться критично. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 послідовно стверджував про те, що злочин щодо нього скоїли обидва обвинувачених. Зокрема під час пред`явлення особи для впізнання потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_7 як особу, яка знаходячись у нього вдома разом з ОСОБА_10 здійснили на нього напад та викрали телевізор.

Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів покази потерпілого ОСОБА_11 та не довіряти їм, оскільки покази потерпілого в цій частині узгоджуються з рештою зібраних у провадженні доказів та і з встановленими судом обставинами. Показання потерпілого в силу ст.84 КПК є процесуальним джерелом доказів та правомірно були покладені судом в основу вироку. Потерпілий під час судового розгляду в суді першої інстанції попереджався судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Будь-яких об`єктивних даних на підтвердження наявності у потерпілого ОСОБА_11 підстав обмовляти обвинувачених колегією суддів не встановлено. Не наведено таких підстав і в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що у справі не встановлено та не доведено вартість телевізора KIVI 32HR50GU, який було викрадено у потерпілого, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, який навів у вироку докладні відповіді та мотиви, чому він вважає їх необґрунтованими.

Зокрема, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зазначив у вироку, що закон не вимагає доведення цієї обставини певним видом доказів. Посилання сторони захисту на ст.242 КПК у цьому випадку є недоречним, оскільки елементом складу інкримінованого обвинуваченим злочину є вартість викраденого майна, а не матеріальні збитки, завдані злочином, для встановлення яких передбачене обов`язкове проведення експертизи. Більш того, дана обставина не впливає на кримінально-правову оцінку діянь ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , а може вплинути лише на розмір відшкодування. Між тим, телевізор було повернуто потерпілому та цивільний позов ним не заявлявся.

Колегія суддів погоджується із доводами суду в цій частині та не вважає порушенням процесуального закону те, що суд першої інстанції визнав доведеною вартість викраденого телевізора без висновку експерта.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі також наполягав на тому, що висновок судово-медичної експертизи №252 є недопустимим доказом, через відсутність ухвали про надання доступу до медичних документів та рентгенограм потерпілого, а також через відсутність у матеріалах кримінального провадження цих медичних документів та невідкриття їх стороні захисту.

Проте колегія суддів визнає такі доводи захисника неприйнятними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході збирання доказів на виконання приписів ч.2 ст.242 КПК щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення виду та ступеня тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень стороною обвинувачення було забезпечено проведення судово-медичної експертизи.

Враховуючи, що зазначену експертизу проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними у суду не було.

Крім того, відповідно до статей 3, 56 КПК потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й і слідчому.

Відтак потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої злочином шкоди його здоров`ю, а слідчий зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст.91 КПК належать до предмета доказування. За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них слідчий, застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України.

Тобто, медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК, а саме - добровільно надана безпосередньо потерпілою особою або медичною установою на запит слідчого, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив, що він не заперечував проти надання слідчим експерту його медичної документації, що і було зроблено.

Відтак будь-яких порушень при призначенні і проведенні судово-медичної експертизи у цій справі судова колегія не вбачає.
Крім того, висновок експерта №252 містить посилання на медичні документи, що були об`єктом експертного дослідження, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування в порядку ст.290 КПК ні обвинувачений, ні захисник ОСОБА_8 з клопотанням про надання їм для ознайомлення медичної документації та рентгенограм потерпілого ОСОБА_11 не звертались. Не зверталась із таким клопотанням сторона захисту і під час судового розгляду справи, який проводився за участю потерпілого.
З огляду на викладене, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу та автоматично не тягне визнання експертного дослідження недопустимим доказом, оскільки зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку і сторона захисту не клопотала про надання доступу до медичних документів.
Відсутність у справі даних про лікування потерпілого строком більше 21 дня, на що посилався в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , висновків суду в цій частині не спростовує. Адже наявність у потерпілого ушкоджень, які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день, було встановлено висновком судово-медичної експертизи №252.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність передбачених ст.ст.412, 415 КПК підстав для скасування вироку, через те, що суд відхилив його клопотання про допит потерпілого ОСОБА_11 , який не з`явився до судового засідання від 16.07.2020 року, колегія суддів вважає необґрунтованими. При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_11 двічі був допитаний судом. Усім сторонам кримінального провадження, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_7 було без обмежень надано можливість допитати потерпілого з метою з`ясування тих чи інших обставин. Потерпілий ОСОБА_11 був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, призначеного на 16.07.2020 року (т.5 а.п.221), проте в судове засідання не прибув і клопотання про відкладення розгляду справи не подав. З огляду на що, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість продовження розгляду провадження за відсутності потерпілого. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 не зазначив в апеляційній скарзі, які саме істотні обставини кримінального провадження не були з`ясовані у потерпілого та з якої причини, а також яким чином це позначилося на прийнятому судом рішенні.
У контексті наведених обставин колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни вироку суду з огляду на таке.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що, як на докази винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , суд послався на:

- витяги з ЄРДР від 14.03.2019 року кримінальне провадження № 0000868;

- рапорт старшого інспектора від 13.03.2019 року, згідно якого 13.03.2019 року о 17-00 год., надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13.03.2019 року, о 16 -59 год. за адресою: АДРЕСА_3 , годину тому невідомий ОСОБА_23 вдарив заявника та забрав телевізор марки ТВ. З невідомим був ще один чоловік, проте заявник бачив його вперше. Заявник: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .;

- рапорт старшого інспектора від 13.03.2019 року, згідно якого 13.03.2019 року, о 22-24 години, надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13.03.2019 року о 22-22 годині за адресою: АДРЕСА_7 передала 5 мкл, потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Діагноз: сгм, закритий перелам нижньої щелепи з права, ушиб носа, алкогольне сп`яніння, Пояснення: о 15 години побили відомі за адресою проживання - АДРЕСА_3 . Доставлений 17-50 (т. 1 а.с. 214);

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_11 просить органи поліції притягнути до відповідальності невідому особу, яка близько 12 години 13.03.2019 року за адресою АДРЕСА_6 відкрито заволоділа телевізором KIVI 32HR50GU із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя.

Разом з тим, відповідно до ст.84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

А тому колегія суддів, дослідивши під час апеляційного розгляду витяги з ЄРДР, рапорти та протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, вважає за необхідне виключити ці докази з вироку, оскільки вони в розумінні ст.84 КПК не є процесуальними джерелами доказів та жодним чином не встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2020 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в цій справі змінити.

Виключити із вироку суду в якості доказів

витяги з ЄРДР від 14.03.2019 року кримінальне провадження № 0000868;

рапорт старшого інспектора від 13.03.2019 року, згідно якого 13.03.2019 року о 17-00 год., надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13.03.2019 року, о 16 -59 год. за адресою: АДРЕСА_3 , годину тому невідомий ОСОБА_23 вдарив заявника та забрав телевізор марки ТВ. З невідомим був ще один чоловік, проте заявник бачив його вперше. Заявник: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .;

рапорт старшого інспектора від 13.03.2019 року, згідно якого 13.03.2019 року, о 22-24 години, надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 13.03.2019 року о 22-22 годині за адресою: АДРЕСА_7 передала 5 мкл, потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Діагноз: сгм, закритий перелам нижньої щелепи з права, ушиб носа, алкогольне сп`яніння, Пояснення: о 15 години побили відомі за адресою проживання - АДРЕСА_3 . Доставлений 17-50 (т. 1 а.с. 214);

протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_11 просить органи поліції притягнути до відповідальності невідому особу, яка близько 12 години 13.03.2019 року за адресою АДРЕСА_6 відкрито заволоділа телевізором KIVI 32HR50GU із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4