Справа № 357/8294/15-к
У Х В А Л А

18.11.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000901, від 06.03.2015 року, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 року народження, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України,
та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Молдови, смт. Теленешти, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
У С Т А Н О В И В:
В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22 листопада 2020 року.

18.11.2020 року, в призначене судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать доставки смс повідомлення (том №6 а.к.п. 123, 141), причини неявки суду невідомі.

Потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надсилалися судові повістки, однак були повернуті канцелярією суду з підстав відсутності поштових знаків (марок) для пересилання письмової кореспонденції (акт від 13 листопада 2020 року)

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Такими чином, враховуючи що потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не повідомлені про день, час та місце розгляду кримінального провадження, у зв`язку з відсутності поштових знаків (марок) для пересилання письмової кореспонденції (акт від 13 листопада 2020 року), судовий розгляд підлягає відкладенню

Також, до початку розгляду кримінального провадження, захисником ОСОБА_8 подане письмове клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В своєму клопотанні захисник ОСОБА_8 зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу.

Зазначає, що клопотання прокурора не містить доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вважає, що ухвали суду якими продовжується строк тримання під вартою ОСОБА_6 не містять конкретного обґрунтованого переліку ризиків. Стверджує, що на даний час, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не існує, оскільки на думку захисту не надано доказів їх існування.

Посилається на рішення Європейського суду з прав людини, а також на тривалий строк перебування ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням частини 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Вважає, що з урахуванням всіх обставин справи та даних про особу обвинуваченого, зважаючи на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Прокурором подані клопотання про продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 терміном на 60 днів, вмотивовані тим, що ризики, які були підставою для обрання і продовження запобіжних заходів обвинуваченим не зменшились та продовжують існувати. А саме щодо ОСОБА_5 ризик переховування від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене та ризик вчинення нового злочину. Зокрема прокурор посилається на тяжкість вчинених злочинів, відсутність визначеного місця проживання у м. Білій Церкві, а також те, ОСОБА_5 раніше тричі судимий за вчинення умисних корисливих злочинів.
Щодо ОСОБА_6 тяжкість вчиненого злочину та відсутність визначеного місця проживання у м. Білій Церкві ризик переховування від суду. Наголошує, що не змінилися і інші обставини, які бралися до уваги судом при обранні та продовженні строків тримання під вартою.
Посилаючись на вказане, прокурор вважає, що інші запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а тому просив продовжити відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_8 , наголошував, що суд мав би розглянути його клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 протягом трьох днів з дня його одержання, не в призначеному судовому засіданні, а саме отримавши клопотання призначити його до розгляду, окремо від судового засідання, як того вимагає ст. 201 КПК України.

Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні. Вважає, що застосування запобіжного заходу щодо підзахисного у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Вказував, що справа довгий час знаходиться на розгляді в суді і його підзахисний вже фактично відбув покарання, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України. Посилається на рішення Європейського суду з прав людини, які на його думку підтверджують недоцільність подальшого тримання під вартою ОСОБА_6 .

Посилаючись на пункт 20-5 розділу XI «Перехідні положення" КПК України, стверджував, що прокурор мав би подати письмове клопотання за 10 днів до закінчення строку запобіжного заходу. Оскільки вказана норма порушена, то відповідно відсутні підстави для розгляду таких клопотань. Стверджував, що прокурором не надано доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Не погоджувався з попередніми судовими рішення, якими продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника і просив його задовольнити та заперечував проти клопотання прокурора, посилаючи на відсутність ризиків.

Захисник ОСОБА_9 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 , просив його задовольнити та заперечував проти клопотання прокурора, посилаючи на необґрунтованість ризиків.

Захисник ОСОБА_15 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід на більш м`який. Захисник ОСОБА_15 зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків. Вказав, що його підзахисний вже тривалий час перебуває під вартою, і, навіть за відсутності обвинувального вироку, вже фактично відбув можливе покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 та підтримав клопотання сторони обвинувачення.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Посилання захисника ОСОБА_8 , про необхідність розгляду судом його клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 протягом трьох днів з дня його одержання, а не в призначеному судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 201 КПК України, безпідставні та спростовуються вимогами Закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Разом із тим, питання зміни, скасування, обрання, продовження запобіжного заходу, під час судового розгляду, врегульовано вимогами ст. 331 КПК України.

Зокрема, відповідно статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частина 2 статті 331 КПК України передбачає вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім цього частина 3 статті 331 КПК України зазначає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Що стосується тверджень сторони захисту про необхідність подання прокурором письмового клопотання за 10 днів до закінчення строку запобіжного заходу, як того вимагає пункт 20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, то вони є безпідставними.
Відповідно до п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановити такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.
Відповідно до абз. 5 п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК України, або розглянуто головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абз. 6 цього пункту.
Тобто вказані норми закону регулюють особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження, в тому числі і порядок розгляду клопотань про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У даному кримінальному провадженні, на час розгляду справи та клопотань, наявний склад суду, визначений у порядку передбаченому ст. 35 КПК України, а тому в даному конкретному випадку, не підлягає застосуванню п. 20-5 розділу XI «Перехідні положення" КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З матеріалів судового провадження вбачається, під час судового розгляду, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2020 року відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід - тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22 листопада 2020 року.

Враховуючи, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 закінчується 22 листопада 2020 року, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо розглянути обвинувальний акт в кримінальному провадженні, тому враховуючи заявлені клопотання та вимоги ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання про зміну, продовження запобіжного заходу та питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, та ОСОБА_5 інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про їх особи, те, що відповідно до ч. 3 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, суд дійшов висновку, що ризики та обставини відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні та продовженні відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Зокрема, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за вчинене, у разі доведення їх винуватості, конкретні обставини вчинення умисного корисливого злочину, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в якому вони обвинувачуються, а ОСОБА_5 також інкримінується вчинення ще одного умисного корисливого злочину, та особи обвинувачених і вважає, що застосовані запобіжні заходи відповідають характеру та тяжкості вчиненого, зокрема, не надають можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду, та ризик вчинення ОСОБА_5 нового злочину.
Таким чином, клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , відносно якого продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та ОСОБА_6 , відносно якого продовжує існувати ризик, передбачений пунктом 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтовані та підлягає задоволенню оскільки на даний час ризики та обставини, які були підставою для обрання і продовження запобіжних заходів обвинуваченим не зменшились та продовжують існувати.

Твердження захисників, які підтримані обвинуваченими, про зміну запобіжних заходів з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено,

Враховуючи зазначене, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

В даному конкретному випадку, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про те, що прокурор не довів існування ризиків щодо ОСОБА_6 є необґрунтованими, оскільки, як убачається з наявних у суді матеріалів, питання щодо продовження строків тримання під вартою неодноразово розглядалось судом порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження убачається, що при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строків тримання під вартою, суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання під вартою ОСОБА_6 .

Також, доводи сторони захисту про тривалість перебування обвинувачених під вартою, не може бути безумовною підставою для зміни запобіжних заходів, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченим більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, а тому твердження захисників, які підтримані обвинуваченими, про зміну запобіжних заходів, не підлягають задоволенню.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинувачених винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків.

Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, колегія суддів на теперішній час не встановила.

Доводи обвинуваченого та його захисника колегія суддів вважає непереконливими і необґрунтованими, оскільки стороною захисту не доведено належними та допустимими доказами зміни всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, зменшення або зникнення ризиків, які обумовлювали обрання та продовження запобіжного заходу.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 слід відмовити.

Суд також враховує те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Керуючись статтями 131-132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 199, 318, 331 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_6 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, відкласти на 10 год. 00 хв. 13 січня 2021 року.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , задовольнити.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 16 січня 2021 року включно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерство юстиції України продовжити на 60 днів, тобто до 16 січня 2021 року включно.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена обвинуваченими, захисниками до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3