У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2020 року.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2020 року року, залишено без задоволення заяву ОСОБА_5 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2006 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2020 року, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є неповною, невмотивованою та необгрунтованою, внаслідок чого підлягає скасуванню.

________________________________________________
провадження № 11-кп/812/903 /20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_7
категорія: нововиявл.обст-ни доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .
Зазначає, що суду при розгляді справи не був відомий ряд обставин, які в своїй сукупності, вказують на те, що зазначений вище вирок виносити було неправомірно, а саме на момент ухвалення вищевказаного вироку не було в природі об`єкта, щодо якого було вчинено правопорушення ( кв. АДРЕСА_1 .

Окрім того, стверджує, що про зазначені ним нововиявлені обставини він взнав тільки 03.12.2019року, а отже існує поважна причина пропуску строку подачі заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

Вважає, що рішення суду про залишення його заяви без задоволення є помилковим.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Заявник звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, якою просив переглянути вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25 жовтня 2006 року, яким ОСОБА_8 по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, виправдано за відсутності в його діях складу злочину.

Нововиявленими заявник зазначає ті обставини, що на час винесення зазначеного вироку, належної на праві власності ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 не було та не існувало, і суду ці обставини не були відомі.

Як на причину поважності пропуску строку звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заявник послався на своє помилкове твердження, що йому ніби ще належить квартира АДРЕСА_1 .

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 460 КПК України, учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень ст. 466 КПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом згідно з правилами, передбаченими КК України для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

З матеріалів провадження вбачається, що вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25 жовтня 2006 року, відносно якого заявник подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами, є виправдувальним та набрав законної сили 28 грудня 2006 року після перегляду його Апеляційним судом Миколаївської області.

Даним вироком виправданий ОСОБА_9 обвинувачувався у самоправних діях, вчинених в жовтні-листопаді 2004 року. Отже, станом на грудень 2019 року минув визначений ст. 49 КК дворічний строк давності притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно з ч.2 ст. 461 КПК України перегляд за нововиявленими обставинами виправдувального вироку допускається лише протягом передбачених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Сплив строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за загальним правилом виключає перегляд судового рішення, що набрало законної сили.

Обмеження зазначеними в законі строками перегляду за нововиявленими обставинами виправдувальних вироків, ухвал і постанов суду про закриття справи, а також вироків, ухвал і постанов з мотивів необхідності застосування закону про більш тяжкий злочин є однією з істотних процесуальних гарантій для виправданих і засуджених, а також для осіб, справи стосовно яких закриті.

Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви ОСОБА_5 щодо перегляду за нововиявленими обставинами вищевказаного виправдувального вироку відносно ОСОБА_9 є таким, що відповідає положенням діючого кримінального процесуального законодавства.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд виправдувального вироку суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення на підставі положень ч. 2 ст. 461 КПК України.

Порушень норм КПК України, Конституції України, Європейських Конвенцій, а також інших законів і посадових інструкцій, у тому числі, які потягли б за собою скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Європейський суд, як складову загального принципу верховенства права розглядає правову визначеність, яка в міжнародному праві пов`язується з реалізацією права на справедливий і публічний судовий розгляд справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Європейський орган конвенційної юрисдикції вважає, що скасування остаточних судових рішень є порушенням принципів неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, а отже, положень статті 6 Конвенції.

Принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної судом справи закріплює, що жодна зі сторін не може вимагати перегляду остаточного і того, що набрало законної сили, рішення тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Повноваження щодо перегляду справи повинно здійснюватися з метою виправлення судових помилок, неправильного відправлення правосуддя, а не перегляду по суті («Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України»).

З огляду на наведене, апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, ухвала суду є законною і підстав для її скасування, як того просять апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: