Номер провадження: 11-кп/813/900/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0002242 від 11.10.2019 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою суду першої інстанції, в порядку ст.331 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, строком до 20.02.2021 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз Одеської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,-
обвинуваченого у кримінальному провадженні №0002242 від 11.10.2019 року, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд послався на дані про особу ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та ризики, передбачені ст.177 КПК. Зокрема, суд послався на те, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не перестали існувати, оскільки обвинувачений, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, може вжити спроб переховуватися від суду, а також може впливати на свідків та потерпілого, які на даний час не допитані, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати до останнього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт. Обвинувачений посилається на незаконне утримання під вартою, оскільки ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року скасовано ухвалу районного суду від 12.11.2020 року та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заявляв клопотання про розгляд справи в його присутності, але в присутності його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу відносно інших обвинувачених апеляційним судом не переглядається з огляду на відсутність апеляційних скарг в цій частині.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та на законних підставах визначив розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З врахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

При цьому, апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому, доводів щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК, обвинувачем апеляційному суду не наведено.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незаконного утримання під вартою з посиланням на те, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року була скасована ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року та обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, апеляційним судом встановлено таке.

Згідно даних Єдиного держаного реєстру судових рішень, 12.11.2020 року Приморським районним судом м. Одеси продовжено строк дії запобіжного заходу у виді триманні під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Обвинувачений оскаржував вказану ухвалу в апеляційному порядку та 24.12.2020 року Одеським апеляційним судом ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2020 року була скасована та до обвинуваченого ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 був продовжений оскаржуваною ухвалою районного суду від 23.12.2020 року, тобто до прийняття 24.12.2020 року апеляційним судом рішення про скасування попередньої ухвали районного суду від 12.11.2020 року про продовження строку тримання під вартою.

Таким чином, логічним та беззаперечним залишається той факт, що районний суд, ухвалюючи 23.12.2020 року оскаржувану ухвалу про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не міг враховувати ще не існуюче рішення апеляційного суду від 24.12.2020 року, на чому наполягає обвинувачений, стверджуючи про незаконність ухвали районного суду від 23.12.2020 року про продовження строку тримання під вартою, а тому суд на законних підставах 23.12.2020 року продовжив строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 .

З приводу доводів апеляційної скарги щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 України, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Рішенням Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , а також існування ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість передбаченого законом покарання у разі визнання його винним за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою з групою осіб, може вдатися спроб переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, які на даному етапі судового провадження не допитані, вчинити інші правопорушення, що підтверджується фактом раніше притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, тобто обвинувачений ОСОБА_8 не може не розуміти тяжкість можливого покарання, а тому дані ризики, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого, та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, стороною захисту не надано апеляційному суду будь-яких документів, які б свідчили про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, що надавало б суду можливість прийняти рішення про застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту за відповідною адресою.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що безпосередньо може вплинути на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, та існування реальної потреби завершити судовий розгляд кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування або зміни рішення щодо запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.129.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4