ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2020року

м. Київ
Справа №445/1095/16-к
Провадження № 51-903км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в кримінальному провадженні №0000179 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червоне Золочівського району Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 2 ст. 364 КК України, і призначено покарання: за ч. 1 ст. 366 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права постійно чи тимчасово обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах строком 1 рік; за ч. 2 ст. 364 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права постійно чи тимчасово обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах строком 3 роки та сплатою штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно визначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права постійно чи тимчасово обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах строком 3 роки та сплатою штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 17000 грн.
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами ОСОБА_6 , працюючи на посаді сільського голови Червоненської сільської ради Золочівського району Львівської області, будучи посадовою особою органу місцевого самоврядування 7 рангу 4 категорії посад, на котру, відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, підписав та скріпив печаткою Червоненської сільської ради: - протокол 21 сесії 6 демократичного скликання Червоненської сільської ради Золочівського району від 13.02.2014 року; - рішення Червоненської сільської ради Золочівського району від 13.02.2014 року № 376 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га в урочищі «Вигін» с. Червоне, Золочівського району громадянці ОСОБА_8 »; - рішення Червоненської сільської ради Золочівського району від 13.02.2014 року № 377 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га в урочищі «Вигін» с. Червоне, Золочівського району громадянину ОСОБА_9 »; - протокол 21 сесії 6 демократичного скликання Червоненської сільської ради Золочівського району від 21.03.2014 року; - рішення Червоненської сільської ради Золочівського району від 21.03.2014 року № 404 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га в урочищі «Вигін» с. Червоне, Золочівського району громадянці ОСОБА_10 »; - протокол 24 сесії 6 демократичного скликання Червоненської сільської ради від 15.08.2014 року; - рішення Червоненської сільської ради від 15.08.2014 року № 424 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Червоненської сільської ради Золочівського району, в урочищі «Вигін», площею 2,0 га (кадастровий номер :01:009:0002) та оформлення права власності на земельну ділянку за громадянином ОСОБА_9 »; - рішення Червоненської сільської ради від 15.08.2014 року № 425 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Червоненської сільської ради Золочівського району, в урочищі «Вигін», площею 2,0 га ( кадастровий номер :01:009:0001) та оформлення права власності на земельну ділянку за громадянкою ОСОБА_8 »; - рішення Червоненської сільської ради від 15.08.2014 року № 426 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Червоненської сільської ради Золочівського району, в урочищі «Вигін», площею 2,0 га ( кадастровий номер :01:009:0003) та оформлення права власності на земельну ділянку за громадянкою ОСОБА_10 ».
При цьому, питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою громадянам ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 для отримання в подальшому у власність земельних ділянок площею два гектари кожна не розглядались, такі проекти сільською радою не затверджувались, а зазначені вище рішення сесією сільської ради не приймались.
На підставі згаданих вище рішень громадяни ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 набули у власність земельні ділянки на території Червоненської сільської ради Золочівського району площею по два гектари кожен.
У відповідності до експертно-грошової оцінки земельних ділянок вартість кожної з трьох земельних ділянок складає 723 800 грн.
В результаті таких дій ОСОБА_6 ним була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 2 171 400 гривень.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року зазначений вирок залишений без зміни.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме судове провадження здійснено без участі ОСОБА_6 , оскільки він не був належним чином повідомлений дату та час проголошення тексту вироку, постановленого відносно нього; що судами залишено поза увагою факт проведення органом досудового розслідування в присутності одночасного допиту кількох свідків, під час якого останні могли узгодити свої показання, що свідчить про недопустимість зазначених доказів, у тому числі і показань свідків, наданих ними у суді та покладених в основу вироку. Вказується, що засуджений інкримінованих йому дій не вчиняв, оскільки навіть судами встановлено, що він лише підписав та скріпив печаткою ряд рішень. Також зазначається, що ОСОБА_6 є інвалідом III групи, хворіє на загальне захворювання опорно-рухового апарату, систематично перебуває на стаціонарному лікуванні, що його дружина також є інвалідом ІІІ групи і за нею необхідний догляд, а тому, крім зазначеного, порушується питання про пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами допущені порушення вимог матеріального та процесуального закону, що слідство проведено не повно та однобічно, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначається, що судами не встановлено ряд обставин, які мають суттєве значення. Вказується, що на підготовчому засідання суддя не ознайомив ОСОБА_6 з його правом на відвід, що прокурором під час допиту свідка ОСОБА_9 на останнього здійснювався психологічний тиск, а також про порушення прокурором вимог п. 6 ст. 352 КПК України, оскільки останній задавав навідні питання. Крім того зазначається, що ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів не вчиняв, що свідки, які є депутатами, є зацікавленими особами і це вплинуло на їх показання, що суд безпідставно не взяв до уваги показання секретаря сільради, що суд під час допиту свідка не забезпечив ізоляції інших свідків. Також вказується на неналежну юрисдикцію, оскільки вирішення питань, пов`язаних з рішенням органів самоврядування є підвідомче адміністративному суду, а не кримінальному, а тому порушується питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду після скасування судових рішень і закриття провадження.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор не підтримав касаційні скарги, вважав їх безпідставними, такими, що задоволенню не підлягають.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
Разом з тим, у касаційних скаргах як засуджений, так і захисник, посилаючись, як вони вважають, на недопустимість доказів, а саме показань свідків, які були дані в ході їх одночасного допиту, та на безпідставне неврахуванням судами показань свідків сторони захисту, фактично не погоджуються з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою вказаних доказів і встановленими судами фактичними обставинами кримінального провадження, що, виходячи з наведених вище вимог, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
У зв`язку із зазначеним, при перевірці касаційних скарг засудженого та його захисника Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі захисник та засуджений вказують на те, що ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів не вчиняв.Разом з тим, Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, доходить висновку, що судом першої інстанції належним чином доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

При цьому Верховний Суд зазначає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України, були, також, предметом перевірки суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою захисника. За результатами перегляду апеляційний суд визнав висновки суду першої інстанції обґрунтованими, навівши при цьому в ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення.
Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинених злочинів, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку.
При цьому апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, за якими судом не взято до уваги показання ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оскільки вони є близькими родичами засудженого (донькою та сином) та особисто зацікавленні в результатах розгляду даної справи, що вказані свідки не були присутні на сесії сільської ради під час розгляду їх питання. Також апеляційний суд погодився з судом першої інстанції, що свідок ОСОБА_10 є особисто зацікавлена в результатах розгляду даної справи. Поряд з цим апеляційний суд цілком обґрунтовано погодився з місцевим судом, що саме покази депутатів Червоненської сільської ради слід брати до уваги, оскільки вони за своїм змістом практично збігаються і жоден з депутатів не підтвердив того, що взагалі розглядалось питання про виділення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 земельних ділянок площею 2 гектари кожному. Практично всі депутати підтвердили, що вони обговорювали та голосували за надання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 земельних ділянок площею 0,20 гектари в оренду для вирощування полуниці.

Щодо тверджень сторони захисту про зацікавленість третіх осіб у вказаних земельних ділянках, то вказані твердження фактично нічим не обґрунтовані, ні ОСОБА_6 , ні свідки зі сторони захисту не змогли вказати на жодну особу, яка була зацікавлена в отриманні цих земельних ділянок.
Твердження сторони захисту про недопустимість доказів, а саме показань свідків через проведення одночасного допиту кількох свідків, в ході якого останні могли узгодити свої показання, не ґрунтуються на положенням кримінального процесуального закону, а саме ст. 224 КПК України, якою передбачено можливість проведення такого допиту.
Поряд з наведеним сторона захисту вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягали у тому, що ОСОБА_6 не був повідомлений належним чином про час та дату оголошення вироку.
За нормами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення судове рішення.
Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 дійсно не був присутнім під час оголошення вироку, що, у свою чергу, може свідчити про певні порушення прав ОСОБА_6 , однак присутність чи відсутність обвинуваченого під час оголошення вироку ніяким чином не впливає на законність, обґрунтованість чи вмотивованість цього вироку, оскільки останній вже складений і підписаний. Більше того, у даному випадку оголошення вироку відбулося за участі захисника ОСОБА_6 , отже констатувати істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке суттєво вплинуло або могло вплинути на законність та обґрунтованість вироку, підстав немає.
Що стосується твердження засудженого про наявність обставин для пом`якшення призначеного йому покарання, то Верховний Суд також не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги засудженого в цій частині.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і призначив таке покарання, яке є співмірним вчиненим злочинам, відповідає вимогам ст. 65 КК і є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 436-438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають.

Крім того не підлягає задоволенню і клопотання захисника про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
У зазначеному клопотанні захисник вказував, що у даному проваджені фактично порушується питання щодо законності рішення сільської ради, що, відповідно, має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. З такими твердженнями Верховний Суд погодитися не може, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не узгоджуються з положеннями закону, зокрема ст. 434-1 КПК України.

З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити в задоволенні клопотання захисника в передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3