Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/391/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2020 року про відмову у задоволені клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню за № 0000219 від 14.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
З представлених матеріалів судового провадження, вбачається що 21 вересня 2020 року слідчий СВ Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000219 від 14.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Рішення районного суду обґрунтоване тим, що слідчий з прокурором не надали достатніх доказів, стосовно того, які ознаки речового доказу мають вилучені транспортні засоби та які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати на собі вилучене майно, яке на думку суду не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Крім того, слідчим у клопотанні не зазначено вартість вилученого майна та розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна повинна бути співрозмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Також, орган досудового розслідування не надав достатні докази наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження речових доказів, а факт обробітку земельної ділянки зафіксований оглядом місця події, а тому є достатнім для забезпечення кримінального провадження та досягнення мети розслідування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою повністю задовольнити клопотання слідчого про арешт майна, а саме зернозбиральну машину (комбайн) марки СК -5 «НИВА» реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного кольору з жаткою до нього та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із забороною розпорядження та користування вказаним майном.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею не враховано, що з метою збереження доказів та необхідності проведення слідчих дій для встановлення об`єктивної істини у справі є необхідність у накладені арешту на майно, яке постановою слідчого від 18 вересня 2020 року визнане речовим доказом.

Так, прокурор зазначає, що фактичними власниками земельних ділянок, на яких здійснено самовільне зайняття є 27 жителів Гайворонського району, які були визнані потерпілими по даному кримінальному провадженні та яким було заподіяно шкоду під час збирання урожаю ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , оскільки під час збору врожаю фактично відбулось відчуження чужого майна за відсутності законних на те підстав.

Крім того, прокурор вказує, що ч.2 ст.197-1 КК України не передбачає встановленню розміру шкоди, оскільки стосується самовільного зайняття земельних ділянок, які перебувають під особливою охороною у даному випадку особливо цінних земель.

У зв`язку з цим, на думку прокурора, вказане майно є безпосереднім предметом кримінального правопорушення та знаряддям вчинення злочину, зберігає на собі сліди злочину та відповідає критеріям визначених у ст..98 КПК України, а тому в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки матеріали доводять наявність законних та обґрунтованих підстав для накладення арешту на майно.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000219 від 14.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Встановлено, що невідома особа без укладання відповідного договору оренди самовільно засіяла насінням соняшнику земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9014, загальною площею 51,1214 га, яка розташована на території Берестягівської сільської ради в с. Берестяги, Гайворонського району, Кіровоградської області, чим завдала Берестягівській сільській раді значної шкоди.
18 вересня 2020 року під час огляду місця події, на земельній ділянці, під кадастровим номером :02:000:9014, площею 51,1214 га, яка розташована на території Берестягівської сільської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області було зафіксовано факт збору урожаю насіння соняшнику технікою, а саме: зернозбиральною машиною (комбайн) марки СК-5 «НИВА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору з жаткою до нього, належний ОСОБА_7 ; вантажним автомобілем марки «ЗИЛ ММЗ» зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , однак ОСОБА_7 не було надано ніякого документу на те що він має право на збір урожаю, а також в останнього відсутні будь-які документи, що вище вказана земельна ділянка належить йому та він має право нею користуватись.
З метою збереження слідів вчиненого кримінального правопорушення, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зернозбиральної машини (комбайна) марки СК-5 «НИВА» та вантажного автомобіля марки «ЗИЛ ММЗ», постановою слідчого від 18 вересня 2020 року дане майно визнано речовим доказом.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що зернозбиральна машина (комбайн) марки СК-5 «НИВА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , червоного кольору з жаткою до нього, належний ОСОБА_7 та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 збирали урожай насіння соняшника, який був засіяний самовільно навесні 2020 року ОСОБА_11 , тобто вже після закінчення договору оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим дане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, зберігає на собі сліди кримінального правопорушення, що надає достатні підстави вважати, що зернозбиральна машина (комбайн) марки СК-5 «НИВА» та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ», відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Конкретно визначене у клопотанні слідчого майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а відтак з урахуванням позиції сторони обвинувачення, а також загальних засад кримінального судочинства ( ст. 7, 9, 13, 16, 22 23, 26 КПК України) та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України) колегія суддів вважає, що у даній ситуації, арешт майна відповідає інтересам та потребам досудового розслідування в цій справі, такий вид втручання у права та законні інтереси спрямований на встановлення фактичних обставин справи, арештоване майно можливо використати як доказ обґрунтованості причетності або непричетності до даного кримінального правопорушення.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Сукупність доданих до клопотання матеріалів вказує на те, що зернозбиральна машина (комбайн) марки СК-5 «НИВА» та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому накладення арешту на вказане майно до прийняття остаточного рішення у кримінальній справі, відповідає критеріям ст. 170 КПК України, буде лише сприяти об`єктивному розслідуванню та запобігання можливості його перетворення, знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для накладення арешту на майно. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Таким чином, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та арешт майна в кримінальному провадженні, внесеного 14 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України.

Керуючись ст.ст. 173, 174, 309, 370 - 372, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2020 року про відмову у задоволені клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню за № 0000219 від 14.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України - скасувати.

Клопотання слідчого СВ Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 від 21 вересня 2020 року, погодженого з прокурором Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_9 про арешт майна у даному кримінальному провадженні задовольнити частково.

На зернозбиральну машину (комбайн) марки СК -5 «НИВА» реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного кольору з жаткою до нього, який належить на праві власності ОСОБА_7 та вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ» зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 - накласти арешт із забороною їх відчуження.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4