Єдиний унікальний номер справи 333/1323/20
Номер провадження 1-кп/333/399/20
ВИРОК
Іменем України
23 листопада 2020 року місто Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Дніпропетровської області, міста Кривий Ріг, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, офіційно не працевлаштований, який на утриманні не має малолітніх та неповнолітніх дітей, не має групи інвалідності, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 09 листопада 2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 27 червня 2017 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 8 місяців. 02 квітня 2019 звільнений умовно - достроково, невідбутий строк 1 рік 5 місяців 4 дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову скоїв аналогічні злочини за наступних обставин.

Так, 18 грудня 2019 року, близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_4 знаходячись приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою: вул. Космічна, 87, м.Запоріжжя, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, переконавшись, що його дії носять таємний характер та він залишиться ніким не поміченим, підійшов до стелажу з парфумами, звідки таємно, з метою особистого збагачення, викрав майно, що належить ТОВ «РУШ», а саме: туалетну воду «Версачі Брайт Кристал» об`ємом 90 мл. у кількості 1 шт. вартістю 2 239 гривень 20 копійок (без урахування ПДВ).

Після чого, ОСОБА_4 сховавши під куртку туалетну воду «Версачі Брайт Кристал» перетнувши касову не розрахувавшись, вийшов з приміщення магазину «Ева», однак був затриманий працівниками магазину, тим самим не виконав усі дії, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено за обставин, що не залежали від його волі.

Крім того, 04 червня 2020 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку розташованого за адресою: вул.Шенвізська, 5, м.Запоріжжя, маючи прямий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривку, відкрито викрав з руки потерпілого ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A20S» з об`ємом пам`яті 32 GB, в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 вартість якого відповідно до висновку за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №1025-20 від 18.06.2020 становить 4049 гривень 10 копійок, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_4 , що не представляє матеріальної цінності для потерпілого, після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд та завдавши останньому матеріальної шкоди на зазначену суму.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та пояснив що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Так, 18 грудня 2019 року, близько 10 години 00 хвилин він знаходячись приміщенні магазину «Єва», що розташований за адресою: вул. Космічна, 87, м.Запоріжжя, намагався викрасти флакон туалетної води, сховавши її під куртку, однак при виході з магазину був затриманий охоронцем.

Крім того, 04 червня 2020 року у вечірній час доби, він знаходячись біля будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом ривку викрав з руки перехожого мобільний телефон, який в подальшому продав, а отримані кошти витратив на свої потреби. У скоєному щиросердечно розкаюється.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останнього за:
- ч.2 ст.15 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), під час якого особа вчинила усі дії,, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з обставин, що не залежали від її волі, вчинена повторно,
- за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючи особистість обвинуваченого раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення, має постійне місце проживання та реєстрацію.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставин які пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч.2 ст.50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив злочин в період умово-дострокового звільнення від призначеного покарання за вироком Комунарського районного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року, суд вважає остаточним призначити покарання за правилами ст.71 КК України.

Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досянення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримі нальному провадженні складають 326грн. 88коп. за залучення експертів на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідкою про витрати на проведення експертиз №7-2110 від 21.10.2019 року), тому суд вирішує про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368, 370-371, 376, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити наступне покарання:

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі

- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати частково невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 27 червня 2017 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - залишити тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 05 червня 2020 року.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 326грн. 88 коп. за залучення експертів на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Речові докази:

- чоловічі джинси, брюки з ременем, сонцезахисні окуляри, кулькова ручка, довідка про звільнення на ім`я ОСОБА_4 , які знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути за належністю;

- дві сім карти мобільних операторів «Кіївстар» та «Водафон», які знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в провадженні;

- флакон туалетної води «Версачі Брайт Кристал» об`ємом 90мл., який знаходиться на відповідальному зберіганніу ТОВ "РУШ" - залишити у користуванні останнього;

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізької апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1