Справа № 357/8447/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження за № 0002509 від 22.06.2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, з вищою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , заступника командира 2 гаубичної самохідно-артелерійської батареї з МПЗ у військовому званні - капітан, учасника бойових дій, розлученого, маючого на утриманні двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду заступника командира 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї з МПЗ, 22.06.2020 року, приблизно об 11 год. 20 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «NISSAN SUNNY», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у м. Біла Церква Київської області по вул. Чорновола, від бульвару Олександрійський в напрямку до вул. Івана Мазепи, в порушення вимог п.п. 2.3, 8.7, 8.7.3 та 8.10 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, яку він об`єктивно спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого не зупинився на забороняючий йому рух (червоний) сигнал світлофора та виїхав на регульоване світлофорними об`єктами перехрестя вулиць Чорновола - Івана Мазепи в м. Біла Церква Київської області, де допустив зіткнення з автомобілем марки «FORD FOKUS C-MAX», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався на дозволяючий йому рух (зелений) сигнал світлофора по вул. Івана Мазепи в м. Біла Церква Київської області та мав переваги в русі.
Внаслідок зіткнення автомобіль марки «FORD FOKUS C-MAX», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 виїхав на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а саме: травматична ампутація 5 пальця лівої кисті на рівні основної фаланги, перелом основної фаланги 4 пальця лівої кисті, перелом верхньої та нижньої гілок обох лонних кісток, перелом бокових мас крижі справа, струс головного мозку, рани лівої кисті, синці та садна на голові, тулубі та кінцівках.
Сукупність допущених водієм ОСОБА_3 порушень вимог п.п. 2.3, 8.7, 8.7.3 та 8.10 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Зазначив, що 22.06.2020 року, приблизно об 11 год. 20 хв., керував автомобілем марки «NISSAN SUNNY», їхав у службових справах. Рухаючись по вул. Чорновола у м. Біла Церква Київської області, порушив вимоги п. п. 2.3, 8.7, 8.7.3 та 8.10 Правил дорожнього руху України, не зупинився на забороняючий рух світлофора та виїхав на перехрестя, де допустив зіткнення з автомобілем марки «FORD FOKUS C-MAX», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , а той в свою чергу виїхав на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Зазначив, що частково відшкодував потерпілому шкоду. Просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він є військовослужбовцем, періодично проходить службу в зоні проведення антитерористичної операції, де йому потрібен транспорт та посвідчення водія, оскільки його робота пов`язана, в тому числі, з перевезенням в зоні АТО військовослужбовців.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.
Суд встановив, що своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого необережного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.
Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Оскільки, Законом України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, фактично посилено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено до 01 липня 2020 року, застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення злочину.
Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого необережного злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є учасником бойових дій, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вину визнав, щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяну шкоду, а також думки потерпілого та його представника, висловлені в судових дебатах, які просили суворо не карати, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Приймаючи рішення про можливість не застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує думки прокурора, потерпілого та його представника про можливість не позбавляти права керування транспортними засобами, бере до уваги те, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, виконує свої службові обов`язки, в тому числі і в зоні АТО, де йому потрібен транспорт та посвідчення водія, оскільки його робота пов`язана, в тому числі, з перевезенням в зоні АТО військовослужбовців.
На думку суду, покарання у виді штрафу, без позбавлення права керування транспортними засобами, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не буде становити особистий надмірний тягар для особи.
На думку суду, таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 2615,20 грн.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24 вересня 2008 року) у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Речовий доказ - автомобіль марки «NISSAN SUNNY», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-А повернути власнику ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в розмірі 2615,20 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) грн. 20 коп.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя: ОСОБА_1