У Х В А Л А
Справа № 1-56/2004

Провадження № 1-кс/126/516/2020

29 вересня 2020 року м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області з клопотанням про скасування арешту майна .

Дане клопотання обгрунтоване тим, що 17.06.2020 року ОСОБА_2 стало відомо , що існує обтяження на все її майно . Підставою виникнення обтяження є повідомлення прокуратури №1491 від 16.11.1999 року.

Так, під час слідства у кримінальній справі за №99030286 За обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слідчим прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 , враховуючи необхідність забезпечення відшкодування матеріальних збитків, постановою від 08.10.1999 накладено арешт на майно ОСОБА_2 .

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.07.2004 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 191 ч.4, 364 ч.2, 366 ч.1,2 КК України в редакції 2001 року, ст. 166 ч.3 КК України в ред. 1960 року, однак арешт слідчого у кримінальній справі не знято та не скасовано, доля арешту майна ОСОБА_2 судом не вирішено.

Ознайомившись зі змістом клопотання та долученими до нього матеріалами, слідчий суддя дійшов до висновку, що воно підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим кодексом.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт на спірне майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Вказана кримінальна справа була завершена винесенням вироку від 06.07.2004 року, однак питання арешту майна вирішено не було.

Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Великою палатою Верховного Суду України у постанові від 08.11.2019 № 643/3614/17

Виходячи з наведеного, слідчий суддя доходить висновку, що у суду кримінальної юрисдикції, на час подання даного клопотання відсутні визначені законом повноваження щодо розгляду даного клопотання, а тому клопотання необхідно повернути заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. 174 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ :
Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна - повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1