Справа № 341/722/20
Провадження № 11-кп/4808/432/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт цілодобово.
Зазначає, що є обвинуваченим по кримінальному провадженню № 0000110 за ч. 3 ст. 185 КК України. Пояснює, що потерпілий не з`являється в судові засідання, про причини неявки не повідомляє. Вказує, що в нього є престаріла мати, яка має проблеми з серцем та потребує його допомоги. Стверджує, що відсутні докази вчинення ним даного кримінального правопорушення. Просить врахувати те, що його громадська дружина знаходиться на четвертому місяці вагітності.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» на 60 днів до 26 жовтня 2020 року.

Суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що ухвалою суду від 02 липня 2020 року до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави. Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали. Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, продовжують існувати ризики - обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, він не працює, раніше судимий, звільнився з місць позбавлення волі у березні 2020 року, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, вважає, що застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою необхідно продовжити.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4?р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляційна скарга підлягає розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що до нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Згідно з обвинувальним актом по кримінальному провадженню № 0000110 від 15 квітня 2020 року ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення.

На даній стадії розгляду кримінального провадження суд апеляційної інстанції позбавлений можливості давати оцінку доводам обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність доказів вчинення ним кримінального правопорушення.
В той час,дані, які вбачаються з клопотання та долучених до нього доказів, є достатніми для висновку про те, що особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції належним чином враховано характеризуючі особу обвинуваченого дані, відомі на час розгляду клопотання.

Зокрема, з обвинувального акту та клопотання прокурора вбачається, що ОСОБА_7 є особою без місця реєстрації та постійного місця проживання, не має місця роботи, неодружений, раніше судимий, звільнений з місць позбавлення волі 27 березня 2020 року.

Апелянт посилається на те, що в нього є престаріла мати, яка має проблеми з серцем та потребує його допомоги, а також громадська дружина, що знаходиться на четвертому місяці вагітності.
Суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення врахував наведені пояснення ОСОБА_7 , проте, як під час розгляду клопотання в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, будь-яких доказів на підтвердження таких обставин не отримано.

Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від суду; незаконно впливати та потерпілого, свідків, які не допитані в судовому засіданні; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; вчинити нове кримінальне правопорушення.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт цілодобово, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи об`єктивно необхідний час суду для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень з врахуванням як складності кримінального провадження, так і поведінки учасників кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання апелянта на порушення розумних строків тримання під вартою.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 199, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 серпня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5