ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/235/21 Справа № 1-303/11 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2020 року про залишення без задоволення заяви заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2011 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,-

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_15

в режимі відеоконференції
прокурора ОСОБА_16

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року залишено без задоволення заяву заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
За висновком суду першої інстанції не встановлено нововиявлених обставин в відповідності до визначення за п.4 ч.2 ст. 459 КПК України у цій справі на час звернення з заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами. Судом зазначено, що ті обставини, на які посилається в заяві прокурор, що засуджені діяли при цьому з політичних мотивів, були відомі суду на час ухвалення вироку, але ці обставини не стосуються предмета доказування в цій кримінальній справі, жодним чином не мають суттєвого значення для цієї кримінальної справи, оскільки мотив вчинення дій щодо знищення чужого майна не впливає ані на кваліфікацію діяння, ані на кримінальну караність цього діяння.

В апеляції:
- прокурор просить ухвалу суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального провадження процесуального закону, та ухвалити нову, якою заяву заступника прокурора області від 05.05.2014 року доповнену заявою від 14.02.2019 року, задовольнити, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року скасувати, а провадження у справі відносно ОСОБА_6 за ст. ст. 27 ч. 3, 194 ч.1 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за ст. ст. 27 ч. 5, 194 ч.1 КК України, ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст.194 ч.1 КК України, закрити на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування вказує, що на час розгляду кримінального провадження, Жовтневому районному суду м. Запоріжжя не могло бути відомо, що за викладених обставин, обвинувачені підпадають під дію поняття політичного в`язня, оскільки Парламентською Асамблеєю Ради Європи (ПАРЄ), лише 03 жовтня 2012 року, ухвалено Резолюцію № 1900 Дефініція політичного в`язня, в якій дане це визначення.
Вказує, що засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , як під час досудового, так і під час судового слідства по вказаній кримінальній справі повідомили про вчинення з ідеологічних та політичних мотивів акції про відпилювання голови погруддя ОСОБА_17 , однак заперечували наявність складу злочину у своїх діях, окрім того заявили про затримання, обрання запобіжного заходу та подальше утримання в умовах СИЗО, які до них здійсненні з політичних мотивів та у порушення прав на свободу думки, совісті та вираження поглядів.
Також прокурор в апеляції зазначає, що проведеною Генеральною прокуратурою України перевіркою обґрунтованості притягнення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 . ОСОБА_8 , до кримінальної відповідальності встановлено, що у вчинених ними діях вбачається політична складова, посилаючись на лист Генеральної прокуратури України №09/1-96 вих14 від 30.04.2014 року.
Прокурор вважає, що за наведених ним підстав належить визнати реабілітованими та невинними в інкримінованих їм діяннях осіб, які зазнали кримінальних переслідувань з політичних мотивів за свою державну, громадську, опозиційну, політичну діяльність, шляхом кримінальних переслідувань.

Засуджені в судове засідання не з`явилися, ОСОБА_13 , надіслав заяву про проведення усіх засідань у цій справі в Дніпровському апеляційному суді за його відсутності, ОСОБА_7 раніше надавав клопотання про розгляд справи без його участі, ОСОБА_9 при підготовці до відеоконференції з ним, телефонограмою повідомив про розгляд справи без його участі.
Інші ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у тому числі і захисник ОСОБА_18 та представник потерпілого, також не з`явились, про день, час та місце проведення судового засідання були повідомлені у порядку передбаченому главою 11 Кримінального процесуального кодексу України, причини неявки апеляційному суду невідомі.
Щодо повідомлення представника потерпілого - Запорізька обласна організація політичної партії «Комуністична марксистська ленінська партія України», враховується також встановлений судом першої інстанції факт того, що згідно листа від 05.05.2020р. за №8119/05.4 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яким надано інформацію про анулювання реєстраційного свідоцтва Політичної партії Комуністична Марксистсько-Ленінська партія України" та наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.05.2015 р. № 158/07 припинено діяльність цієї політичної партії.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про політичні партії в Україні рішення суду про анулювання реєстрації політичної партії тягне припинення її діяльності, розпуск її керівних органів.
Отже, як суд першої інстанції так і апеляційний суд використав усі процесуальні можливості щодо повідомлення представника потерпілого про розгляд справи.
За ч. 4 ст. 405 КПК України, у даному випадку, неприбуття зазначених осіб не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши прокурора, також позицію ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , надану ними в судовому засіданні 21.12.2020 року в апеляційній інстанції, які як кожен окремо так і разом підтримали доводи і вимоги апеляції прокурора, просили її задовольнити, прокурор також просив вважати опискою в його апеляції посилання на п. 5 ч.2 ст. 459 КПК України, і вважати правильною п. 4 ч.2 ст. 459 КПК України, частково дослідивши докази матеріалів цього провадження, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.
За вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані, а доводи апеляції прокурора щодо невідповідністі висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального провадження процесуального закону є безпідставними і необґрунтованими.
Перелік підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами, визначенні в статті 459 КПК України, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
За ствердженнями наведеними, як в заяві прокурора так і в його апеляції, підставами для перегляду вироку за нововиявленими обставинами прокурор вважає передбачені п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, згідно з яким нововиявленими обставинами визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути (п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України).
Такими обставинами, які не були відомі Жовтневому районному суду м. Запоріжжя при ухваленні вироку на думку прокурора є Резолюція №1900 Дефініція політичного в`язня, яка ухвалена Парламентською Асамблеєю Ради Європи (ПАРЄ) лише 03.10.2012 року.
Відповідно до цієї резолюції,ї особу, позбавлену особистої свободи, слід вважати політичним в`язнем в наступних випадках:
а) якщо позбавлення волі було здійснене в порушення однієї з основних гарантій, закріплених у Європейській Конвенції про захист прав людини та протоколів до неї, зокрема, свободи думки, совісті і релігії, свободи вираження поглядів та свободи інформації, свободи зборів та асоціацій;
б) якщо позбавлення волі було здійснено з суто політичних причин, без зв`язку з будь-яким злочином;
в) якщо з політичних мотивів, тривалість тримання під вартою або його умови явно непропорційні правопорушенню, у вчиненні якого особа підозрюється або визнана винною;
г) якщо з політичних мотивів особа утримується під вартою в дискримінаційних умовах порівняно з іншими особами;
д) якщо позбавлення волі є результатом судового розгляду, яке було явно несправедливим, і це пов`язано з політичними мотивами влади.
Прокурор в підтвердження своїх доводів вказує на проведення Генеральною прокуратурою України перевірки обґрунтованості притягнення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , до кримінальної відповідальності, де встановлено, що у вчинених ними діях вбачається політична складова, посилаючись, посилаючись при цьому на лист Генеральної прокуратури України №09/1-96 вих14 від 30.04.2014 року.
При перевірці зазначених доводів прокурора апеляційним судом, перевіривши оскаржувану ухвалу суду та безпосередньо також дослідивши вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2011 року, лист Генеральної прокуратури України №09/1-96 вих14 від 30.04.2014 року, встановлено, що судом першої інстанції, керуючись законом, також ретельно зазначені доводи прокурора в повному обсязі перевірялися, надавалася відповідна належна оцінка доказам на які посилався прокурор з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно зазначеного вироку: ОСОБА_6 визнано винним за ст. ст. 27 ч.3, 194 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , визнано винними за ст. ст. 27 ч. 5, 194 ч.1 КК України та призначено покарання кожному окремо у вигляді 2 років обмеження волі; ОСОБА_13 , ОСОБА_11 за ст. ст. 27 ч. 5, 194 ч.1 КК України до покарання у вигляді кожному окремо 3 роки обмеження волі; ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ст.194 ч.1 КК України, кожному окремо у вигляді 3 років позбавлення волі.
Усі обвинувачені були звільненні від відбування призначеного їм покарання на підставі ст. 75 КК України з визначенням випробувального строку: ОСОБА_6 -3 роки; ОСОБА_7 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - 2 роки; ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 - в один рік з покладенням на усіх згідно до ст. 76 КК України відповідних обов`язків.
Цивільний позов потерпілого Запорізької обласної організації Компартії України задоволено частково і солідарно стягнуто з усіх засуджених в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 109828 грн.
Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.06.2012 року вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя в частині цивільного позову змінено та стягнуто солідарно з усіх засуджених на користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 106628грн., в решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.06.2013 р. зазначена ухвала апеляційного суду Запорізької області від 14.06.2012 р. залишена без змін.
Враховуючи визначенні ст. 89 КК України правила погашення судимостей, усі зазначенні вище засудженні є такими, що на даний час не мають судимостей.
Згідно наведених у вироку показів засуджених вони не заперечували кожен свою участь в підготовці, розподіленню кожному ролей в пошкодженні майна - бюста Сталіна, який належав і знаходився на території Запорізької обласної організації Компартії України, вказували, що їх акція була направлена тільки на пошкодження бюсту, шляхом відпилення голови, а не його знищення та посилалися на вчинення ними цього злочину з ідеологічних мотивів, зокрема підсудний ОСОБА_9 зазначав, що пошкодження бюста Сталіну було скоєно з ідеологічних мотивів. Підсудний ОСОБА_7 вказував, що він погодився на участь у цій акції, бо він розподіляє ці політичні погляди.
Отже посилання прокурора на ті обставини, що дії засуджених мали політичний мотив було відомо суду при ухвалені вироку і суд цим обставинам надав відповідну оцінку.
Доводи прокурора, що саме зазначена вище резолюція ПАРЄ від 03.10.2012 року є тією обставиною яка не була відома суду при ухваленні вироку і тому відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України є саме іншою тією нововиявленою обставиною яка доводить неправильність вироку, який належить переглянути, є по суті з правової точки зору хибною, з огляду на таке.
Так, за приписами вказаної норми закону, такими обставинами можуть бути тільки ті, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухвалені судового рішення.
За вимогами п. 4 ч.2 ст. 462 КПК України, в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається з заявою під час судового розгляду.
Отже законодавець визначає, що нововиявленими обставинами можуть бути тільки ті обставини, які могли вплинути на судове рішення і мали місце на момент його ухвалення, проте не були відомі суду та не могли бути йому відомі.
Однак, ухвалена резолюція ПАРЄ, на яку посилається прокурор, була прийнята після ухвалення вироку 03.10.2012 року, тобто на момент ухвалення вироку в будь-якому разі цієї обставини не існувало.
Окрім того, у даному випадку, колегія суддів також зважає на те, що за юридичною природою акти й рішення міжнародних міжпарламентських організацій, у тому числі й ПАРЄ, відносяться до актів так званого м`якого права, які за загальним правилом не встановлюють жорстких зобовязань, як наприклад, імперативні норми міжнародного права. Такі акти не покликані створювати чітких прав і обов`язків, а лише направлені на встановлення загального напрямку розвитку тих чи інших міжнародних відносин, що носять здебільшого політичний характер.
Слід враховувати, що національним законодавством України не внесено будь яких законів чи змін до них у зв`язку з вказаною вище резолюцією ПАРЄ, і прокурором зворотного доказів не надано та не наведено.
Також є неспроможним ствердження прокурора в апеляції, що перевіркою Генеральної прокуратури України встановлено, що в діях засуджених за вироком вбачається політична складова, а тому прокурор, вважає засуджених політичними в`язнями, як це визначено в резолюції ПАРЄ.
За положеннями п.4 ч.2 ст. 459 КПК України, обставини можуть бути визнані нововиявленими, якщо на час звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, вони вже встановлені.
Натомість, звертаючись до суду з заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, прокурор, вочевидь, вважає, що обставини, які слід вважати нововиявленими обставинами, є встановленими посилаючись лише на лист Генеральної прокуратури України №09/1-96 вих14 від 30.04.2014 року.
Дослідивши зазначений лист, апеляційний суд встановив, що цим листом юридичний факт, що засуджені є політичними в`язнями, не підтверджується.
Згідно змісту цього листа, в ньому йдеться про необхідність вжиття заходів прокурорського реагування у формі звернення прокурора до суду з заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами в зв`язку з тим, що перевіркою обґрунтованості притягнення засуджених цим вироком осіб Генеральною прокуратурою встановлено, що в їх діях вбачається політична складова, що аж ніяк не свідчить про встановлення факту того, що ці особи є політичними в`язнями.
Окрім того, будь яких матеріалів цієї перевірки, судових рішень, чи інших будь-яких процесуальних рішень, доказів в підтвердження, що даний юридичний факт, а саме, що засудженні є політичними в`язнями встановлений у відповідності до чинного законодавства України, прокурором не надано, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній, і інших, окрім цього листа в підтвердження наявності такого юридичного факту у прокурора відсутні.
За наведеного, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції з цього питання, про те, що при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд не може самостійно встановлювати які саме обставини слід віднести в цій справі до нововиявлених, не має право вчиняти інші процесуальні дії з метою їх встановлення.
Слід зауважити, що само по собі посилання прокурора на критерії зазначеної вище резолюції ПАРЄ, також не може слугувати доказом підтвердження встановлення факту віднесення засуджених до політичних в`язнів, як на це вказує прокурор.
Так, за змістом цієї резолюції ПАРЄ, асамблея просить уповноважені органи всіх держав-членів Ради Європи переглянути випадки будь-яких обвинувачених політичних ув`язнених шляхом застосування вищезазначених критеріїв і звільнити або повторно розглянути справи таких ув`язнених у разі необхідності.
Як вже визначено вище, дані норми цього акту не є імперативними, і національне законодавство не приймало законів, чи змін до них у зв`язку з ухваленням вказаної резолюції ПАРЄ.
Окрім того, слід також зазначити, що проаналізувавши критерії для визначення особи «політичним в`язнем», зазначені в Резолюції, то ці критерії перш за все мають стосуватися ув`язнених (до позбавлених волі) осіб, до яких засуджені оскаржуваним вироком не належать, оскільки за вироком, яким прокурор пропонує переглянути за нововиявленими обставинами, особи не були ув`язненими, від покарання усіх було звільнено на підставі ст. 75 КК України, з огляду на що, позицію прокурора щодо того, що засуджені є політичними в`язнями за цими критеріями, є хибними.
Як вже зазначалось вище за змістом п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, новоявленими обставинами є обставини, які:
1) стосуються предмета доказування в кримінальній справі та мають суттєве значення для неї;
2) об`єктивно існували на час вирішення справи, але були невідомі суду, у зв`язку з чим не могли бути враховані при ухваленні процесуального рішення;
3) самі по собі або у сукупності із раніше виявленими обставинами доводять неправильність процесуального рішення суду.
Ті обставини, що засуджені за ч.1 ст. 194 КК України, діяли при цьому з політичних мотивів, як зазначає прокурор, згідно вироку були повідомленні обвинуваченими під час його ухвалення, і тому були відомі суду, але ці обставини не стосуються предмета доказування в цій кримінальній справі, не мають суттєвого значення для цієї кримінальної справи, оскільки мотив вчинення дій щодо знищення чужого майна не впливає, ані на кваліфікацію діяння, ані на кримінальну караність цього діяння. На що також правильно звертав увагу і суд першої інстанції.
Ствердження прокурора в апеляції, що притягненням цих осіб до кримінальної відповідальності за кримінально каране діяння, що вчинене ними з політичних мотивів, чим порушено їх права на свободу думки, совісті та вираження поглядів, суд вважає такою, що не відповідає основним завданнями кримінального провадження, якими, зокрема, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з цих засад та верховенства права, прояви свободи думки, совісті та вираження поглядів не можуть бути необмеженими, а мають бути законними, і не мають носити характер кримінально караних діянь, не порушувати охоронювані права і свободи інших осіб.
За наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені в заяві прокурора підстави не є нововиявленими і не може вважатися новоявленою обставиною, яка не була відома суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення та вплинути на законність прийнятого судового рішення, вироку по справі.
З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки він є достатньо обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи та узгоджується з зазначеними вище вимогами закону, оскільки наведені обставини в заяві прокурора є поза межами визначених вище вказаною нормою закону підстав для здійснення кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Колегія суддів також зважає на те, що суд першої інстанції правильно при вирішенні даного питання врахував правові позиції, викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Отже суд першої інстанції при розгляді заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами дотримався справедливого балансу між можливістю перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який вимагає, якщо суди остаточно вирішили питання, іхнє рішення не повинно братися під сумнів і жодна зі сторін не повинна вимагати перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення лише з метою повторного слухання та ухвалення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу виправдане лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру.
Зазначене повністю відповідає висновку наведеному в постанові Верховного суду від 23 січня 2020 року у справі № 315/793/16-к, провадження № 51-3062км19 , де зазначено, що процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нововстановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених ч.2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як нанововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.
Отже, суд першої інстанції дійшов цілком об`єктивного і законного висновку про відсутність підстав для перегляду вироку за нововиявленими обставинами та належним чином мотивував таке своє рішення.
Ствердження в апеляції прокурора на порушення приписів закону ст. 349 КПК України, посилаючись на судове засідання від 16.09.2015 року, де як зазначає прокурор, суд першої інстанції після початку судового розгляду не визначив порядок і обсяг доказів, що підлягають дослідженню є безпідставними і неспроможними, оскільки склад суду першої інстанції який постановив оскаржувану ухвалу судове засідання від 16.09.2015 року не проводив. Окрім того, згідно оскаржуваної ухвали і журналів судових засідань, заява прокурора за нововиявленими обставинами розглянута судом у порядку глави 34 КПК України, і докази надані прокурором в підтвердження своїх вимог з точки зору їх достатності і взаємозв`язку були судом першої інстанції дослідженні в повному обсязі і цим доказам надана відповідна належним чином обґрунтована і вмотивована оцінка.
Враховуючи викладене, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судового рішення не вбачається, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, вмотивованою і обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2020 року про залишення без задоволення заяви заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4