Справа № 462/7481/20
провадження 1-кп/462/275/21
У Х В А Л А

15 січня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
законного представника потерпілого ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисникаів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001305 від 18 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження № 0001305 від 18 червня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20.06.2020 ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який судом неодноразово продовжувався. Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості щодо малолітньої особи, за який законом передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, не працює, не має законних джерел доходів, тому є підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є актуальними та не відпали. Зокрема: ОСОБА_5 може переховуватися від суду, так як вчинив особливо тяжкий злочин, за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, і з місця скоєння злочину втік; незаконно впливати на потерпілого та свідків, враховуючи, що вказані особи є малолітніми; вчиняти інше кримінальне правопорушення, так як спосіб вчинення злочину характеризує ОСОБА_5 , як особу, що немає достатніх моральних цінностей, нехтує загальноприйнятими морально-етичними цінностями, який залишаючись на волі може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Відтак, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення вказаних ризиків та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.
Законний представник малолітнього потерпілого та його захисник підтримали клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого відносно задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 заперечив, зазначивши, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення вважає необґрунтованим, зазначені прокурором ризики, визначенні ст. 177 КПК України, є необґрунтованими і не підтверджені жодними доказами, а тому просить клопотання прокурора залишити без задоволення та, враховуючи молодий вік обвинуваченого, наявність у нього постійного місця проживання, а також те, що він навчається, застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити розмір застави.
Обвинувачений проти продовження строків тримання під вартою заперечив та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків.
Крім того, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей. Суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2020 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 серпня 2020 року включно, без визначення застави, який ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 04 листопада 2020 року продовжено до 03 грудня 2020 року та ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01 грудня 2020 року продовжено до 30 січня 2021 року.
За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 №33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, що є особливо тяжким злочином, за яке встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, та із місця скоєння кримінального правопорушення втік, що свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду. Окрім цього, він вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення із застосуванням фізичного насильства відносно малолітньої дитини, що свідчить про те, що він становить виключну небезпеку для оточуючих та моральних засад суспільства. Той факт, що обвинувачений не працює, неодружений, свідчить про відсутність у нього соціально-стримуючих факторів та його можливість переховуватись від суду. Також він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме чинити тиск на потерпілого та свідків, оскільки вони є малолітніми особами, а на даний час вони ще не допитані судом. Відтак наявні всі підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Питання наявності зазначених ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, було встановлено судом при обранні та продовженні застосуванні запобіжних заходів. При обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого були враховані всі дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона захисту, як на підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Суд вважає, що встановлені раніше ризики, визначені ч.1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого на даний час продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, судом не встановлено підстав для зміни запобіжного заходу, а стороною захисту не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.
Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки обвинуваченого не зменшилися, що виправдовує подальше його тримання під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто з 15.01.2021 по 15.03.2021 включно.
Оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину із застосуванням насильства, суд вважає за можливе не визначати розмір застави відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України.
Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 60 днів, тобто по 15 березня 2021 року включно.
Ухвала щодо продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: