УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника ТОВ «Укркар`єр» адвоката ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання представника ТОВ «Укркар`єр» адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000062 від 08.11.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання, яке мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000062 від 08.11.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України було накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :08:833:0008, вул. Набережна Заводська, 70 А, яка згідно ДРРП належить ТОВ «Укркар`єр», із забороною відчуження та розпорядження.
Враховуючи, що власник майна не був присутнім під час розгляду клопотання про арешт майна та він накладений не обґрунтовано, оскільки слідчим у своєму клопотанні не вказано, яким саме критеріям як речовим доказам відповідає земельна ділянка, не надано оцінки їй як предмету чи засобу вчинення злочину, не доведено та не вказано яку доказову базу має арештована земельна ділянка, які сліди злочину вона зберегла, які обставини може підтвердити суду при розгляді кримінального провадження, зокрема підтвердження умислу службової особи, підтвердження одержання будь-якої неправомірної вигоди (відбитків пальців, генетичні матеріали, які б дали змогу ідентифікувати особу тощо) та яким чином він її вилучив та передав на зберігання іншій особі, як того вимагає Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду. У зв`язку з чим представник власника майна у клопотанні зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, а тому просить його скасувати.

В судовому засіданні представник ТОВ «Укркар`єр» адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Слідчий був належним чином повідомлений про розгляд клопотання та в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, вислухавши адвоката, дослідивши клопотання, додані до нього матеріали, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Представник ТОВ «Укркар`єр» ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про скасування арешту у кримінальному провадженні за № 0000062 від 08.11.2019 року, який був накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2020 року на земельну ділянку з кадастровим номером :08:833:0008, вул. Набережна Заводська, 70 А, яка згідно ДРРП належить ТОВ «Укркар`єр», із забороною відчуження та розпорядження, з метою збереження речових доказів.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов протии Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов протии Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

В судовому засіданні встановлено, що арешт було накладено з метою збереження речових доказів в кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Згідно частини першої статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 3 зазначеної статті визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Інші випадки арешту майно законодавством віднесено лише до майна підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна земельної ділянки, яка згідно ДРРП належить ТОВ «Укркар`єр», враховуючи встановлену необґрунтованість накладення арешту, зважаючи на те, що визнання квартири речовим доказом відповідно до статті 98 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України (Зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, що спричинило тяжкі наслідки), є сумнівним в розумінні оцінки такого об`єкта нерухомого майна як речового доказу в порядку статті 94 КПК України, згідно якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім того, в судовому засіданні не встановлено, що ТОВ «Укркар`єр» та його службові особи є у кримінальному провадженні підозрюваними або обвинуваченими, у зв`язку з чим вони отримали статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

При цьому, розгляд питання про арешт майна третьої особи здійснювався на підставі клопотання слідчого, а не прокурора, як це передбачено приписами частиною другою статті 64-2 КПК України, тобто вони були позбавлені прав, визначених цією статтею та відстоювання своєї правової позиції в судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт належного товариству майна.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ("Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот протии Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші протии Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Приймаючи до уваги наведене, слідчий суддя вважає, що існує правова підстава для скасування арешту.

Керуючись ст. ст. 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання представника ТОВ «Укркар`єр» адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000062 від 08.11.2019 року задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000062 від 08.11.2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України на земельну ділянку з кадастровим номером :08:833:0008, вул. Набережна Заводська, 70 А, яка згідно ДРРП належить ТОВ «Укркар`єр» із забороною відчуження та розпорядження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1