ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/281/21 Справа № 185/2676/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, вдови, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 0000010,-

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено долю речових доказів.

За цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватою у тому, що вона 02 січня 2019 року, приблизно о 19.00 годині, знаходилась за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_9 , де між ними на ґрунті особистих неприязних відносин виникла словесна сварка. В ході зазначеної сварки у ОСОБА_5 виник злочинний намір направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізуючи який ОСОБА_5 , діючи умисно, взяла зі столу в спальній кімнаті кухонний ніж, який вирішила використати як знаряддя злочину, тримаючи вказаний ніж в правій руці, підійшла до ОСОБА_9 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень і усвідомлюючи протиправність та небезпеку своїх дій, умисно нанесла один удар ножем в черевну порожнину зліва ОСОБА_9 , який в момент нанесення удару знаходився на ліжку в лежачому положенні.

В результаті завданого ОСОБА_5 удару, 03 січня 2019 року приблизно о 18.10 годині ОСОБА_9 від отриманого тілесного ушкодження помер в реанімаційному відділенні комунального закладу «Павлоградської міської лікарні № 4» м. Павлограда Дніпропетровської області.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_5 спричинила потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення лівої половини живота, яке супроводжувалося пошкодженням хвоста підшлункової залози з розвитком перитоніту та інтоксикації. Дане тілесне ушкодження за своїм характером є тяжким тілесним ушкодженням.

Смерть ОСОБА_9 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота, що супроводжувалося пошкодженням хвоста підшлункової залози з наступним розвитком перитоніту та інтоксикації, що й зумовило безпосередню причину смерті. Дана травма перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

В апеляції та доповненнях до неї:
- обвинувачена не оскаржуючи обставини вчинення інкримінованого їй злочину, доведеність її вини, правову кваліфікацію її дій, просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування вказує тільки на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання нею своєї вини, щире каяття та надання потерпілому медичної допомоги після скоєння злочину.
Вважає, що потерпілий помер через ненадання йому належної медичної допомоги працівниками лікарні.
Заслухавши обвинувачену та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, вважаючи, призначене покарання занадто суворим, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченої та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні нею кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 121 КК України, в апеляції не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення ОСОБА_5 менш суворого покарання, колегія суддів вважає безпідставними і необґрунтованими.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За вимогами статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

За приписами ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

За положеннями ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався зазначених вимог закону.

Так при обранні виду та міри покарання, суд враховував ступінь тяжкості та обставини вчинення злочину обвинуваченою, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, незворотність наслідків-смерть людини. Дані про особу обвинуваченої, яка в силу ст. 89 КК України вважається особою, що раніше не судима, за місцем проживання характеризується негативно, рішенням Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2002 року ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав відносно дітей - ОСОБА_10 , 1994 року народження та ОСОБА_11 , 2001 року народження; рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_5 позбавлена батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч.2 ст. 121 КК України, саме у виді позбавлення волі.

Таке покарання повністю відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є обґрунтованим, справедливим та необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , та для запобігання вчиненню нею нових злочинів.

Підстав для застосування до обвинуваченої положень ст, 69, 75 КК України, колегія суддів не знайшла.

Колегія суддів, також зважає на дотримання судом при призначенні покарання, практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

Твердження обвинуваченої про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги її повне визнання вини, щире каяття та надання потерпілому медичної допомоги після скоєння злочину є безпідставним, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вину визнавала частково, проявів будь-яких дій які б свідчили об`єктивно її жаль і каяття щодо вчиненого не здійснено, швидку медичну допомогу викликала лише на наступний день.

Ствердження обвинуваченої ОСОБА_5 , що потерпілий помер через ненадання йому належної медичної допомоги не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами кримінального провадження.

З огляду на вище наведене, колегія суддів підстав для пом`якшення покарання обвинуваченій з наведених нею мотивів в апеляції, не вбачає, а тому в задоволенні її апеляції слід відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4