Ухвала
Іменем України
28 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 757/38167/19-к
провадження № 51- 4538 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, та клопотання про поновлення процесуального строку,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року залишена без задоволення позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про приватне кримінальне обвинувачення.
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року повернута апеляційна скарга ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у зв`язку із пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження і в той же час нею не порушувалося питання про його поновлення.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , в якій вона виклала вимогу про зміну ухвали апеляційного суду, просить встановити спосіб, порядок і строк виконання судового рішення слідчого судді, прийняти рішення щодо перевірки судово-медичної експертизи в частині ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, визнати порушення права ОСОБА_6 , визначеного ст.28 Конституції України та ст.3 Конвенції про захист права та основоположних свобод, провести слідчі дії щодо допиту свідків і підозрюваного, постановити вирок ОСОБА_5 та притягнути його до кримінальної відповідальності, скаргу розглянути з її участю.
При цьому, у скарзі ОСОБА_4 посилається на висновки, які містяться у постанові Верховного Суду від 27 травня 2019 року (у справі № 461/1434/18) та у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року (у справі № 520/8073/16-ц), також зазначає про наявність в діях ОСОБА_5 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 КК України, також не погоджується з ухвалою слідчого судді від 05 грудня 2019 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вважає висновок судово-медичної експертизи № 042-537-2020 від 20 березня 2020 року таким, що не відповідає положенням ст. 87 КПК, положенням Закону України «Про судову експертизу», «Правилам проведення комісійної судово-медичної експертизи», пунктам 1, 1.1, 2.10 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, п.2 ч.7 Порядку рецензування висновків судових експертів та висновків експертних досліджень. Крім того, ОСОБА_4 зазначила про можливість суду касаційної інстанції переглянути судові рішення в порядку ст. 467 КПК.
Водночас ОСОБА_4 подала клопотання про поновлення процесуального строку оскарження ухвали судді Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, в резолютивній частині якого просить поновити строк на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення, та встановити суму оплати судового збору відповідно до вимог закону залежно від обсягу та характеру вимог немайнового характеру.
При цьому, в клопотанні зазначає обґрунтування про те, що не змогла подати вчасно апеляційну скаргу на рішення слідчого судді від 05 грудня 2019 року з підстав:
- несвоєчасності отримання нею цього рішення, а саме 14 січня 2020 року (день отримання повного тексту ухвали слідчого судді);
- у зв`язку з необізнаністю про мотиви прийнятого рішення слідчим суддею;
- через її перебування у відрядженні в період з 14 січня по 22 січня 2020 року і завантаженістю на роботі з 29 листопада 2019 року по 27 квітня 2020 року. При цьому ОСОБА_4 у клопотанні посилається на положення ч.1 ст.117 КПК, ст.222 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2006 року, постанову Верховного Суду від 27 травня 2019 року (у справі № 461/1434/18), положення ст.41 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини.
Однак, враховуючи положення чинного КПК, вимоги у резолютивній частині клопотання скаржниці про поновлення апеляційного строку оскарження судових рішень та про встановлення суми оплати судового збору, не можуть бути вирішені Верховним Судом, оскільки питання про поновлення апеляційного строку не відноситься до компетенції суду касаційної інстанції, а визначення суми оплати судового збору вирішується судом у справах, які розглядаються в порядку цивільного судочинства.
Крім того, зі змісту мотивувальної частини клопотання убачається, що ОСОБА_4 вказує про те, що копія ухвали апеляційного суду від 17 лютого 2020 року не була направлена на її адресу, та яку вона отримала лише 08 липня 2020 року за її заявою від 11 червня 2020 року, що вона не була повідомлена про розгляд апеляційної скарги, тому вважає, що відсутність у неї повного тексту ухвали суду апеляційної інстанції є причиною неможливості подання вчасно касаційної скарги та підставою для поновлення строку на касаційне оскарження. При цьому, ОСОБА_4 також посилається як на причину пропуску строку дію Закону України № 3275 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».
Так, як убачається із наданої ОСОБА_4 до скарги копії заяви від 11 червня 2020 року, дійсно остання заявила прохання про надання їй копії судового рішення та зазначила у заяві про отримання нею копії судового рішення від 17 лютого 2020 року.
Згідно із положеннями ч.5 ст. 399 КПК, копія ухвали про повернення апеляційної скарги невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
З урахуванням зазначених положень КПК, наданої копії зазначеної заяви від 11 червня 2020 року та вказаних доводів у мотивувальній частині клопотання на підтвердження поважних причин пропуску строку касаційного оскарження судових рішень, Суд вважає, що доводи у клопотанні ОСОБА_4 про поновлення цього строку заслуговують на увагу, тому є підстави для поновлення строку касаційного оскарження.
Водночас Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно ч.2 ст.113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Ч. 5 ст. 115 КПК передбачено, що при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Відповідно до ст. 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 395 КПК апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду першої інстанціїбуло постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як убачається з наданих копій судових рішень та у скарзі не заперечується, ухвала слідчого судді постановлена05 грудня 2019 року, проте з апеляційною скаргою ОСОБА_4 звернулася лише 12 лютого 2020 року, тобто з порушенням встановленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Суддя апеляційного суду в ухвалі від 17 лютого 2020 року зазначила про те, що зі змісту апеляційної скарги та копії ухвали слідчого судді від 05 грудня 2019 року убачається, що ОСОБА_4 була присутня в судовому засіданні при винесенні ухвали слідчого судді 05 грудня 2019 року та відповідно була обізнана про зміст прийнятого рішення, однак апеляційну скаргу подала з пропуском строку, передбаченого п.3 ч.2 ст.395 КПК, та у апеляційній скарзі не порушувала питання про поновлення цього строку.
Крім того, із наданої до касаційної скарги копії розписки убачається, що копію ухвали слідчого судді ОСОБА_4 отримала 14 січня 2020 року, а з апеляційною скаргою звернулася до суду лише 12 лютого 2020 року, не подавши при цьому клопотання про поновлення строку.
Посилання ОСОБА_4 у скарзі на висновок, який міститься у постанові Верховного Суду від 27 травня 2019 року (у справі № 461/1434/18) не є переконливими, оскільки у зазначеному кримінальному провадженні Верховний Суд переглядав судові рішення, якими приймалось рішення про повернення апеляційної скарги та було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.
Висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року (у справі № 520/8073/16-ц) не може бути враховано у даному провадженні, оскільки його зміст стосується правовідносин, які переглядалися Судом у справі в порядку цивільного судочинства.
З урахуванням вказаного, Суд звертає увагу на те, що з дати постановлення ухвали слідчого судді 05 грудня 2019 року пройшов тривалий час, а оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у касаційному порядку, не позбавляло права ОСОБА_4 повторного звернення із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на оскарження.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року, зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції (995_004), має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.
За таких обставин, доводи у касаційній скарзі, які в цілому стосуються фактичних обставин провадження та незаконності ухвали слідчого судді, на думку Суду, не спростовують правильність висновків судді апеляційної інстанції в ухвалі про повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском нею строку на апеляційне оскарження, поданої без клопотання про поновлення цього строку.
У силу п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Отже, апеляційний суд правильно встановивши, що строк на апеляційне оскарження пропущений, клопотання про його поновлення не подано та дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню.
Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції у касаційній скарзі не наведено. Суд вважає рішення судді апеляційної інстанції від 17 лютого 2020 року таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Клопотання ОСОБА_4 про розгляд касаційної скарги з її участю, не може бути розглянуто Судом в даному провадженні, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції лише після прийняття рішення про відкриття касаційного провадження за скаргою та під час підготовки кримінального провадження до касаційного розгляду.
Крім того, подані ОСОБА_4 заяви: про винесення додаткового судового рішення щодо перевірки судово медичної експертизи та встановлення ступеню тяжкості нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , про зміну чи встановлення способу, порядку і строку виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року, не можуть бути вирішені Судом, оскільки розгляд зазначених питань непередбачений повноваженнями суду касаційної інстанції, визначених чинним КПК.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Поновити ОСОБА_4 строк касаційного оскарження ухвали судді Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3