Справа № 456/2021/20
Провадження № 1-кп/456/383/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрия Львівської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , інваліда ІІІ групи, раніше судимого: вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018 за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2-х років обмеження волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 04.04.2020 близько 14:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вулиці Вокзальній у м. Стрию, побачив незнайомого йому мужчину ОСОБА_6 , який пересувався на милицях по тротуару. Підійшовши до останнього, ОСОБА_4 розпочав з ним словесний конфлікт, в результаті якого штовхнув потерпілого ОСОБА_6 , а той, у свою чергу впав на землю. Під час падіння із внутрішньої кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 випав та впав на землю мобільний телефон марки "Samsung J5", а у ОСОБА_4 в цей момент виник умисел на заволодіння даним мобільним телефоном. В подальшому, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, відкрито, викрав мобільний телефон марки "Samsung J5" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартість якого становить 1005 грн. 90 коп., в якому знаходилися стартові пакети мобільних операторів «Водафон», вартістю 50 грн., та «Лайфселл», вартістю 50 грн. З викраденим майном ОСОБА_4 , незважаючи на крик потерпілого з проханням повернути йому телефон, скрився з місця вчинення злочину і мав можливість ним розпорядитися. Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1105 грн. 90 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю, детально розповів про мотиви та обставини вчинення злочину, вказав, що дійсно 04.04.2020 близько 14:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вулиці Вокзальній у м. Стрию, побачив незнайомого йому мужчину ОСОБА_6 , який пересувався на милицях по тротуару. Підійшовши до останнього, розпочав з ним словесний конфлікт, в результаті якого штовхнув потерпілого ОСОБА_6 , а той, у свою чергу впав на землю. Під час падіння із внутрішньої кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 випав та впав на землю мобільний телефон марки "Samsung J5", а у нього в цей момент виник умисел на заволодіння даним мобільним телефоном. В подальшому, він, відкрито, викрав мобільний телефон марки "Samsung J5", в якому знаходилися стартові пакети мобільних операторів «Водафон», та «Лайфселл». Після цього, він через 10-15 хв. був затриманий працівниками поліції, телефон повернув. Щиро кається у вчиненому, просить суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак 10.09.2020 подав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, претензій до обвинуваченого немає, в призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу, на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням документів, що стосуються його особи.

Таким чином суд вважає доведеним:
факт відкритого викрадення ОСОБА_4 чужого майна /грабіж/, повторно, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 (із змінами та доповненнями), згідно яких призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів.
При призначенні покарання суд враховує, як обставини, що пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та усунення заподіяної шкоди та обтяжуючі обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи з інвалідністю. Сторона захисту не заперечила той факт, що злочин було вчинено відносно особи з інвалідністю.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного злочину, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений визнав себе повністю винним у вчиненні злочину, розкаюється у вчиненому, а також обставини, що пом`якшують покарання, якими на думку суду, є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та усунення заподіяної шкоди, обтяжуючі обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, характеризуючі дані, та приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі.

Суд враховує, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018 ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2/двох/ років обмеження волі, звільненому від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки. Новий злочин вчинено ОСОБА_4 в період іспитового строку 04.04.2020.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначеннями судами покарання" частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив новий злочин в період іспитового строку, а також вимоги статей 71,78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

При складанні покарань за ст.71 КК України, суд враховує правові приписи п.1 ч.1 ст.72 КК України, згідно яких одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Підстави для застосування більш м`якого покарання, з застосуванням правових приписів ст.69 КК України, як про це просить захисник, суд не вбачає.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , застосований ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 від 06.05.2020 у вигляді домашнього арешту, який неодноразово був продовжений ухвалами суду, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення експертиз слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.186 КК України, й призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді позбавлення волі строком 4 /чотири/ роки, призначеного за даним вироком, шляхом часткового складання, приєднати 4 /чотири/ місяці обмеження волі, невідбутого покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018 за ч.2 ст.185 КК України, визначивши остаточне покарання на підставі п.1 ч.1 ст.72 КК України ОСОБА_4 у виді 4 /чотирьох/ років 2 /двох/ місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.04.2020 у справі №456/1338/20.
Процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи № 10/3/673/ від 14.05.2020 у сумі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп.; товарознавчої експертизи № 16/317 від 15.04.2020 у сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) грн. 80 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.
Речові докази: мобільний телефон марки "Samsung J5" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 в якому знаходилися стартові пакети мобільних операторів «Водафон» та «Лайфселл» повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1