Справа № 151/293/15-к
Провадження №11-кп/801/628/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарями судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці об`єднане кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000324 від 25.11.2014 та № 0000413 від 20.12.2016, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вінницької області смт. Чечельник, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

03.02.2006 Маліновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

07.08.2006 Суворівським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

26.12.2011 Чечельницьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту,

30.08.2013 Чечельницьким районним судом Вінницької області за ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

-у вчиненні злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

за апеляційними скаргами прокурора відділу Прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області у складі суду присяжних від 21 лютого 2020 року,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області у складі суду присяжних від 21 лютого 2020 року визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

Визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 покарання у виді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 30.08.2013 та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 вирішено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.11.2014 по 20.12.2016 та з 23.12.2016 до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області молекулярно-генетичних експертиз № 487 від 05.01.2015, № 488 від 05.01.2015, № 494 від 05.01.2015, судово товарознавчої експертизи № 215 від 18.03.2015 в сумі 21451 (двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) грн. 20 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме диски з відеозаписами до протоколів слідчих експериментів, приєднані до матеріалів кримінального провадження залишено при матеріалах кримінального провадження.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме чоловічі джинси темно синього кольору з поясом коричневого кольору з надписом «SMARDOC», передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Чечельницького РВ УМВС у Вінницькій області повернуто власнику ОСОБА_9 .

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме полімерну пляшку з-під пива, корок з полімерного матеріалу, пасок чорного кольору, зразки крові, нігтів, змивів та волосся ОСОБА_12 , зразки крові, нігтів та змивів ОСОБА_9 , передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Чечельницького РВ УМВС у Вінницькій області знищено.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 24.11.2014, приблизно о 19 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на перехресті ґрунтової дороги та вул. Б. Хмельницького смт. Чечельник Вінницької області зустрів раніше знайому йому ОСОБА_12 та під час їхньої розмови, в ОСОБА_12 задзвонив мобільний телефон. З даного приводу між ними розпочалася суперечка, під час якої у ОСОБА_9 виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вбивство спричинення смерті іншій людині, ОСОБА_9 , діючи умисно, зірвав із куртки ОСОБА_12 пасок з синтетичної тканини чорного кольору і, утримуючи його в руках, накинув на шию потерпілої, усвідомлюючи, що внаслідок його умисних дій може настати смерть потерпілої та бажаючи цього. В подальшому ОСОБА_9 з прикладанням значної сили шляхом здавлювання шиї ОСОБА_12 як руками (пальцями рук), так і паском утримував до того часу, поки потерпіла не перестала подавати ознаки життя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №123 від 25.11.2014, у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: - горизонтально розташованої в середньому відділі передньо-бокових поверхонь шиї незамкнутої странгуляційної борозни довжиною 11,5 см., шириною від 0,7 до 1,2 см. та відносною рівномірною глибиною до 0,1 см з гістологічно виявленими ознаками при життєвості; - другої, дещо менше вираженої, косовосходячої у напрямку зліва направо знизу вверх, незамкнутої странгуляційної борозни довжиною 16 см., шириною до 0,7 см. та глибиною до 0,1 см., яка розташована вище попередньої, на рівні верхнього краю щитоподібного хряща, з гістологічно виявленими ознаками тиснення, але будь-яких ознак прижиттєвості; - двох неправильної округлої форми, ізольованих одна від одної та розташованих одна під одною саднин, які локалізуються на тлі вищевказаних странгуляційних борозн. Обидві саднини мають макро- та мікроскопічні виражені ознаки при життєвості; - смуго подібної ділянки садіння у правого кінця вище розташованої странгуляційної борозни, яка ознак при життєвості не містить.

Таким чином смерть ОСОБА_12 настала внаслідок механічної асфіксії, яка розвинулась від здавлення шиї руками (рукою, пальцями рук), так і відкритою, з м`якого матеріалу, петлею, зокрема: здавлення шиї відкритою петлею з м`якого (напівм`якого) матеріалу підтверджується наявністю нижче розташованої, горизонтально ідучою странгуляційною борозною, яка локалізується на рівні середньо-нижньої частини щитоподібного хряща і має гістологічно підтверджені ознаки при життєвості. Водночас, дія на передньо-ліву поверхню шиї пальців рук підтверджується наявністю двох окремих ізольованих одна від одної саднин, неправильної округлої форми з гістологічно підтвердженими ознаками при життєвості, а також локально розташованого навколо лівого рога під`язикової кістки вогнища крововиливу, який, одночасно, є макроскопічною ознакою при життєвості. При цьому, здавлення шиї, як руками, так і петлею відбувалося в дуже короткий проміжок часу. Таким чином, смерть ОСОБА_12 стоїть в прямому причинному зв`язку із здавленням її шиї.

Усвідомлюючи, що ОСОБА_12 померла, ОСОБА_9 з метою приховання вчиненого ним злочину, на руках переніс труп ОСОБА_12 на відстань 45 м. на узбіччя ґрунтової дороги, де залишив у сухій траві під деревом. При цьому зімітував її самогубство, а саме обмотав навколо шиї вищевказаний пасок, який прив`язав до дерева.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_9 , побачивши сумку яка належала ОСОБА_12 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, діючи умисно, повторно та розуміючи протиправність своїх дій вчинив крадіжку жіночою сумки ОСОБА_12 із шкірозамінника, вартість якої становить 126 грн., в якій знаходились її особисті речі, а саме: гроші в сумі 750 грн., мобільний телефон «Sonny Ericsson», згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 215 від 18.03.2015, вартістю 1449,80 грн. з стартовим пакетом «Київстар» вартістю 15 грн., зарядний пристрій чорного кольору вартістю 70 грн., мобільна гарнітура (навушники) вартістю 90 грн., лак манікюрний в скляній пляшці ємкістю 6 мл. «NAIL POLISH» вартістю 20 грн., туш для вій «Express Parisa» вартістю 35 грн., матерчата резинка для волосся синього кольору вартістю 8 грн., упаковка жіночих прокладок «Diskreet» (20 шт.) вартістю 14,50 грн., упаковка чаю «Домашний чай, лимонний» (20 пакетиків) вартістю 15 грн. В подальшому ОСОБА_9 із викраденим майном з місця події зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_12 , матеріальної шкоди на загальну суму 2593,30 гривень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції у складі суду присяжних кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор відділу Прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2020 через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого - скасувати та ухвалити новий вирок.

Засудити ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

До призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Чечельницького районного суду від 30.08.2013.

На підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

В решті просить вирок залишити без змін.

В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що на думку сторони обвинувачення досліджені в ході судового розгляду докази поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, що підтверджується з досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема показань потерпілої та свідків, висновків експертів, тощо. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 переслідував мету збагачення, у зв`язку із чим здійснив напад на потерпілу заподіявши їй смерть та заволодівши належним їй майном, у тому числі грошовими коштами. При цьому судом належним чином не враховано і ту обставину, що смерть потерпілої було імітовано як самогубство, її жіноча сумочка була знайдена на значній відстані від потерпілої та була прихована у колодязі, яка в свою чергу була прикрита гіляками, у зв`язку з цим прокурор вважає, що суд необґрунтував чому він дійшов висновку про те, що ОСОБА_9 вчинив вбивство не через корисливі мотиви. Також прокурор вважає, що судом в повній мірі не враховано характер вчиненого та особу винного.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21.02.2020 скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 в суді. До набрання законної сили рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_9 звільнити з під варти із залу суду.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що на його думку в суді не здобуто жодних доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, через однобічність судового розгляду, так як в основу вироку покладені докази надані суду стороною обвинувачення які були здобуті виключно під час досудового слідства. Окрім цього, як встановлено судом службова собака привела до домогосподарства, яке належали батьку ОСОБА_9 , але в подальшому більше ніяких дій направлених на затримання підозрюваної особи проведено не було. Також під час огляду місця події були знайдені предмети, які не були досліджені щодо їх належності. Згідно протоколу огляду місця події виявлено жіночу сумочку із особистими речами ОСОБА_12 , але при цьому не вказано, що саме ОСОБА_9 повідомив про дану обставину. Звертає увагу і на те, що суд не взяв до уваги результати висновку генетично-молекулярної експертизи №487, згідно якої змиви з шиї потерпілої належать більше ніж одній особі і не містить генетичних ознак зразка крові ОСОБА_9 . Щодо слідчого експерименту, то захисник звертає увагу на те, що під час нього обвинуваченим не було вчинено жодної дії, яка відтворила вбивство ОСОБА_12 за його участю. Також зазначає, що 25.11.2014 фактично відбувався обшук обвинуваченого, а не його огляд та вилучення належного у нього майна, який проведено з порушеннями.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2020 року щодо нього скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що ним до суду подавались клопотання, які мали суттєве значення, оскільки могли довести його невинуватість, проте суд їх відхилив. Також зазначає, що на шиї потерпілої та в піднігтоьовому зрізі було виявлено біологічні зразки невідомої особи чоловічої генетичної статі, при цьому саме удушення руками становить причину смерті потерпілої. Однак при цьому його генетичних ознак виявлено не було, що на його думку свідчить про можливість скоєння злочину іншою особою.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду першої інстанції не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 подані ними апеляційні скарги підтримали та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на викладені у них доводах. Також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її необґрунтованість.

Прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу прокурора та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також просили залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, посилаючись на їх необґрунтованість.

Потерпіла ОСОБА_11 неодноразово повідомлялася судом про дату, час і місце апеляційного розгляду, проте в судове засідання не з`явилася та не повідомляла суд про причини своєї неявки, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України КПК України судовий розгляд відбувся у її відсутність.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, посилаючись на те, що під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено жодних фактичних даних, які б свідчили про наявність у нього корисливого мотиву, а сума в 750 грн. на яку посилається прокурор, явно не є підставою для вбивства, оскільки є надто незначною. Також звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 439 КПК України при новому розгляді у суді першої чи апеляційної інстанцій застосування суворішого покарання допускається за умови, що вирок було скасовано у зв`язку із необхідністю посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Прокурор звертався до суду апеляційної інстанції з клопотанням про проведення часткового судового слідства, а саме про повторне дослідження обставин встановлених під час кримінального провадження. Проте, колегія суддів, заслухавши з цього приводу доводи прокурора та думку інших учасників судового провадження, не знайшла для його задоволення достатніх обґрунтованих підстав, оскільки прокурором не наведено у своєму клопотанні жодних доводів про те, що дає підстави апеляційному суду вважати те, що досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, а тому в задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Також обвинуваченим було подано до апеляційного суду ряд клопотань про призначення додаткових експертиз речових доказів у кримінальному провадженні, в задоволенні яких ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06.08.2020 було відмовлено через їх безпідставність, оскільки у даному кримінальному провадженні було проведено ряд експертиз вказаних обвинуваченим речових доказів, а заявлені ним клопотання не містять переконливих доводів щодо необхідності повторного проведення таких експертиз.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про неповноту, на їх думку, судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також не знаходить достатніх законних підстав для закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого за відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 в суді.

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на те, що попереднє слідство і судове слідство проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінально процесуального законодавства доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає є безпідставними. Перевіркою матеріалів справи встановлено, що органами досудового слідства і судом першої інстанції по даній справі дотримано вимог кримінально процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинуваченого та його захисника, які викладені ними в апеляційних скаргах про те, що обвинувачений не вчиняв інкримінованих йому злочинів.

Також колегія суддів апеляційного суду не знаходить обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність, на його думку, висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, виходячи з наступного.

Зокрема, як вбачається показань обвинуваченого ОСОБА_9 , даних ним як в суді першої інстанції та повністю підтверджених в суді апеляційної інстанції, свою вину у вчинені злочинів він не визнає та заперечує свою причетність до вчинення вбивства ОСОБА_12 .

Суду пояснив, що 20.11.2015 він приїхав з м. Одеса та пішов до тітки ОСОБА_13 щоб віддати сумку, яку передав її син. При собі мав близько 1000 грн. 24.11.2014 він подзвонив ОСОБА_14 . Вони зустрілися, пили пиво та говорили. Після цього він пішов до інших знайомих та розпивав з ними спиртні напої. Після цього він по телефону зв`язався зі своєю колишньою дівчиною ОСОБА_15 та вони зустрілися. Коли вони спілкувалися він побачив, що замастився в мазут та вирішив піти перевдягнутися до знайомого ОСОБА_16 . Однак, прийшовши до його домоволодіння, виявив, що останнього там нема і вирішив піти за село . На дорозі, за населеним пунктом, він знайшов жіночу сумочку, яку підібрав, та пішов далі. Пройшовши деяку відстань, він побачив на землі телефон в якому світився екран. Підібравши телефон, він кинув його в жіночу сумочку та попрямував далі. Пройшовши далі, виявив тіло ОСОБА_12 , яка являлася його дальньою родичкою, яка лежала обличчям догори. Він деякий час знаходився біля тіла ОСОБА_12 , попробував пульс та його не було і він зрозумів, що ОСОБА_12 мертва. Він злякався та вирішив піти до ОСОБА_14 щоб продовжувати розпивати спиртні напої. Про те, що він знайшов труп ОСОБА_12 він нікого не повідомляв. В міліцію не подзвонив, оскільки думав, що його звинуватять у її вбивстві. Знайдену сумочку викинув на перехресті, але нічого звідти не брав та не перевіряв її вмісту. Прийшовши в домогосподарство ОСОБА_14 , розпивав з останнім спиртні напої. Потім, ОСОБА_14 зателефонував таксисту та сказав йому привезти горілки пива та сигарет. Коли таксист приїхав, він грошима ОСОБА_14 розрахувався за замовлення, після чого вони з ОСОБА_14 продовжили розпивати спиртні напої. Через деякий час до будинку зайшли працівники міліції, повалили його на підлогу та одягнули наручники. Після цього у нього з кишень штанів працівниками правоохоронних органів були вилучені грошові кошти, які належали йому.

Після затримання його відвезли в Чечельницький РВ УМВС України у Вінницькій області, де працівники міліції застосовували до нього фізичну силу та вимагали зізнатися у вчиненні злочину, але ОСОБА_12 він не вбивав, всі підписи та зізнання робив під фізичним та психологічним тиском. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 не визнав.

Разом з тим апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинуваченого та його захисника, аналогічні тим, які викладені ними в апеляційних скаргах про те, що обвинувачений не вчиняв злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України.
Так, зокрема, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_9 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, суд обґрунтовано послався набезпосередньо досліджені докази у кримінальному провадженні.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 , яка є матір`ю покійної ОСОБА_12 , зокрема щодо міри покарання обвинуваченого просила суд його суворо покарати та підтримала заявлений нею цивільний позов в повному обсязі.

Окрім цього судом першої інстанції було допитано в судовому засіданні ряд свідків у кримінальному провадженні, зокрема: свідок ОСОБА_17 , який був понятим при проведенні слідчої дії затримання ОСОБА_9 , працівник міліції у якого вилучив з кишень штанів затриманого грошові кошти, який говорив, що це не його кошти та звідки вони не знає; свідок ОСОБА_18 , яка суду повідомила, що 24.11.2014 близько 19 год. недалеко від перехрестя вона побачила шапку чорного кольору, яка лежала на землі, їй подзвонила ОСОБА_11 та повідомила, що її донька ОСОБА_19 не повернулась додому, а її телефон по за зоною досяжності, вони викликали міліцію та почали шукати ОСОБА_12 , тіло якої в подальшому приблизно о 21:30 год. вони виявили на полі підв`язаним до дерева; свідок ОСОБА_13 , яка суду повідомила, що 20.11.2014 ввечері приїхав ОСОБА_9 , через декілька днів взяв з її будинку три пляшки вина, а тому коли він ввечері прийшов ночувати, не впустила його до хати та більше не бачила; свідок ОСОБА_20 , яка суду повідомила, що вона дала ОСОБА_21 гроші в сумі 750 грн., в подальшому ОСОБА_18 запитала чи вона не знає де ОСОБА_22 , так як остання не прийшла додому, а коли вона подзвонила ОСОБА_21 , її телефон був по за зоною досяжності; свідок ОСОБА_23 , який суду повідомив, що в день коли сталася подія його покликали працівники міліції, він пройшов до воріт домогосподарства, що належить ОСОБА_24 , з будинку якого працівник міліції виніс джинси останнього та повідомив, що дана річ вилучається, після чого він підписав протокол вилучення; свідок ОСОБА_25 , який суду повідомив, що ОСОБА_9 його син, в його будинку знаходилися деякі речі ОСОБА_9 25.11.2014 з його дозволу в будинку проводилося вилучення речей його сина та працівники поліції вилучили джинси сина, а понятих при вилученні речей в хаті не було, вони стояли у віранді; свідок ОСОБА_14 , який суду повідомив, що до нього прийшов ОСОБА_9 , з яким вони розпивали спиртні напої. Близько 19 год 30 хв. останній брав у нього телефон щоб подзвонити до якоїсь дівчини. Після цього ОСОБА_9 пішов, а повернувся до нього вночі, вони подзвонили таксисту та замовили у нього дві пляшки пива, дві пачки сигарет та пляшку горілки. Він передав ОСОБА_26 гроші щоб той розрахувався з таксистом, після чого вони продовжили розпивати спиртні напої. Потім до його будинку прийшли працівники міліції, з його дозволу провели огляд домогосподарства, вилучили гроші та забрали ОСОБА_27 до райвідділу.

Щодо невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 , судом першої інстанції безпосередньо були досліджені у судовому засідання вищезазначені докази, а також зібрані у кримінальному провадженні матеріали, що доводять його винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зокрема, судом безпосередньо досліджені:

акт про застосування службового собаки від 25.11.2014, відповідно до якого службовий собака від тіла потерпілої привела до домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , яке, належить ОСОБА_24 батьку ОСОБА_9 ;

заява ОСОБА_24 від 25.11.2014 відповідно до якої, останній надав працівникам міліції дозвіл на проведення огляду належного йому домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 ;

протокол огляду місця події від 05.07.2014, відповідно до якого, в присутності понятих оглянуто домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_24 . В ході огляду виявлено речі ОСОБА_9 . Під час огляду вилучено чоловічі джинси синього кольору з ременем коричневого кольору, які, як повідомив ОСОБА_24 , належать його сину ОСОБА_9 ;

протокол огляду місця події від 25.11.2014 та фототаблицею до нього, відповідно до якого, в присутності понятих оглянуто територію, що розташована поряд ґрунтової дороги, яка відділяє смт. Чечельник від присадибних ділянок, де виявлено труп ОСОБА_12 . В процесі огляду місця події вилучено куртку чорного кольору, полімерну пляшку з-під пива, шапку спортивну чорного кольору, сережку, корок з полімерного матеріалу, змив з горловини пляшки з-під пива, носок чорного кольору, тряпчані рукавиці з рук потерпілої;

протокол огляду трупа ОСОБА_12 від 25.11.2014, відповідно до якого на трупі ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження з ознаками насильницької смерті;

висновок судово-медичної експертизи № 123 від 02.01.2015, відповідно до якого смерть потерпілої ОСОБА_28 настала внаслідок механічної асфіксії, яка розвинулась від здавлення шиї руками (рукою, пальцями рук), так і відкритою, з м`якого матеріалу, петлею. Будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для самооборони (за локалізацією) на тілі трупа ОСОБА_12 не виявлено. Після здавлення шиї, наслідком якого є настання смерті, можливість скоєння будь-яких цілеспрямованих дій ОСОБА_12 виключається категорично. Судово-токсикологічним дослідженням крові із трупа ОСОБА_12 етиловий спирт не виявлено;

протокол огляду місця події від 25.11.2014 та фототаблицею до нього, відповідно до якого, в присутності понятих додатково оглянуто територію домоволодіння по АДРЕСА_2 . Під час огляду, в каналізаційному люці, виявлено та вилучено жіночу сумочку із особистими речами ОСОБА_12 ;

заява ОСОБА_14 від 25.11.2014 відповідно до якої, останній надав працівникам міліції дозвіл на проведення огляду належного йому домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 ;

протокол огляду місця події від 25.11.2014, відповідно до якого, в присутності понятих оглянуто домогосподарство за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_14 . В ході огляду, в одній із кімнат, виявлено ОСОБА_9 який добровільно видав працівникам поліції з лівої кишені спортивних штанів грошові кошти в сумі 420 грн.;

висновок судово-медичної експертизи № 222 від 27.11.2014, відповідно до якого у ОСОБА_9 на момент огляду мають місце пошкодження у вигляді саднин на обличчі та в області проекції лівого променево-зап`ястного суглобу. Вищевказані тілесні пошкодження могли утворитися внаслідок дотичної дії до поверхні шкіри тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, котрими могли бути і нігті людини. Термін утворення вказаних саднин - за 2- 3 дні від моменту проведення експертизи;

висновок судово-молекулярної експертизи № 487 від 05.01.2015, відповідно якого в результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК- профілі) потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт 1) та підозрюваного ОСОБА_9 (об`єкт 2), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1). На представлених на експертизу зрізах нігтьових пластин з правої (об`єкт 3) та лівої (об`єкт 4) рук потерпілої ОСОБА_12 виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин на зрізах нігтьових пластин з правої (об`єкт 3) та лівої (об`єкт 4) рук потерпілої ОСОБА_29 , які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, Додаток 1). Генетичні ознаки клітин на зрізах нігтьових пластин з правої (об`єкт 3) та лівої (об`єкт 4) рук потерпілої ОСОБА_12 збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт 1) і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_9 (об`єкт 2). Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_9 виключається. На представлених на експертизу зрізах нігтьових пластин з правої (об`єкт 5) та лівої (об`єкт 6) рук підозрюваного ОСОБА_9 , виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин на зрізах нігтьових пластин з правої (об`єкт 5) та лівої (об`єкт 6) рук підозрюваного ОСОБА_9 , які наведені в таблицях результатів дослідження (таблиці 1.1, 1.2 додаток 1). Генетичні ознаки клітин на зрізах нігтьових пластин з правої (об`єкт 5) та лівої (об`єкт 6) рук підозрюваного ОСОБА_9 , є змішаними, збігаються між собою, містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт 1) та підозрюваного ОСОБА_9 (об`єкт 2). На представлених на експертизу змивах з правої (об`єкт 7) та лівої (об`єкт 8) рук потерпілої ОСОБА_12 виявлені клітини з ядрами. Генетичні ознаки клітин у змивах з правої (об`єкт 7) та лівої (об`єкт 8) рук потерпілої ОСОБА_12 не встановлені. На представлених на експертизу змивах з правої (об`єкт 9) та лівої (об`єкт 10) рук підозрюваного ОСОБА_9 виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин на змивах з правої (об`єкт 9) та лівої (об`єкт 10) рук підозрюваного ОСОБА_9 , які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.2, додаток 1). Генетичні ознаки клітин у змивах з правої (об`єкт 9) та лівої (об`єкт 10) рук підозрюваного ОСОБА_9 є змішаними, збігаються між собою, містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт 1) та підозрюваного ОСОБА_9 (об`єкт 2). На представленому на експертизу змиві з шиї потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт 11) виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин на змиві з шиї потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт 11)., які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.2, додаток 1) Генетичні ознаки клітин у змиві з шиї потерпілої ОСОБА_29 (об`єкт 11) є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові потерпілої ОСОБА_12 (об`єкт 1) та невстановленої особи чоловічої генетичної статі і не містять генетичних ознак зразка крові підозрюваного ОСОБА_9 (об`єкт 2). Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_9 виключається;

протокол проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього, за участю ОСОБА_9 в присутності його захисника ОСОБА_30 , згідно якого ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту без будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників міліції вказав на місце, час та обставини скоєння злочину відносно потерпілої ОСОБА_12 ;

висновок судово-молекулярної експертизи № 488 від 05.01.2015, відповідно якого на представлених на експертизу рукавицях (об`єкти 1, 2) та паскові (об`єкт 3), належних потерпілій ОСОБА_12 виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин на поверхні паска (об`єкт 3), належного потерпілій ОСОБА_12 , які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки (ДНК- профіль) клітин на поверхні паска (об`єкт 3) є змішаними, належать більше ніж одній особі та містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_9 . Генетичні ознаки клітин на поверхні рукавиць (об`єкти 1, 2) не встановлені;

висновок судово-молекулярної експертизи № 494 від 05.01.2015, відповідно до якого на представлених на експертизу жіночій сумочці (об`єкти 1, 2) та мобільному телефоні (корпус, кришка і батарея живлення) (об`єкти 3, 4, 5) належних потерпілій ОСОБА_12 , виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профілі) клітин на жіночій сумочці (об`єкт 2) та мобільному телефоні (об`єкт 3), належних потерпілій ОСОБА_12 , які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки клітин на жіночій сумочці (об`єкт 2), належній потерпілій ОСОБА_12 є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові потерпілої ОСОБА_12 та підозрюваного ОСОБА_9 . Генетичні ознаки клітин на корпусі мобільного телефону (об`єкт 3) збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_29 і не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_9 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові потерпілої ОСОБА_29 та в об`єкті 3 складає 4,97725 х 10'24 . Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 201 секстильйонів (2,01 х 1023) осіб. Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_9 виключається. Генетичні ознаки клітин на жіночій сумочці (об`єкт 1), мобільному телефоні (об`єкти 4, 5) не встановлені;

висновок судово-товарознавчої експертизи № 215 від 18.03.2015, відповідно до якого залишкова вартість з урахуванням зносу на момент проведення експертизи мобільного телефону «Sony Ericson» (корпус, кришка і батарея живлення) та жіночої сумки могла становити: Мобільний телефон «Sony Ericson» (корпус, кришка і батарея живлення) 1449,80 грн. (одна тисяча чотириста сорок дев`ять грн. 80 коп.); Жіноча сумка 126,00 грн. (сто двадцять шість грн. 00 коп.);

протокол про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 23.01.2015, з аудіозаписом до нього, проведеної на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 26.11.2014, згідно якого ОСОБА_9 перебуваючи в камері ІТТ Бершадського РВ УМВС України у Вінницькій області своєму співкамернику зізнається у вбивстві ОСОБА_12 .

Таким чином, колегія суддів переконана, що безпосередньо досліджені судом першої інстанції зазначені докази у кримінальному провадженні підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинах, є належними та допустимими, отриманими у рамках закону.

Доводи сторони захисту про те, що під час судового слідства докази належним чином не були досліджені, їм не була надана відповідна оцінка та суд першої інстанції не взяв до уваги, та не зазначив взагалі результати висновку генетично молекулярної експертизи №487 від 05.01.2015 року, де вказується, що змиви з шиї потерпілої ОСОБА_12 є змішаним, є безпідставними, так як вбачається з вироку суду першої інстанції дана експертиза була взята судом до уваги. Крім того, відповідно до висновків судово молекулярних експертиз №№487, 488, 494, у ОСОБА_9 на змивах рук та зрізах нігтьових пластин правої та лівої рук ОСОБА_9 містяться генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_12 . На поверхні паска, який належав ОСОБА_12 виявлено генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_9 . На жіночій сумочці, що належала ОСОБА_12 містяться генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_9 .
Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо і побічно викривають ОСОБА_9 в тому, що він вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Аналізуючи показання обвинуваченого дані ним в суді першої інстанції та доводами, викладеними в апеляціях в сукупності з фактичними обставинами кримінального провадження, апеляційний суд їх до уваги не приймає, розцінюючи як намір обвинуваченого ОСОБА_9 ухилитися від відповідальності, а тому вважає неправдивими.
При цьому колегія суддів погоджується також із тим, що судом першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги як доказ, протокол допиту обвинуваченого ОСОБА_9 від 25.11.2014 з відеозаписом до нього, згідно якого останній в присутності захисника ОСОБА_30 без будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку працівників міліції повідомив, що він 24.11.2014 здійснив умисне вбивство ОСОБА_12 та розповів про обставини скоєння ним даного кримінального правопорушення, оскільки суд може прийняти до уваги лише ті показання, які надані безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження в суді.

Судом першої інстанції дана правильна критична оцінка показань обвинуваченого ОСОБА_9 щодо невизнання ним винуватості у скоєнні злочинів, які сприймаються як спроба уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються іншими дослідженими судом доказами у кримінальному провадженні та показаннями свідків, яким судом дана належна правова оцінка.

Правильними є також посилання суду першої інстанції на правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у п. 43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильної на його думку кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки апеляційний суд переконаний, що оцінивши в сукупності дослідженні по справі докази та даючи їм юридичну оцінку, Вінницький міський суд у складі суду присяжних дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 органом досудового слідства за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, як вчинення умисного вбивства з корисливих мотивів та розбою - нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Так, згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кваліфікуючи дії ОСОБА_9 за вказаними статтями, органи досудового розслідування виходили з того, що обвинувачений умисно здійснив напад та позбавив ОСОБА_12 життя з метою заволодіння її сумкою з особистими речами, тобто з корисливих мотивів.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України умисне вбивство як учинене з корисливих мотивів кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочин.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116 - 118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК. Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з них мотивів, кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК виключається.

Як вбачається з мотивів та висновків ухваленого судового рішення суду першої інстанції, на думку суду присяжних, з якою також погоджується і колегія суддів апеляційного суду, стороною обвинувачення не доведено під час судового розгляду корисливий мотив умисного вбивства. Жодних об`єктивних даних, що вказують на наявність такого мотиву у обвинуваченого ні до початку вчинення злочину, ні під час його вчинення, не надано.

Натомість, спосіб, характер спричинених тілесних ушкоджень, наявність знаряддя вчинення злочину, враховуючи, що жодного опору потерпіла не чинила, що вбачається із висновку судово-медичної експертизи, свідчить про наявність прямого умислу у обвинуваченого на вчинення умисного вбивства потерпілої.

З цих же підстав, на думку суду присяжних, не доведено, що обвинувачений вчинив напад на потерпілу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою статті 187 чи статтею 189 КК і частиною другою статті 121 або пунктом 6 частини другої статті 115 КК.

При розмежуванні вбивства та нападу з метою заволодіння чужим майном визначальним є умисел злочинця. Так, при нападі злочинець переслідує мету збагачення за рахунок чужого майна для досягнення чого потерпілому завдаються тілесні ушкодження, небезпечні для життя чи здоров`я, а при вбивстві нанесення особі тілесних ушкоджень переслідує єдину мету - заподіяти їй смерть.

Проте, жодних доказів, що вказують на вчинення обвинуваченим таких дій, стороною обвинувачення суду не надано.

З матеріалів кримінального провадження в діях ОСОБА_9 жодним чином не вбачається вбивство з корисливих мотивів та напад з метою заволодіння чужим майном, а тому суд першої інстанції у складі суду присяжних дійшов цілком правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_9 скоїв умисне вбивство ОСОБА_12 в ході раптово виниклого конфлікту, після чого, побачивши сумку потерпілої, у ОСОБА_9 раптово виник умисел на її викрадення, якою він в подальшому заволодів разом із наявними у ній особистими речами ОСОБА_12 . Натомість доказів наявності умислу на вчинення вказаного корисливого злочину до або під час застосування насильства (вбивства) стороною обвинувачення суду не надано.

Таким чином колегія суддів апеляційного поза будь яким розумним сумнівом погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані стороною обвинувачення докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинах, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, ґрунтуються на припущеннях, зібраними без урахування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право особи на справедливий суд, що передбачає обов`язок правоохоронних органів діяти з додержанням прав і основоположних свобод людини, не зважаючи на важливість мети, яка при цьому переслідується.

Згідно вимог статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Також відповідно до вимог ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторону обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій ( ч. 2 ст. 93 КПК України).

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд переконаний, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції у складі суду присяжних кваліфіковані правильно, а саме за ч. 1 ст. 115 КК України та за ч. 2 ст.185 КК України.

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності, на його думку, призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. ст. 65-67 КК України та взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходив із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтовано, слідував принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують його покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Судом першої інстанції також враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, що відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, що являється особою виключно кримінальної спрямованості, раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних, корисливих злочинів, проте він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність, посередньо характеризується за місцем проживання, на психіатричному та наркологічному кабінетах та на диспансерному обліку не перебуває.

Також судом встановлено, що згідно висновку судово- психіатричної експертизи № 31 від 03.03.2015 ОСОБА_9 в період інкримінованого йому діяння, хронічними психічними хворобами, слабоумством, іншими, в тому числі, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав. Виявляв психічні порушення у виді «Емоційно нестабільного розладу особистості, імпульсивний тип», (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F60.30» по «Міжнародній класифікації хвороб» 10-го перегляду), в поєднанні з «Психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності», що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F 10.21» по «Міжнародній класифікації хвороб» 10-го перегляду), які по глибині та ступеню вираження не досягали психотичного рівня і не позбавляли його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та пояснень самого ОСОБА_9 в період часу вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, міг перебувати в стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння. Однак його дії не були зумовлені якимись переживаннями психотичного рівня (марення, галлюцінації), якісно та кількісно порушеною свідомістю, будь-якими значними для справи афективними порушеннями, тому він був здатний усвідомлювати свої дії і керувати ними. На даний час ОСОБА_9 1983 року народження також не страждає на хронічне психічне захворювання, слабоумством. Виявляє психічне порушення у виді «Ємоційно нестабільного порушення особистості, імпульсивний тип», (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F60.30» по «Міжнародній класифікації хвороб» 10-го перегляду), в поєднанні з «Психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. Утримання в умовах, які виключають вживання», що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F 10.21» по «Міжнародній класифікації хвороб» 10-го перегляду). Здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. По своєму психічному стану може постати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Рекомендовано нагляд нарколога та лікування від алкоголізму, в примусовому порядку, згідно висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи № 247 від 30.12.2014, ОСОБА_9 1983 р.н. виявляє ознаки хронічного алкоголізму ІІ ст. Потребує лікування від алкоголізму. Примусового лікування не потребує, приймає до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таким чином колегія суддів апеляційного суду переконана, що з урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції у складі суду присяжних дійшов цілком правильного висновку про те, що достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції відповідних статей, оскільки тільки таке покарання, яке полягає в ізоляції від суспільства, буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Колегія суддів також враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини.

Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання для обвинуваченого є необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його скасування, як того просять у своїх апеляційних скаргах обвинувачений, його захисник та прокурор.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора відділу Прокуратури Вінницької області ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області у складі суду присяжних від 21 лютого 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст.115, ч. 2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 денюк