Справа №478/1640/20 пров. №1-в/478/345/2020
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
30 листопада 2020 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
представника ВК №93 ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Миколаївської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого 07.08.2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, початок строку: 07.08.2018 року; кінець строку: 12.03.2022 року,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання,
17 листопада 2020 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому посилаючись на те, що за час відбування покарання в Казанківській ВК №93 характеризується добре, кається у скоєному злочині, неконфліктний, дотримується сумлінної поведінки, добросовісно відноситься до праці, у відносинах з представниками адміністрації колонії неконфліктний, виконує їх законні вимоги, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими людьми, має три заохочення, мав стягнення, яке у встановленому порядку погашено. Вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, просить застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» в судовому засіданні посилаючись на те, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, просив відмовити в задоволенні клопотання.
На думку прокурора клопотання засудженого ОСОБА_5 є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Вислухав пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_5 , суд приходе такого висновку.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення (крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом особі, яка раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
В силу ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.08.2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення під вартою з 12.03.2018 року по 07.08.2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до ст.12 КК України вказаний злочин за своєю правовою кваліфікацією відноситься до категорії тяжких злочинів.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 18.09.2018 року.
Станом на 30.11.2020 року відбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання складає 2 роки 8 місяців і 19 днів (з урахуванням заліку, на підставі ч.5 ст.72 КК України, з 12.03.2018 року по 07.08.2018 року 4 місяці 26 днів), не відбутий строк покарання складає 1 рік 3 місяці і 11 днів.
Згідно довідки ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 30.11.2020 року засуджений ОСОБА_5 має 3 заохочення: зняття раніше накладеного стягнення від 10.12.2019 року (15.04.2020 року) (арк.особ.спр.90); подяка (15.07.2020 року) (арк.особ.спр.101); подяка (16.10.2020 року) (арк.особ.спр.110).
З зазначеної вище довідки вбачається, що засуджений ОСОБА_5 мав 1 стягнення: ДІЗО 14 діб (10.12.2019 року) (арк.особ.спр.57), яке знято у встановленому законом порядку.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» від 30.11.2020 року, засуджений ОСОБА_5 перебуваючи у СІЗО м. Миколаєва порушення встановленого режиму утримання не допускав, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався по незалежним від нього обставинам. Прибувши 18.09.2018 року до Казанківської ВК №93 був розподілений до відділення №11 та працевлаштований каменотесом з ручної обробки граніту до промислової зони установи виконання покарань, з 2020 року до роботи ставиться добре, за що має заохочення, але не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. Встановлений режим утримання порушував за що мав стягнення, яке на даний час знято у встановленому законом порядку. У скоєному злочині розкаюється частково, визначену судом міру покарання вважає занадто суровою. Позову від кримінальної справи не має. У відносинах з представниками адміністрації колонії ввічливий, тактовний, але виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває. Загальноосвітній рівень підвищує, на заходи виховного впливу реагує посередньо, не завжди робить для себе правильні висновки. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених відкритий, брехливий, не конфліктний, дружні стосунки підтримує із особами різної спрямованості. За характером: не конфліктний, цілеспрямований, спокійний, врівноважений. Рівень розвитку інтелекту відповідає отриманій освіті. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування, отриманням посилок. Не завжди зовні охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку.
З характеристик засудженого ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах особової справи засудженого, від 09.12.2019 року (арк.особ.спр.71) та від 11.03.2020 року (арк.особ.спр.82) вбачається, що він до роботи ставиться негативно та посередньо, безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, встановлений режим утримання порушує, за що має стягнення.
При цьому, рішеннями комісії Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» від 12.03.2020 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено у замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення (арк.особ.спр.81).
Крім того, як вбачається із матеріалів особової справи засуджений ОСОБА_5 участі у програмах диференційованого виховного впливу станом на 30.11.2020 року не приймає.
Отже, ОСОБА_5 засуджений за вчинення тяжкого злочину, за період відбування покарання мав 3 заохочення, разом із тим, допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за яке знято у встановленому порядку, що, з урахуванням положень ст.6 КВК України не може свідчити про готовність ОСОБА_5 до самокерованої правослухняної поведінки.
На підставі викладеного вбачається, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_5 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання.
Таким чином, суд приходить висновку, що на час розгляду подання, засуджений ОСОБА_5 не готовий до самокерованої правослухняної поведінки і своєю поведінкою та ставленням до праці, з огляду на його особу, не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд

П о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1