ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/158/21 Справа № 182/4231/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002873 від 10 липня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 27.10.2015 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком два роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачененого ч. 2 ст. 186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року та вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 07.07.2017 приблизно о 22:00 год., перебуваючи біля кафе «555», розташованого по вул. Шевченка, 146, у м. Нікополі Дніпропетровської області, зустрів потерпілого ОСОБА_8 , з яким був раніше знайомий. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Проходячи з ОСОБА_8 повз будівлю Нікопольської районної державної адміністрації, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Шевченка, 130, у цей же день та час, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, відкрито, з корисливих мотивів з метою подальшого незаконного заволодіння майном потерпілого, кулаком правої руки наніс 2 удари в обличчя ОСОБА_8 , тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Від вказаних ударів ОСОБА_8 впав на землю.
В цей же час ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, своєю правою рукою розстібнув застібку кишені спортивних штанів лежачого на землі ОСОБА_8 та зі вказаної кишені умисно, відкрито, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон марки «Аррlе» моделі «іРhоnе 4», 8 Gb, іmеі: НОМЕР_1 , чорного кольору, вартість якого складає 2 000 грн., у якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «МТС» НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності не має, на рахунку якої грошові кошти були відсутні; грошові кошти в сумі 1 500 грн., технічне посвідчення на автомобіль ВАЗ 21103 на ім`я ОСОБА_8 та дві банківські картки «ПУМБ» і «ПриватБанк», які матеріальної цінності не мають, та належать ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому матеріальний збиток на загальну суму 3 500 грн.
З місця злочину ОСОБА_7 втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити в частині призначення покарання, призначивши йому більш м`яке покарання.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості. На переконання обвинуваченого, суд першої інстанції не надав належної оцінки тяжкості злочину, даним про відсутність скарг за місцем мешкання, а також не врахував його відношення до вчиненого та наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували безумовною підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих умисних злочинів, вчинив злочин в період іспитового строку, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні нікого не має, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога по наркоманії з 03.2016.
В якості обставини, що пом`якшують покарання, суд визнав часткове добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому (добровільне повернення грошових коштів, технічного паспорту та банківських карток) та не встанови таких, що його обтяжують.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, а також з урахуванням ст. 71 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що суд не врахував повною мірою обставин, що пом`якшують покарання, а також й те, що він має позитивну характеристику за місцем мешкання, не заслуговують на увагу.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, міцних соціальних зв`язків не має, вчинив корисливий тяжкий злочин в період іспитового строку.
За цих умов, факт часткового добровільного відшкодування завданого збитку потерпілому не може свідчити про можливість виправлення обвинуваченого протягом менш тривалого строку.
На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та його особі, внаслідок суворості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4