ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/54/21 Справа № 189/994/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000241 від 02 травня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з моменту його фактичного затримання, тобто, з 02 травня 2018 року до 14 листопада 2018 року включно.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 102 933 грн. 85 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заподіянні у смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
01 травня 2018 року приблизно о 10.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_11 , перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , наніс ОСОБА_11 один удар долонею правої руки в область лівої половини обличчя, від якого ОСОБА_11 не втримався на ногах та впав на землю, коли підвівся, разом з ОСОБА_7 , перебуваючи на території вказаного подвір`я, продовжили вживати спиртні напої, після чого на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, в ході сварки ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше одного удару кулаками обох рук в області голови, чим спричинив ОСОБА_11 наступні тілесні ушкодження тяжку черепно-мозкову травму, лінійний перелом потиличної кістки справа, крововилив над твердою мозковою оболонкою на рівні перелому кістки (150 мл), субарахноїдальні крововиливи в лобній та скроневій долях мозку зліва, крововиливи в м`які покрови голови з внутрішньої сторони в потиличній області справа та в області скроневого м`яза зліва, садна в тім`яно-потиличній області справа підковоподібної форми та лінійної форми, крововиливу та забійної рани нижньої губи зліва на слизовій оболонці; три синці на лівому плечовому суглобі по передній поверхні в середній та нижній третинах лівого плеча; два садна правого ліктьового суглобу по задній поверхні та садна по передньо-зовнішній поверхні правого та лівого колінних суглобів.

Сукупність тілесних ушкоджень в області голови та обличчя призвели до виникнення тяжкої черепно-мозкової травми, яка й призвела до настання смерті, тобто, знаходяться в прямому причинному зв`язку.

Після чого, із застосуванням фізичної сили, ОСОБА_7 відвели від ОСОБА_11 , який в цей час підвівся та направився до будинку на території вказаного домоволодіння, де, перебуваючи в кімнаті вказаного будинку, помер.

Причиною смерті ОСОБА_11 є тяжка черепно-мозкова травма з переломом потиличної кістки справа, субарахноїдальними крововиливами в лівій лобній та скроневій долях, епідуральною гематомою в потиличній ділянці справа (150 мл), що призвело до дислокації та стиснення головного мозку.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що внаслідок особистого конфлікту ОСОБА_13 з ОСОБА_11 у зв`язку з ревнощами до дівчини, ОСОБА_13 несправедливо звинуватив його у смерті ОСОБА_11 , з яким сам бився та наносив смертельні удари, що слідством досліджено не було.Вказує, що під час допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були очевидцями подій, вбачається дуже багато протиріч. Свідок ОСОБА_17 надавав свідчення про перебування ОСОБА_11 01 травня 2018 року приблизно о 12:00 год. в районі стадіону в смт. Покровське в стані алкогольного сп`яніння та жодних ушкоджень на обличчі, руках чи ногах ОСОБА_11 не помітив.
Вважає фактичні обставини щодо бійки між ним та ОСОБА_11 повністю не доведеними, а показання свідків нелогічними та упередженими. Вказує, що органом досудового розслідування не вилучено з місця події одяг потерпілого ОСОБА_11 , який міг містити на собі сліди крові, біологічних матеріалів та інші сліди злочину, що призвело до неповноти проведеного досудового розслідування.
Вказує, що судом першої інстанції не було враховано наявність обставини, що пом`якшує його покарання, а саме вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого, а також те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, внаслідок чого призначив надто суворе покарання.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, щосудом не враховано, що ОСОБА_7 вчинив умисний тяжкий насильницький злочин у стані алкогольного сп`яніння, велику суспільну небезпеку кримінального правопорушення, виняткову стійкість та ціленаправленість злочинних намірів ОСОБА_7 . Зазначає, що ОСОБА_7 згідно ст. 89 КК України є раніше не судимим, проте слід звернути увагу на той факт, що ОСОБА_7 25 березня 1999 року було засуджено Покровським районним судом Дніпропетровської області за вчинення аналогічного злочину проти життя та здоров`я особи за ч. 3 ст. 101 КК України (1960 року).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, виправдавши ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що на початку слідчих дій було проведено відтворення обставин подій, які відбувалися 01 травня 2018 року на подвір`ї ОСОБА_12 з усіма фігурантами кримінального провадження крім ОСОБА_7 . ОСОБА_7 в подальшому звертався до органів слідства та суду, щоб з ним також було проведено відтворення усіх обставин, які проходили 01 травня 2018 року на подвір`ї ОСОБА_12 , але ні органи слідства, ні суд на це увагу не звернули.
Зазначає, що під час судового розгляду сторона захисту звертала увагу на те, що між учасниками тих подій існує певна домовленість звернути усю вину на ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_15 і ОСОБА_13 є рідними братом і сестрою, ОСОБА_12 знаходиться в дружніх стосунках з ОСОБА_13 , оскільки під час судових засідань виявилось, що ОСОБА_13 неодноразово залишався вночі у ОСОБА_12 , а ОСОБА_14 є подругою ОСОБА_12 , що свідчить про наявність сумнівів щодо причетності ОСОБА_7 до смерті ОСОБА_11 .
Вказує, що доказом низької якості проведення досудового розслідування є те, що судом під час судового розгляду так і не було встановлено, в якому одязі на момент подій 01 травня 2018 року був ОСОБА_11 , оскільки його співмешканка надавала в суді різного характеру пояснення про те, що вона комусь цей одяг віддала, а потім про те, що його спалила.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, та необхідністю застосування більш суворого покарання, яке повинно відповідати ступеню тяжкості скоєного злочину і особі обвинуваченого; повернути справу прокурору для більш детального вивчення та перекваліфікації діяння ОСОБА_7 згідно закону України про кримінальну відповідальність як більш тяжкого і направити повторно на розгляд до суду першої інстанції; повідомити прокурору про з`ясовані обставини, що мають значення для початку досудового розслідування щодо осіб, причетних до злочину, встановлення ролі яких може вплинути на ступінь винуватості засудженого; цивільний позов задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що судом було відхилено її клопотання про проведення технічної експертизи радіолокації та деталізації дзвінків, мотивуючи тим, що ці відомості є таємними. Однак, радіолокація могла б прояснити ситуацію з підробленими картами виїзду швидкої медичної допомоги, часом настання смерті, часом вчинення злочину та встановленням кола можливих свідків і можливих злочинців. Вказує, що злочин було вчинено набагато раніше ніж зазначено судом, оскільки ОСОБА_18 на судовому засіданні 27 лютого 2019 року показав, що близько 11.00 год. ранку йому на телефон був дзвінок від ОСОБА_19 із запитанням про те, кого вбили, а близько 13.00 год. того ж дня він бачив ОСОБА_11 мертвого. Звертає увагу, що фельдшер ОСОБА_20 в своїх показаннях 27 лютого 2019 року показала, що перший раз на місце вчинення злочину приїздила близько 10.00 год. ранку, що, на її думку, пояснює сфабриковану карту виїзду швидкої медичної допомоги № 681 і численні виправлення в ній.
Зазначає, що висновки комісійної експертизи № 134 в частині оцінки дій медичного працівника фельдшера бригади швидкої допомоги та в частині встановлення часу настання смерті не неналежними та недопустимими доказами, оскільки під час допиту експерт ОСОБА_21 надав пояснення, що матеріалів справи надано не було, а висновки зроблені лише згідно наданих карт виїзду швидкої допомоги № 681 та № 1055. Вказує, що на її думку, про час настання смерті ОСОБА_11 суд робить висновок на основі показань співучасників злочину та сфабрикованих карт виїзду швидкої медичної допомоги та не бере до уваги протокол з місця огляду трупа від 01 травня 2018 року, де вказано, що на момент огляду тілесні ушкодження вже мають ознаки загоювання.
Вважає, що показання ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_11 нічого про бійку не розповідав, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_14 , допитана в судовому засіданні 22 січня 2020 року, пояснювала, що ОСОБА_11 повідомив їх про те, що не очікував, що ОСОБА_7 ударить його дрючком ззаду по голові.
Також зазначає, що слідча група не вилучила предмети вбивства, знищила речові докази, одяг та взуття потерпілого ОСОБА_11 , підмінила одяг вбивці, що не враховано ні досудовим слідством, ні судом. Вказує, що за свідченнями ОСОБА_14 та ОСОБА_12 рушником, вилученим на її вимогу, витирали постійно кров ОСОБА_11 , але судом не зазначено, що слідча група підмінила цей рушник, оскільки відповідно до висновку експертизи № 634 на рушнику крові не виявлено.
Зазначає, що у вироку суду вказано, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 була бійка, проте згідно з висновком комісійної експертизи № 134 слідів самозахисту у ОСОБА_11 немає, тобто вважає, що було вбивство, що свідчить про неправильну кваліфікацію кримінального правопорушення.
Вказує, що показання про факти вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_13 були відомі під час досудового розслідування, які свідчать, що вони бачили як ОСОБА_7 вбивав ОСОБА_11 сидячи зверху і наносячи удари в голову, які не могли припинити злочинні дії ОСОБА_7 , але коли викликали швидку медичну допомогу, то вчинили дії, спрямовані на утаювання винних у вчиненні злочину від фельдшера та поліції, чим спричинили смерть її сина. Приїхавши на виклик фельдшер ОСОБА_20 не оглянула ОСОБА_11 , тобто не виконала своїх прямих службових обов`язків, хоч їй і повідомили про травму голови.Зазначає, що свідки ОСОБА_16 і ОСОБА_18 давали завідомо неправдиві свідчення та їх дії були направлені на приховування злочину ОСОБА_7 та інших осіб.
Вказує, що висновки суду щодо відшкодування моральної шкоди також є необ`єктивними. Через сильні душевні переживання вона часто перебуває у депресії, до кінця життя їй рекомендована допомога психолога, ситуація щодо вбивства її сина постала для неї як психотравмуюча та призвела до повної зміни життєдіяльності, до погіршення умов життя і соціальних обмежень. Зазначає, що орієнтовний розмір компенсації завданих їх моральних страждань становить 7 800 000 грн., який буде виваженим і справедливим.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 потерпіла вказує, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 судом повністю доведена та її слід відхилити.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення інших апеляційних скарг.
Захисник ОСОБА_9 підтримала вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та захисника ОСОБА_8 , просила їх задовольнити в повному обсязі, заперечувала проти задоволення інших апеляційних скарг.
У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 в частині вирішення цивільного позову та просив їх задовольнити, заперечував проти задоволення інших апеляційних скарг.
Потерпіла ОСОБА_10 підтримала вимоги своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі, заперечувала проти задоволення інших апеляційних скарг.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за яке він засуджений, підтверджуються сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останнього охоплюються складом злочину, визначеного ч. 2 ст. 121 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , експертів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 01 травня 2018 року, протоколі огляду трупа від 01 травня 2018 року, лікарському свідоцтві про смерть від 02 травня 2018 року, протоколах проведення слідчих експериментів, висновках судово-медичних експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Доводи в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про невинуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також твердження в апеляційній скарзі потерпілої про необхідність перекваліфікувати дії обвинуваченого на п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Так, відповідно до наданих у судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_15 01 травня 2018 року вона з ОСОБА_7 та ОСОБА_16 пішли в гості до ОСОБА_12 , де вже перебували ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , вони усі разом сіла за стілна веранді у дворі та вживали алкоголь, один раз до них приходив ОСОБА_18 , який побув з ними хвилин п`ять і пішов звідти, через деякий час ОСОБА_16 пішов додому, а інші продовжили вживати алкоголь та слухали музику. Потім ОСОБА_25 приревнував ОСОБА_14 до ОСОБА_13 , вонивідійшли до калитки і ОСОБА_11 наніс один удар долонею руки по щоці ОСОБА_13 , а долонею в підборіддя, ОСОБА_13 йому ударів не наносив. Вона попросила ОСОБА_7 заспокоїти ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у словесний спосіб, проте він підійшов до ОСОБА_11 і наніс йому один удар долонею руки по щоці, після чого той впав, але одразу підвівся на ноги. Вона разом з ОСОБА_14 підбігли до них, стали їх розбороняти, всі сперечалися і словесно сварилися, дійшли до калитки, біля якої ОСОБА_11 та ОСОБА_14 впали додолу, але як і чому вона пояснити не може. Після чого ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 повернулися до бесідки, ОСОБА_14 сказала, що зараз приїде швидка медична допомога, після чого з ОСОБА_11 вдвох пішли в будинок і до столу в бесідці ОСОБА_11 та ОСОБА_14 більше не поверталися. Весь конфлікт продовжувався хвилин п`ять, швидка медична допомога приїхала хвилин через десять після закінчення цієї сварки. Ніяких тілесних ушкоджень на ОСОБА_11 вона не бачила, яку медичну допомогу йому надавали, не бачила і не знає, але фельдшер сказала, що з ОСОБА_11 все нормально. Після того, як швидка медична допомога покинула домоволодіння ОСОБА_12 , вона, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 разом пішли у магазин «Карат», а ОСОБА_12 та ОСОБА_14 відмовилися йти з ними. Також вона пояснила, що всі разом перебували у ОСОБА_26 години дві з 10 год. ранку, у «Караті» вона, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 пробули хвилин тридцять, після чого пішли до ОСОБА_16 .

Cвідок ОСОБА_13 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснив, що 30 квітня 2018 року йому зателефонував ОСОБА_11 та запропонував піти до ОСОБА_12 , на що він погодився, та ввечері цього дня в гостях у ОСОБА_27 окрім нього перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , всі разом вони вживали алкоголь, після чого полягали спати у будинку ОСОБА_12 01 травня 2018 року десь о 10.00 год. до них разом з його сестрою ОСОБА_15 прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , після чого усі перебували на веранді, де сиділи за столом та вживали алкогольні напої, один раз до них завітав сусід ОСОБА_18 , який недовго побув та пішов. Десь через годину після початку застілля ОСОБА_11 приревнував ОСОБА_14 до нього, почалася словесна перепалка, тут підійшов ОСОБА_7 , який вдарив ОСОБА_11 лівою долонею по щоці, після чого ОСОБА_11 упав на підлогу, проте одразу підвівся, та він побачив у нього кров на губах. Після цього він, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 повернулися до бесідки, коли вони поверталися, то ОСОБА_11 вдарив його по обличчю, він впав, підвівся та ОСОБА_11 наполягав на розмові, проте він відмовився та сів в бесідці, де в той час перебували ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 . ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про щось розмовляли біля бесідки, але про що, він не чув, бо грала музика на телефоні, після чого вони кудись відійшли, а потім він почув якийсь шум, наче щось падає, після чого він разом з ОСОБА_12 побігли за літню кухню, яка розташована на відстані 10 м від бесідки, але яку з самої бесідки не видно. Там стояв ОСОБА_7 , а на долівці лежав ОСОБА_11 , який оперся на лікоть та підвівся. Він сказав ОСОБА_7 , щоб вони з ОСОБА_11 припиняли сваритись, після чого пішов за стіл, в цей час ОСОБА_15 була в бесідці, а де була ОСОБА_14 - не знає. Ніяких тілесних ушкоджень на ОСОБА_11 він не побачив, а також не бачив, щоб ОСОБА_7 наносив йому удари в цей час. він та ОСОБА_7 пішли до столу на веранду, а ОСОБА_14 та ОСОБА_11 пішли до будинку, на веранду більше не заходили. Потім ОСОБА_14 з його телефону викликала швидку медичну допомогу, яка приїхала хвилин через п`ятнадцять. Він, зайшовши до будинку, бачив, що ОСОБА_11 лежав у ліжку, був у свідомості, нічого не казав та не пояснював, жодних травм у нього, окрім крові на губах після першої бійки, не бачив, попросив води, яку він йому подав. Десь о 12.30 год. після від`їзду швидкої медичної допомоги він та ОСОБА_7 покинули подвір`я ОСОБА_12 та пішли до ОСОБА_16 . Ввечері того ж дня десь о 17.00 год. до нього зателефонувала ОСОБА_14 , яка повідомила, що ОСОБА_11 помер.

Під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_14 зазначала, що 30 квітня 2018 року ввечері приблизно о 20.00 год. вона, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 прийшли в гості до ОСОБА_26 , де випивали горілку, після чого лягли відпочивати. 01 травня 2018 року приблизно о 09.00 год. приблизно о 10.00 год. прийшли ОСОБА_7 , ОСОБА_28 і ОСОБА_16 , після чого вони сіли за стіл на веранді, де всі вживали алкоголь, слухали музику. Десь через півгодини ОСОБА_11 приревнував її до ОСОБА_13 , проте в їх словесний конфлікт втрутився ОСОБА_7 , їх словесна сварка з ОСОБА_11 продовжувалася хвилин п`ять, вона разом з ОСОБА_15 намагалися їх розборонити та не допустити бійки, для чого закривали спинами, після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_11 відійшли за двір за калитку. ОСОБА_7 повернувся у двір, а ОСОБА_11 пробув за двором сам ще хвилин п`ять і повернувся до столу, в цей час ОСОБА_7 запропонував йому зайти за літню кухню, щоб з`ясувати стосунки, після чого вони одійшли за літню кухню вдвох, вона в цей час стояла біля бесідки. Через 3-4 хв, коли вона була біля дверей будинку, вона почула шум, як хтось впав, побігла на звук за літню кухню і побачила, що ОСОБА_11 лежить на спині, а ОСОБА_7 зверху, навприсядки, наносить йому удари по обличчю. Вона побачила, як ОСОБА_7 наніс 2-3 удари долонею та кулаком в око та губи ОСОБА_11 , при цьому останній був притомний та намагався одіпхнути ОСОБА_7 , але не міг. Вона кинулася відтягувати ОСОБА_7 від ОСОБА_11 , ОСОБА_7 вдарив її по обличчю, поцілив під око, від чого вона впала на землю. Тут підбігли ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , хто відтягнув ОСОБА_7 від ОСОБА_11 вона не пам`ятає. Вона повела ОСОБА_11 в хату, у нього була розбита губа, під оком була гематома, розбите коліно та він сказав, що в нього дуже болить голова. Вона поклала його на ліжко, викликала швидку медичну допомогу, яка приїхала хвилин через десять, фельдшер виміряла ОСОБА_11 тиск, вколола магнезію, від госпіталізації ОСОБА_11 відмовився, про що поставив свій підпис у картці виклику, вона також підписала цей документ, після чого швидка медична допомога поїхала. ОСОБА_11 нічого про бійку не розповідав, тільки скаржився, що в нього дуже болить голова, вона мочила рушник та постійно прикладала його йому до лоба, через деякий час після від`їзду швидкої під час зміни рушника їй здалося, що ОСОБА_11 не дихає, вона пішла до ОСОБА_26 в кімнату та попросила викликати швидку, яка приїхала та констатувала смерть ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 30 квітня 2018 року у неї ввечері були гості, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , з якими вона разом вживала горілку, а потім всі полягали спати. Вранці до її будинку прийшли ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , вони всі сіли за стіл десь о 10.00 год., спілкувалися, десь через 1 год. вона пішла в будинок по хатніх справах, де перебувала хвилин 15. Коли вона вийшла, то побачила, що ОСОБА_11 лежить на долівці на спині, ОСОБА_14 його підвела, поруч також був ОСОБА_13 , потім всі знову сіли в бесідку, ще півгодини вживали алкогольні напої, після чого ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 відійшли до сараїв на другу половину двора, з бесідки їх не було видно. За столом в цей час залишалися ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 на той час вже пішов додому та був у неї на подвір`ї десь півгодини. Вона почула шум, начебто хтось впав, і разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 побігла на звук, де побачила, що ОСОБА_11 лежав на землі на спині, ОСОБА_7 сидів зверху, якось наприсядки над ним, та вдарив його кулаком в обличчя. Вона бачила один удар і що всі разом їх розбороняли, після цього бачила, що у ОСОБА_11 розсічена губа, а під оком синець. ОСОБА_11 підвели на ноги, відвели до будинку, положили на ліжко, викликали швидку медичну допомогу, він скаржився, що в нього сильно болить голова та попросив води. Коли приїхала швидка допомога, фельдшер поміряв тиск та вколов магнезію. Вона чула, як ОСОБА_11 спілкувався з працівниками швидкої допомоги, але нічого про бійку не казав. У кімнаті з ним була ОСОБА_14 та вона, один раз заходила ОСОБА_15 , фельдшер виміряв їй тиск. Коли швидка медична допомога поїхала з двору, ОСОБА_11 та ОСОБА_14 лягли спати і вона теж пішла в свою кімнату відпочити. ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 пішли з двору одразу, коли поїхала швидка, десь через 2 год. її розбудила ОСОБА_14 та сказала, що ОСОБА_11 не дихає, після чого вона викликала швидку, яка приїхала вдруге та констатувала смерть ОСОБА_11 . Вона також пояснила, що ОСОБА_18 один раз проходив до них, але бійки не бачив.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_17 пояснив, що 01 травня 2018 року бачив ОСОБА_11 десь о 12.00 год. в районі стадіону в смт. Покровське у стані алкогольного сп`яніння, який за його власними словами йшов до ОСОБА_22 за якоюсь палкою, але для чого, не пояснював. Він та ОСОБА_11 спілкувалися не більше хвилини, жодних ушкоджень на обличчі, руках чи ногах ОСОБА_11 він не помітив, про бійки ОСОБА_11 йому не повідомляв. Востаннє бачив ОСОБА_11 та спілкувався з ним о 13.30 год. 01 травня 2018 року.

Свідок ОСОБА_18 суду першої інстанції показав, що 01 травня 2018 року о 07.30 йшов на роботу і бачив, що до сусідки ОСОБА_29 прийшли ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , яких він зустрів біля калитки, при цьому він не знає, чи вони там ночувалияя. Чині, а ОСОБА_7 та ОСОБА_15 того дня перший раз побачив, коли в обід повернувся з роботи у бесідці, вдвох, при цьому ОСОБА_15 плакала і він вирішив, що вона з ОСОБА_7 посварилася, він на пропозицію ОСОБА_7 випив з нмии 50 г горілки.. Також поянив, що взагалі не бачив жодної бійки чи сварки в той день на подвір`ї ОСОБА_12 і не чув про таку.

Cвідок ОСОБА_22 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснив, що 01 травня 2018 року після нічної зміни відпочивав у себе вдома, його будинок знаходиться метрах в 300 від будинку ОСОБА_12 . У першій половині дня, час він не пам`ятає, до нього у двері постукав ОСОБА_11 , який перебував у збудженому стані, він також побачив садно у нього на нозі нижче коліна. ОСОБА_11 попросив у нього якусь палку, він спитав його «з ким воюєш», він відповів «з ОСОБА_30 », що є вуличним прізвиськом ОСОБА_7 . Він відмовився надати ОСОБА_11 палку і той пішов від нього. Ніяких подробиць свого конфлікту з ОСОБА_7 . ОСОБА_11 йому не розповідав, на обличчі чи голові ОСОБА_11 жодних пошкоджень він не помітив.

Під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка фельдшер ОСОБА_20 зазначала, що 01 травня 2018 року під час її чергування на роботі поступив виклик від диспетчера з приводу головного болю та підвищеного артеріального тиску у чоловіка вона виїхала на виклик, де побачила компанію з 6-8 людей, у кімнаті будинку лежав ОСОБА_11 , якого вона раніше бачила, оскільки виїжджала до нього на виклики з приводу підвищеного тиску раніше, але за іншою адресою, за місцем його проживання. На питання що сталося, він відповів, що випивали, він перечепився та впав, сильно вдарився головою і вона тепер сильно болить. Вона його оглянула і запропонувала йому проїхати у приймальне відділення лікарні для більш детального обстеження, оскільки за попередніми симптомами (нудота, блювання, сильний головний біль) запідозрила черепно-мозкову травму, але на клінічну картину сильно впливало знаходження особи у стані алкогольного сп`яніння, що ускладнювало постановку попереднього діагнозу. ОСОБА_11 свідомості не втрачав, був контактний, зв`язно розмовляв, одного разу була блювота, з чого вона зробила висновок, що є підозра на ЧМТ. Вона оглянула пацієнта, виміряла тиск, який був 130/100, тобто, нормальний, вколола магнезію, що згідно медичного протоколу необхідно при підозрі на ЧМТ з метою недопущення підвищення внутрішньочерепного тиску, жодних пошкоджень на обличчі чи голові ОСОБА_11 не було помітно, як і слідів крові, бачила тільки садно на нозі ОСОБА_11 в районі коліна. Коли ОСОБА_11 відмовився від госпіталізації вона заповнила форму № 110, в якій останній поставив свій підпис про відмову від госпіталізації, також підпис поставила ОСОБА_14 . Вона при цьому наголосила на тому, що кілька разів пропонувала потерпілому госпіталізуватися, пояснювала йому та іншим учасникам компанії про таку необхідність. Ввечері того ж дня надійшов другий виклик з цієї ж адреси, вона виїхала та констатувала смерть ОСОБА_11 , помітивши в нього гипостатичні п`ятна, які зазвичай виникають хвилин через 40 чи 60 після смерті. Також вона пояснила, що коли приїхала на робоче місце та з викликів ввечері на роботі заповнювала медичну документацію за день, сплутала картки і поставила невірний час виїзду швидкої медичної допомоги на виклик у формі № 110 ОСОБА_11 , та оскільки картка містила підпис ОСОБА_11 і свідка про відмову від госпіталізації, переробити картку не вбачалося можливості, тому вона закреслила невірний час коректором і зверху поставила вірний час.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині, а тому доводи апеляційних скарг в цій частині є необгрунтованими.

Із матеріалів провадження слідує, що судом першої інстанції були усунуті усі істотні суперечності у поясненнях зазначених свідків, а саме шляхом одночасного та додаткових допитів останніх, та істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, після зазначених допитів не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

При цьому судом враховано, що з часу тих подій сплинув досить значний термін і деякі деталі очевидці могли забути, а також той факт, що всі очевидці та обвинувачений під час подій перебували у стані алкогольного сп`яніння різної ступені тяжкості, що пояснює деяку фрагментарність та суперечливість у поясненнях другорядних деталей.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність критично ставитись до показань свідка ОСОБА_15 в частині того, що відбулась лише одна бійка між ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а також свідка ОСОБА_13 в частині того, що він не бачив, як ОСОБА_7 , сидячи верхи на ОСОБА_11 , наносив йому удари, після чого ОСОБА_14 та ОСОБА_12 кинулись їх рознімати, оскільки вони спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які протягом судового розгляду надавали чіткі, детальні та логічно послідовні пояснення, в яких досить ретельно та в деталях описали обставини, які передували вчиненню злочину та мотиви вчинення, їх показання як в цілому, так і в окремих деталях узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами у провадженні, дослідженими в ході судового розгляду.
Таким чином, суд першої інстанції встановив та апеляційний суд вважає повністю встановленим той факт, що одразу після бійки між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 за літньою кухнею на подвір`ї ОСОБА_12 самопочуття ОСОБА_11 різко погіршилось і він був нездатний в подальшому самостійно йти, сидіти, продовжувати застілля, а одразу після бійки був приведений ОСОБА_31 до кімнати будинку, де ліг на ліжко, з якого більше не підводився і вмер протягом незначного часу, який вимірювався годинами, чим спростовуються доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 про те, що не було встановлено місце вчинення злочину.
Судом першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_19 , ОСОБА_35 та ОСОБА_16 не містять інформації щодо фактичних обставин подій, які відбувалися 01 травня 2018 року на подвір`ї ОСОБА_12 , а також не містять іншої інформації, яка б мала доказове значення для встановлення об`єктивної істини у справі, а тому не поклав їх в обгрунтування вироку.

Окрім того, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема, протоколом огляду місця події від 01 травня 2018 року, згідно якого за адресою: АДРЕСА_2 було оглянуто будинок ОСОБА_12 , де у спальні на ліжку в положенні лежачи знаходився труп ОСОБА_11 , одягнутий в шорти, під час огляду було вилучено рушник біло-червоного кольору, на якому малися нашарування буро-червоного кольору, який визнаний речовим доказом.

З протоколу огляду трупа від 01 травня 2018 року з фото-таблицею до нього слідує, що у присутності понятих було оглянуто труп ОСОБА_11 та вилучено зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_11 та змиви з долоней правої та лівої руки, які визнані речовими доказами.

Як слідує з лікарського свідоцтва про смерть № 37 від 02 травня 2018 року, виданого судово-медичним експертом ОСОБА_36 , ОСОБА_11 помер внаслідок субдуральної гематоми справа, перелому основи черепу, відкритої черепно-мозкової травми, які отримав внаслідок контакту з тупим предметом.

Як слідує з висновку судово-медичної експертизи № 37/Е від 07 травня 2018 року, складеного судмедекспертом ОСОБА_23 , смерть ОСОБА_11 настала від відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася переломом чишуї потиличної кістки справа, епідуральною гематомою та здавленням, що і обумовило безпосередню причину смерті. На трупі ОСОБА_37 виявлені тілесні ушкодження, зовнішні: садна в тім`яно-потиличній області голові зліва, крововиливи та забійна рана на слизовій оболонці нижньої губи зліва, синці в області лівого плечового суглобу та лівого плеча (кількість 3), два садна в області ліктьового суглобу зліва та по одному садну в області колінних суглобів справа та зліва; внутрішні: крововиливи в м`які покрови голови в потиличній області зліва та крововиливи в скроневий м`яз зліва, епідуральна гематома в потиличній області зліва (150 мл згортків), крововиливи під м`які мозкові оболонки лівої півкулі головного мозку, лобної та скроневої долей. Вищеописані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, які діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищеописані області. Тілесні ушкодження в області голови утворилися прижиттєво, незадовго до настання смерті, час яких може рахуватися годинами. При дослідженні крові від трупа ОСОБА_11 виявлений етиловий спирт в крові 2,10%, в сечі 3,97%, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Смерть ОСОБА_11 згідно трупних явищ, виявлених при дослідженні трупа, настала в межах 16-24 годин до моменту дослідження трупа, дослідження трупа згідно акту судово-медичного дослідження №37 проведено 02 травня 2018 року.

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_23 підтвердив надані ним висновки судово-медичної експертизи № 37/Е від 07 травня 2018 року та доповнив, що розвиток ЧМТ внаслідок травми відбувається суто індивідуально для кожної людини, не одномоментно, оскільки для розвитку епідуральної гематоми потрібний деякий час, який може рахуватися десятками хвилин або кількома годинами та перебування людини в цей час у стані алкогольного сп`яніння веде до того, що клінічна картина розвитку хвороби може бути порушена та викривлена, може характеризуватися нетиповою поведінкою потерпілого, нестандартної клінічної картини, зокрема, потерпілий міг перебувати притомним деякий час після отримання травми, але вільно пересуватися після отримання травми, скоріше за все, не міг. Також пояснив, що твердим тупим предметом може бути будь-який предмет (кулак, нога, голова, цеглина, поверхня столу, будь-яка інша тверда поверхня), яку встановити та ідентифікувати у даному випадку неможливо, оскільки даний предмет не мав вираженої конфігурації, чіткого рельєфу, якихось граней, кутів, які б залишили чітко виражений слід на голові потерпілого. Також зазначив, що при дослідженні тканин, волосся на голові потерпілого судово-медичним експертом при дослідженні трупа не було виявлено будь-яких сторонніх речовин, домішок (скла, іржі, кусків деревини тощо), які б вказували на спричинення удару за допомогою таких підручних предметів. Також вказав, що ним допущена невимушена механічна помилка в частині опису локалізації тілесних ушкоджень на голові потерпілого, зокрема, у висновку судово-медичної експертизи № 37/Е від 07 травня 2018 року зазначено, що садна, крововиливи та гематома розташовані зліва, а не справа.

З метою усунення неповноти та неясності висновку судово-медичної експертизи № 37/Е від 07 травня 2018 року в частині локалізації та механізму спричинення тілесних пошкоджень судом була призначена комісійна судово-медична експертиза, за підсумками якої згідно висновку № 134 від 29 серпня 2019 року причиною смерті ОСОБА_11 є тяжка черепно-мозкова травма з переломом потиличної кістки справа, субарахноїдальними крововиливами в лівій лобній та скроневій долях, епідуральною гематомою в потиличній ділянці справа (150 мл), що призвело до дислокації і стиснення головного мозку. Згідно аналізу наданої судово-медичної документації комісією експертів встановлено: тяжка черепно-мозкова травма, лінійний перелом потиличної кістки справа, крововилив над твердою мозковою оболонкою на рівні перелому кістки (150 мл), субарахноїдальні крововиливи в лобній та скроневій долях мозку зліва, крововиливи в м`які покрови голови з внутрішньої сторони в потиличній області справа та в області скроневого м`яза зліва, садна в тім`яно-потиличній області справа підковоподібної форми та лінійної форми, крововилив та забійна рана нижньої губи зліва на слизовій оболонці; три синця на лівому плечовому суглобі по передній поверхні, в середній та нижній третинах лівого плеча, два садна правого ліктьового суглобу по задній поверхні та садна по передньо-зовнішній поверхні правого та лівого колінних суглобів. Сукупність тілесних ушкоджень в області голови та обличчя призвели до виникнення тяжкої черепно-мозкової травми, яка й призвела до настання смерті, тобто, знаходиться у прямому причинному зв`язку. Встановлені тілесні ушкодження спричинені у відносно короткий проміжок часу, внаслідок не менш трьох травматичних дій тупих твердих предметів в область обличчя (нижня губа зліва), скроневу ділянку зліва та праву потиличну ділянку голови. Встановлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути від дії твердих тупих предметів, які неможливо конкретизувати; такими можуть бути рука, стиснена в кулак, нога, взута в взуття, або інші тупі предмети. Встановлені тілесні ушкодження виникли за ударним механізмом. Садна ліктьового та колінних суглобів могли виникнути за механізмом ковзно-дотикової дії тупого твердого предмету (поверхні) або при ударі о такий. Тілесних ушкоджень, які зазвичай виникають під час самозахисту, у ОСОБА_11 не встановлено. Тілесних ушкоджень, які є характерними для активного чи пасивного переміщення тіла потерпілого після заподіяння йому тілесних ушкоджень, не встановлено.

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції експерт ОСОБА_24 підтвердив висновки комісійної експертизи № 134 від 29 серпня 2019 року та зазначив, що смерть потерпілого ОСОБА_11 наступила 01 травня 2018 року орієнтовно о 17 годині, плюс-мінус одна година. Також пояснив, що кожне тілесне ушкодження має свій час і характер розвитку, і тільки грубе порушення речовини мозку може призвести до моментального знепритомніння людини, у даному випадку крупні судини головного мозку не були пошкоджені, тому для виникнення гематоми повинен був пройти певний час. Орієнтовно розвиток патологічних змін в порожнині черепу має 6-8 годин, але це є суто індивідуально для кожної людини, бо залежить від реакції організму на травмуючу дію. Симптоматика алкогольного сп`яніння та ЧМТ дещо схожі, внаслідок чого клінічна картина ЧМТ може бути стертою. Експерт ОСОБА_24 категорично заперечив, що мала місце травма прискорення, бо відсутні ділянки забою речовини головного мозку, а тому самостійне чи примусове падіння і удар в цю ділянку голови внаслідок падіння о травмуючий твердий предмет з контакуючою поверхнею виключається.

З протоколів проведення слідчого експерименту від 06 червня 2018 року, проведених за участю ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , та відеозаписів до них слідує, що останні в присутності понятих пояснили та показали на місцевості у подвір`ї ОСОБА_12 ті події, які там відбувалися 01 травня 2018 року, при цьому їх пояснення співпадають з тими поясненнями, які вони надали в судовому засіданні суду першої інстанції.

З висновку комісійної експертизи № 134 від 29 серпня 2019 року слідує, що механізм виникнення встановлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень відповідає механізмам їх спричинення, вказаним у протоколах слідчих експериментів від 06 червня 2018 року за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Механізм виникнення встановлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не відповідає механізму їх спричинення, вказаному у протоколі слідчого експерименту від 06 червня 2018 року за участю свідка ОСОБА_13 .

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про надання переваги висновкам комісійної судово-медичної експертизи, оскільки комісійна експертиза була спрямована на усунення розбіжностей, суперечностей і неповноти, виявлених судом в акті судово-медичного дослідження № 37 від 02 травня 2018 року та висновку судово-медичної експертизи № 37/Е від 07 травня 2018 року, а також у зв`язку з тим, що на вирішення комісійної експертизи було поставлене більш ширше коло питань.

Згідно висновку експерта № 631 від 30 травня 2018 року при дослідженні зразку крові потерпілого ОСОБА_11 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0.

Згідно висновку експерта № 632 від 30 травня 2018 року при дослідженні зразку крові ОСОБА_7 встановлена група 0 з ізогемаглютиніном анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0, основним групоспецифічним антигеном якої є антиген Н ізосерологічної системи АВ0.

З висновку експерта № 595 від 13 червня 2018 року слідує, що в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук підозрюваного ОСОБА_7 наявності крові не встановлено, однак в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з лівої руки підозрюваного ОСОБА_7 виявлені окремі клітини та невеликі пласти клітин середніх та глибокіх шарів епідермісу і виявлений білок людини, а в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з правої руки підозрюваного знайдені лусочки поверхневого шару епідермісу, непридатні для цитологічного дослідження. При цитологічному дослідженні препаратів з об`єкту 2 (зрізів нігтів з лівої руки підозрюваного) в ядрах клітин виявлений У-хроматин, що вказує на їх належність особі (особам) чоловічої генетичної статі. При встановленні групової належності даних клітин виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВ0, не виключається походження цих клітин від потерпілого ОСОБА_11 .

Згідно висновку експерта № 596 від 13 червня 2018 року у піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук потерпілого ОСОБА_11 наявності крові не встановлено, клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не виявлені, знайдені лише лусочки поверхневого шару епідермісу, непридатні для цитологічного дослідження.

Згідно висновку експерта № 659 від 12 червня 2018 року на наданих на дослідження слідах на марлевих тампонах зі змивами з долоней рук трупа ОСОБА_11 наявності крові не встановлено.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності, апеляційний суд вважає їх належними, допустимими, достовірними й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, захисника та потерпілої за обставин, викладених ними у скаргах, не має.

При цьому доводи обвинуваченого про те, що саме свідок ОСОБА_13 наносив смертельні удари обвинуваченому та винуватий у його смерті, а також доводи потерпілої ОСОБА_10 про те, що свідок ОСОБА_18 надавав неправдиві показання з метою приховування вчиненого вбивства потерпілого ОСОБА_11 , спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 в їх сукупності та взаємозв`язку, а також були предметом розгляду суду першої інстанції та їм було надано відповідну оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи потерпілої ОСОБА_10 про те, що не було встановлено час смерті потерпілого ОСОБА_11 , спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , експертів ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в їх сукупності та взаємозв`язку, а також висновками судово-медичної експертизи № 37/Е від 07 травня 2018 року та висновками комісійної експертизи № 134 від 29 серпня 2019 року, відповідно до яких смерть потерпілого ОСОБА_11 наступила 01 травня 2018 року орієнтовно о 17 годині, плюс-мінус одна година, а механізм виникнення встановлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень відповідає механізмам їх спричинення, вказаним у протоколах слідчих експериментів від 06 червня 2018 року за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

З доводами потерпілої ОСОБА_10 щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК на п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК вбивство - це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

З пояснень допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які були безпосередніми очевидцями подій слідує, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виник конфлікт, який в подальшому переріс у бійку, в ході якої останній наніс потерпілому тілесні ушкодження, від яких йому стало погано. При цьому після того, як ОСОБА_11 та ОСОБА_7 розборонили, ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на продовження нанесення потерпілому тілесних ушкоджень чи спричинення смерті не здійснював, а потерпілий перебував у притомному стані, скаржився на головний біль, у зв`язку з чим було викликано швидку допомогу, фельдшер ОСОБА_20 під час допиту у суді першої інстанції підтвердила факт виклику та прибуття на нього, а також те, що за попередніми симптомами (нудота, блювання, сильний головний біль) вона запідозрила черепно-мозкову травму, але на клінічну картину сильно впливало знаходження особи у стані алкогольного сп`яніння, що ускладнювало постановку попереднього діагнозу, проте потерпілий відмовився від госпіталізації та поставив про це свій підпис у формі № 110.

Зазначене також підтверджується відомостями, що містяться у картках, копії яких містяться у справі, та оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні судом першої інстанції, відповідно до яких перший виклик прийнятий на підставі телефонного дзвінка 6 травня 2018 року о 12:34:48 год., переданий о 12:35:13 год., час виїзду швидкої медичної допомоги 12:36:05 год., прибуття на виклик 12:43:56 год., завершення 13:04:38 год., повернення 13:07:08 год. Адреса виклику АДРЕСА_3 , викликала дружина, хворий ОСОБА_11 , 28 років, захворювання - підвищення артеріального тиску, головний біль.

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 681 від 01 травня 2018 року це був первинний виклик, причина нещасний випадок, травм немає, попередній діагноз ЗЧМТ забій голови, алкогольне сп`яніння, хворий скаржився на сильний головний біль, нудоту, блювання, перебував у ясній свідомості, вів себе спокійно, мав артеріальний тиск 130/100 мм.рт.ст. при постійному 120/70 мм.рт.ст., пульс 80.

Другий виклик прийнятий на підставі телефонного дзвінка 01 травня 2018 року о 17:17:48 год., переданий о 17:18:06 год., час виїзду швидкої медичної допомоги 17:18:37 год., прибуття на виклик 17:22:50 год., завершення 17:33:22 год., повернення 17:38:07 год. Адреса виклику АДРЕСА_3 , викликала знайома, хворий ОСОБА_11 , 28 років, захворювання помер чи помирає, не дихає.

Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 681А від 01 травня 2018 року це був повторний виклик, час від початку хвороби від 06 до 12 год., результат смерть до приїзду, попередній діагноз біологічна смерть.

Враховуючи, що час телефонних викликів з точністю до секунди фіксуються в автоматичний спосіб диспетчерською службою у м. Дніпрі, такі дані є у матеріалах кримінального провадження, в суду апеляційної інстанції не має сумнівів щодо дати і часу виклику швидкої медичної допомоги ОСОБА_14 і ОСОБА_12 до будинку ОСОБА_12 .

При цьому, як слідує з аудіозапису судових засідань судом першої інстанції за участю учасників судового провадження було безпосередньо досліджено надані лікарнею оригінали карток виклику швидкої медичної допомоги та шляхом прослуховування було досліджено аудіозаписи виклику швидкої медичної допомоги 01 травня 2018 року ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , що спростовує доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_10 про те, що судом першої інстанції не було витребовано та досліджено оригінали карток виїзду швидкої допомоги.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати, що медичні працівники, зокрема, свідок ОСОБА_20 , приховували чи спотворювали якусь інформацію стосовно часу виклику швидкої медичної допомоги, як стверджує в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 , і погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сталася людська помилка під час заповнення медичної картки № 681А від 01 травня 2018 року, яка була виправлена нею в частині прийому виклику (12.35), виїзду на виклик (12.36), прибуття на місце (12.43), закінчення виклику (13.04), повернення на станцію (13.07), оскільки ці дані повністю збігаються з тими, що зафіксовані в автоматичний спосіб і відображені в картках виклику швидкої медичної допомоги.

Згідно з дослідженими в судовому засіданні даними висновків комісійної судово-медичної експертизи № 134 від 29 серпня 2019 року причиною смерті ОСОБА_11 є тяжка черепно-мозкова травма з переломом потиличної кістки справа, субарахноїдальними крововиливами в лівій лобній та скроневій долях, епідуральною гематомою в потиличній ділянці справа (150 мл), що призвело до дислокації і стиснення головного мозку. Сукупність тілесних ушкоджень в області голови та обличчя призвели до виникнення тяжкої черепно-мозкової травми, яка й призвела до настання смерті, тобто, знаходиться у прямому причинному зв`язку. Встановлені тілесні ушкодження спричинені у відносно короткий проміжок часу, внаслідок не менш трьох травматичних дій тупих твердих предметів в область обличчя (нижня губа зліва), скроневу ділянку зліва та праву потиличну ділянку голови.

Також, колегія суддів вважає, що у діях ОСОБА_7 по заподіянню потерпілому не менше одного удару кулаками обох рук в область голови під час сварки наявний непрямий умисел, оскільки обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер такої дії, передбачав її суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання.

В той час, для кваліфікації діяння за ст. 115 КК України обов`язковою умовою є наявність прямого умислу.

Відтак, апеляційний суд вважає, що твердження потерпілої ОСОБА_10 про наявність у ОСОБА_7 умислу на вбивство ОСОБА_11 ґрунтується на припущеннях та спростовується належними і достатніми доказами, зібраними органами досудового розслідування з додержанням вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційних скарг потерпілої та сторони захисту про те, що органами досудового розслідування не вилучений з місця події одяг потерпілого ОСОБА_37 , який міг містити на собі сліди крові, біологічних матеріалів, інші сліди злочину, а судом не встановлено, що з цим одягом відбулось в подальшому, є необгрунтованими.

Так, суд першої інстанції встановив, що жоден зі свідків не стверджував, що під час бійки ОСОБА_11 був вдягнений у щось, окрім шортів, в яких його тіло виявили працівники поліції під час огляду місця події та огляду трупа, що і було зазначено у протоколах і фототаблиці. Зокрема, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили суду, що весь інший одяг був випраний ОСОБА_12 на прохання самого ОСОБА_11 ще 30 квітня 2018 року, чим пояснюється його знаходження під час застілля в самих шортах 01 травня 2018 року.

При цьому, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертиза № 134 від 29 серпня 2019 року тілесних ушкоджень, які є характерними для активного чи пасивного переміщення тіла потерпілого, після заподіяння йому тілесних ушкоджень, не встановлено.

З даних первинного судово-медичного дослідження трупа слідує, що будь-яких даних про переміщення чи зміну пози трупа після настання смерті не встановлено.

Враховуючи викладене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що на потерпілому 01 травня 2018 року був якийсь інший одяг, окрім вдягнутих на нього шортів, чи що з ОСОБА_11 був стягнутий одяг та знищений, як наголошували в апеляційних скаргах потерпіла та сторона захисту.

З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, правильно встановив, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, тобто заподіяв потерпілому ОСОБА_11 умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування та судом не було розглянуто клопотання обвинуваченого про проведення за його участю слідчого експерименту, є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження та технічних записів судових засідань не вбачається, що обвинуваченим заявлялось таке клопотання.

Таким чином, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку, як це зазначається в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілої.

Не можна погодитися з твердженнями апеляційних скарг потерпілої і сторони захисту стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, захисником та потерпілою, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах останніх.

Доводи ж потерпілої в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, а саме судом було відхилено її клопотання про проведення технічної експертизи (радіолокації та деталізації дзвінків), не встановлені всі причетні до злочину особи є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Таким чином, висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що заподіяло смерть потерпілому,відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і грунтуються на зібраних у провадженні доказах, які відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достатності й достовірності.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі потерпілої доводів про те, що слідча група не вилучила предмети вбивства, знищила речові докази, одяг та взуття потерпілого ОСОБА_11 , підмінила одяг вбивці, то вони є безпідставними, оскільки не підтверджуються наявними матеріалами кримінального провадження та потерпілою під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження зазначених обставин. Крім того, відповідні заяви не мали місця під час здійснення досудового розслідування.
Суд навів у вироку докази по обвинуваченню ОСОБА_7 і дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому слід визнати необґрунтованими доводи в скаргах про неповноту судового розгляду.
З огляду на наведене апеляційний суд вважає, що дослідженими при досудовому розслідуванні та судовому розгляді доказами обвинувачення ОСОБА_7 у злочині, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України, наведеного у вироку, знайшло своє підтвердження.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні, проведенні інших слідчих дій та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Отже, немає підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які не мають суттєвого значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, на що є посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого, захисника та потерпілої.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в іншому складі суду, на чому наполягають в своїх апеляційних скаргах обвинувачений, захисник та потерпіла.
Виходячи з наведеного є необґрунтованими доводи обвинуваченого, захисника та потерпілої у скаргах про те, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні ґрунтуються лише на припущеннях та суперечливих доказах.
Таким чином, на підставі оцінки й аналізу наведених у вироку доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд обґрунтовано визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Суд дійшов такого висновку, виходячи із сукупності всіх обставин вчинених діянь і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_7 необґрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, а твердження потерпілої в апеляційній скарзі її посилання в суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.
Перевіряючи доводи обвинуваченого та прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для пом`якшення покарання, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, чи призначення більш суворого покарання, як про це вказує в апеляційній скарзі прокурор, судом не встановлено і в апеляційних скаргах також не наведено.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також встановив відсутність обставин, що помякшують покарання, та визнав обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується досить позитивно, інвалідом не являється, на утриманні малолітніх дітей не має, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, працевлаштований, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, та доводи прокурора про те, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б свідчили, що обвинувачений вчинив злочин під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого, та під час апеляційного розгляду зазначені відомості стороною захисту надані не були.
Та обставина, що ОСОБА_7 25 березня 1999 року було засуджено Покровським районним судом Дніпропетровської області за вчинення аналогічного злочину проти життя та здоров`я особи за ч. 3 ст. 101 КК України (1960 року), не є підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, оскільки як зазначає і сам прокурор в апеляційній скарзі в силу вимог ст. 89 КК України обвинувачений вважається таким, що раніше не судимий.
Обвинуваченим як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, чи вказували на можливість призначення йому більш м`якого покарання, з огляду на проаналізовані в своїй сукупності матеріали кримінального провадження.

Прокурором під час апеляційного перегляду також не надано достатньо доказів на підтвердження необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для пом`якшення призначеного покарання чи призначення більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та прокурора доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого чи більш суворого покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та прокурор.
Що стосується доводів потерпілої ОСОБА_10 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Потерпіла вважає, що розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути з обвинуваченого, складає 7 800 000,00 грн.

Разом з тим, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому, в роз`ясненнях, що містяться у п.п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

У роз`ясненнях, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції враховував глибину фізичних та душевних страждань потерпілої ОСОБА_10 , яка після вказаних подій, зокрема, смерті єдиного сина внаслідок злочину, пережила сильний стрес, хід її життя був порушений, вона перебуває у стані депресії, порушився сон, вона не може займатися своїми звичними справами і перебуває у пригніченому стані.

При цьому як під час розгляду провадження у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду потерпілою не надано медичних документів, які б свідчили про погіршення стану її здоров`я, наявність/виникнення хвороб, інших розладів, які б підтверджували її доводи про різке погіршення стану її здоров`я після смерті потерпілого.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд першої інстанції врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_10 у зв`язку зі смертю свого єдиного сина, їх тривалість та ґрунтуючись на принципах розумності та справедливості прийшов до висновку, що сума компенсації моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. буде відповідати глибині її душевних страждань, що узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, та з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4