Справа № 441/881/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1106/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Городок Львівської області, на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 14 вересня 2020 року у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 194 КК України на п`ять років три місяці позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань шість років шість місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 16 жовтня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 15 701 грн. 00 коп. документально підтверджених витрат на залучення експерта.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 01 червня 2019 року близько 23 год. в стані алкогольного сп`яніння, з умислом на пошкодження майна колишньої дружини ОСОБА_9 , яка проживала у будинку на АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_8 , умисно підпалив означений будинок, внаслідок пожежі знищено дах будинку та електрообладнання на суму 330 468 грн. 81 коп., заподіявши шкоди потерпілій у великих розмірах.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок та призначити йому менш суворе покарання.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, адже він щиро розкаявся у вчиненому.
Окрім цього, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений також покликається й на те, що судом першої інстанції необґрунтовано враховано обставини, що обтяжують покарання.
На подану обвинуваченим апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 подала заперечення, в яких зазначає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд під час розгляду справи та ухвалення обвинувального вироку повно та об`єктивно провів судове слідство, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи. Окрім цього, потерпіла наголосила на тому, що обвинувачений своїми неправомірними діями позбавив її, особу похилого віку, житла.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілої, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація діянь є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.

Відповідно до положень ст.50 КК України, метою покарання є не тільки кара за вчинене, але й виправлення засудженого. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому, відповідно до вимог ст.65 КК України, суду при призначенні покарання слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Водночас згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Таким чином, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_6 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який ніде не працює, раніше притягувався до відповідальності, характеризується негативно, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, що він сприяв розкриттю злочину, покаявся, проте злочин вчинив в стані алкогольного сп`яніння, та щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, похилого віку, а також врахував і думку самої потерпілої.

Встановлені судом дані про особу обвинуваченого вказують на те, що він не оцінює критично свою поведінку, тому дають підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний певний строк ізоляції від суспільства, а призначене покарання, передбачене ч.2 ст.194 КК України, яке обвинувачений має відбути реально відповідає вимогам ст.65 КК України.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й підстав для його зміни чи скасування колегія суддів під час апеляційного перегляду не встановила.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:

вирок Городоцького районного суду Львівської області від 14 вересня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4