Дата документу 07.12.2020 Справа № 310/2911/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2911/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1753/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції із приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції із приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Майкопа Краснодарського краю Російської Федерації, громадянин України, не одружений, пенсіонер, з середньою освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту затримання - 3 березня 2020 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-трасологічних експертиз у розмірі 1570,10 грн. та 1256,08 грн.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за наступних обставин.

3 березня 2020 року, приблизно в 22 години, 00 хвилин, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на заподіяння смерті своїй співмешканці ОСОБА_9 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс їй клинком ножа два удари в область тулубу та один удар в верхню кінцівку, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани дистальної фаланги другого пальця лівої руки, яка кваліфікується, як легке тілесне ушкодження; колото-різаної рани передньої черевної стінки, що продовжується рановим каналом, який сліпо закінчується в товщі підшкірної жирової клітковини, яка кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітини зліва, що проникає в порожнину серцевої сумки, пошкоджує передню стінку правого шлуночка серця, що ускладнилася тампонадою серця кров`ю, яка кваліфікується, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, внаслідок якого на місці вчинення злочину настала смерть потерпілої.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вирок суду просить скасувати та його виправдати у зв`язку із тим, що він не причетний до вчинення будь-якого злочину.

В обґрунтування вказує, що досудове розслідування було проведено однобічно з обвинувальним ухилом. Матеріали справи не містять доказів його винуватості. Результати його медичного огляду вказують, що у нього відсутні тілесні ушкодження з кровотечею і відповідно кров, яку виявлено на його речах, не має відношення до події злочину. Вказує, що його одяг тривалий час не прався і виявлена на них кров опинилась за довго до події злочину. Вказує, що свідки та потерпіла показали, що до його квартири приходили різні особи, будь-яка з них могла вчинити злочин. Стверджує, що він не переховувався, викликав швидку медичну допомогу. Орган досудового розслідування не дав належної оцінки тому, що відбитки на ножі та стаканах відсутні. Наведене, на його переконання, вказує, що злочинець знищував сліди злочину. Вважає, що в такому випадку було б необхідно провести експертизу ДНК, але досудове розслідування її не провело. Вважає, що на підставі таких доказів можливо звинувачувати будь-яку особу, але місцевий суд доказам належної оцінки не дав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вирок суду просить скасувати.

В обґрунтування вказує на те, що висновки суду про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину не відповідають фактичним обставинам справи, а досліджені докази не доводять його вини.

Так в суді обвинувачений показав, що розпивав з потерпілою алкогольні напої, був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Тілесних ушкоджень потерпілій не спричиняв. Ножем, який було вилучено на кухні, різали продукти. Тілесних ушкоджень, від яких була б кровотеча на руках та інших частинах тіла на ньому не було.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що проживає з ОСОБА_7 в одному під`їзді на 4-му поверсі. Загибла проживала в квартирі ОСОБА_7 . Коли у них були гроші, вони вживали алкогольні напої. В день вчинення злочину нічого не чула. Була пойнятою, до квартири не заходила, обвинуваченій при ній пояснень не давав. До ОСОБА_7 з потерпілою часто приходили люди, які вели подібний спосіб життя. В них часто ламався замок, вони постійно там стукали, сусіди скаржились.

Свідок ОСОБА_11 показала, що в її присутності ОСОБА_7 вказав, що випивали, потім він пішов спати. Коли вона запитала, хто це зробив, ОСОБА_7 відповів, що це зробив він та вказав на кухонний ніж.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що коли зайшов до квартири, побачив, що на підлозі лежить жінка, у якої було ножове поранення в області серця. На запитання ОСОБА_7 відповів, що вони випивали разом та вона впала та втратила свідомість. Ножів на кухні на столі не було, слідів боротьби та крові у квартирі не було. При наданні невідкладної допомоги ОСОБА_7 не пояснював, що вдарив ножем потерпілу.

Захисник вважає, що досліджені судом документи, зокрема протокол огляду місця події із фототаблицею, висновки експертиз, також не доводять вини ОСОБА_7 .

Вважає, що судом було безпідставно відхилено клопотання про допит експерта для встановлення місця знаходження потерпілої та особи, яка спричинила удар ножем.

Вказує, що висновок експертизи № 949 від 13.03.2020 р. не виключає на частині досліджених об`єктів крові та антигенів ОСОБА_7 при наявності у нього в момент того, що сталося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

Згідно висновку експертизи № 1050 від 03.03.2020 р. при судово-цитологічному дослідженні клинку ножа, вилученого з місця події, не виключається наявність поту та крові як ОСОБА_7 , так і потерпілої ОСОБА_9 Категорично можливо було б висловитися після надання зразка слини ОСОБА_7 .

Але заявлені як на досудовому слідстві, так і в суді клопотання про проведення судово-молекулярної генетичної експертизи були відхилені, тому, на переконання захисника, посилання суду на вказаний вище висновок експертизи є безпідставним, оскільки встановлено, що ніж брали як обвинувачений так і потерпіла.

Захисник вказує, що згідно висновку експертизи № 944 від 13.03.2020р. на досліджуваному об`єкті виявлено кров, яка може належати як потерпілій, так і обвинуваченому при наявності у нього тілесних ушкоджень з зовнішньою кровотечею.

Вказує, що згідно висновку експертизи № 13-106 від 24.03.2020 р. на предметах, вилучених в ході огляду місця події, папілярних узорів, придатних до ідентифікації не виявлено, що підтверджує версію обвинуваченого з приводу того, що обвинувачений із потерпілою протягом дня вживали алкогольні напої, брали у руки пляшку, стакани, ножі, на яких повинні були б залишитися відбитки пальців обох, але у даному випадку на всіх вилучених речах вони відсутні, що підтверджує показання обвинуваченого, що вхідні двері не зачинялись вже тривалий час та хтось міг зайти, коли він спав у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник не погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину із посиланням на висновки експертизи № 949 від 13.302020 р., з якого вбачається що на марлевому тампоні зі змивом з «ложе трупа», плямах на речах потерпілої, вилучених з місця події, встановлено наявність крові потерпілої ОСОБА_9 . Крім того, у плямах на фрагменті тканини, а саме футболці або тільняшці в поперечні смуги чорного та білого кольору, куртці, бриджах, вилучених з місця події, встановлена наявність крові людини з домішкою поту, яким є підозрюваний ОСОБА_7 при наявності у нього на момент того, що сталось, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею. Домішка крові потерпілої ОСОБА_9 не виключається. Захисник вважає, що наведене підтверджує той факт, що на представлених речах наявна кров ОСОБА_9 , оскільки у ОСОБА_7 на момент вчинення злочину тілесні ушкодження із зовнішньою кровотечею біли відсутні. Але судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 до цього спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження сковородою та раніше спричиняла йому тілесні ушкодження, що підтвердила свідок ОСОБА_10 та у судовому засіданні не було встановлено, в якому одязі був в час завдання йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Захисник вважає, що наведене вказує на приналежність на речах потерпілої крові самої потерпілої.

Захисник вказує, що у порушення ст. 349 КПК України суд першої інстанції, встановивши повний обсяг дослідження доказів, послався на докази, вилучені в ході огляду місця події, але ці докази не вивчав.

Посилаючись на ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України захисника вважає, що усі сумніви у доведенні вини, суд першої інстанції повинен був тлумачити на користь обвинуваченого.

Захисник вважає, що для встановлення фактичних обставин справи необхідно дослідити в апеляційному суді речові докази, допитати в якості спеціалістів експертів, які проводили експертизи № 129 від 04.03.2020 р., № 949 від 13.03.2020р. № 1015 від 03.03.2020 р. (яка фактично не закінчена, оскільки експерт вказав, що для остаточного висновку потрібний зразок слини ОСОБА_7 ), № 942 від 03.03.2020р., № 948 від 13.03.2020р. № 944 від 13.03.2020р. Після допиту спеціалістів призначити судово-молекулярну генетичну експертизу всіх вилучених речей з місця огляду та у ОСОБА_7 .

Окремо в апеляційній скарзі захисником викладено клопотання про виклик та допит експертів, витребування та дослідження речових доказів, призначення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Клопотання про допит експертів, дослідження речових доказів та призначення експертизи у судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали та просили задовольнити, прокурор заперечував проти їх задоволення через те, що стороною захисту не наведено підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України для повторного дослідження обставин, встановлених в суді першої інстанції та дослідження доказів, які не досліджувались.

Заслухавши обвинуваченого, його захисника та прокурора з приводу заявленого клопотання, колегія приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2020 року у справі № 712/2341/15-к (провадження № 51-6364км19) зазначив, що наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. У частині 2 ст. 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але якщо суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, останній не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Враховуючи, що повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду, то відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Вирішуючи клопотання щодо виклику та допиту в судовому засіданні експертів колегія суддів встановила наступне.

За змістом апеляційної скарги захисник обвинуваченого вказує, що висновком експерта № 129 від 04.03.2020 року встановлена причина смерті ОСОБА_9 та вказуються напрямки удару, які знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті. Захисник безпосередньо в апеляційній скарзі стверджує, що заявляв клопотання про допит експерта для встановлення знаходження потерпілої та особи, яка спричинила удар ножем, положення потерпілої та особи, яка спричинила удар ножем один до одного та положення, у якому вони знаходились, але судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Адвокат не вказує, коли конкретно ним було заявлене таке клопотання, разом з тим з матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 26 серпня 2020 року він заявив два клопотання: про призначення судово-молекулярної експертизи та про призначення додаткової судово-медичної цитологічної експертизи (т. 3 а.с. 78-81), у задоволенні яких судом першої інстанції було відмолено (т. 3 а.с. 82, 83, 94, 95).

У супереч доводів адвоката, матеріали провадження не містять відомостей про те, що ним заявлялось клопотання про виклик експерта, який виготовив висновок № 128 від 4 березня 2020 року.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що безпосередньо в апеляційній скарзі захисником не наведено, які саме питання повинен роз`яснити експерт та яким чином пояснення експерта можуть вплинути на предмет доказування (з урахуванням процесуальної позиції обвинуваченого, який повністю заперечує свою причетність до спричинення тілесних ушкоджень потерпілої), колегія суддів приходить до висновку що вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Що стосується клопотання захисника з приводу виклику та допиту в судовому засіданні апеляційного суду всіх експертів, то воно задоволенню не підлягає також, оскільки по-перше воно є неконкретним (захисник не вказує яких саме експертів потрібно допитати та з яких питань, в чому незрозумілість їх висновків), а по-друге, як вже зазначалось вище, з такими клопотаннями до суду першої інстанції адвокат не звертався та в апеляційній скарзі він не вказує, в чому у сторони захисту були перешкоди для звернення з ними до суду. Отже захисником не обґрунтовано у відповідності до положень ч. 3 ст. 404 КПК України процесуальні підстави для встановлення апеляційним судом обставин, які не досліджувались судом першої інстанції.

Що стосується клопотання про витребування та дослідження в судовому засіданні речових доказів, то воно задоволенню не підлягає, оскільки, як вбачається з матеріалів провадження, суд з урахуванням позиції сторони захисту та обвинувачення ухвалив допитати обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідити документи. Стороною обвинувачення суду першої інстанції не було запропоновано для дослідження речові докази, суд їх не досліджував та на них у вироку не посилався. При цьому в своєму клопотанні захисник не пояснює причини, з яких сторона захисту, будучи обізнаною про наявність речових доказів, при виконанні судом вимог ст. 349 КПК України, не проявила ініціативи дослідити їх в суді першої інстанції. Отже і в даному випадку апелянтом не наведено підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України для дослідження в апеляційному суді доказів, які не досліджувались судом першої інстанції.

Що стосується наведеного в апеляційній скарзі клопотання до апеляційного суду про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, то воно є неконкретним з огляду на те що захисник не вказує які предмети необхідно дослідити, не зазначені вихідні дані для експертів, та які питання слід поставити експертам.

Разом з тим з матеріалів провадження вбачається що адвокат ОСОБА_8 звертався до суду першої інстанції із клопотанням про призначення судово-молекулярної експертизи, на вирішення якої просив поставити запитання чи маються на поверхні предмета ножа, 2-х скляних чарок та 1 полімерній пляшки 1,5 літра «Моршинська» які були вилучені 4 березня 2020 року при огляді місця події клітини ядра ОСОБА_7 , ОСОБА_9 чи іншої особи; якщо так, чи відбуваються клітини з ядрами, вилучені на ножі, 2-х скляних чарок та 1 полімерній пляшці 1,5 літра «Моршинська», які були вилучені 04.03.2020р. при огляд місця події клітини ядра ОСОБА_7 , ОСОБА_9 чи іншої особи. Вирішення вказаних питань просив доручити експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Запорізькій області.

Згідно матеріалів провадження вказане клопотання судом першої інстанції було вирішено в судовому засіданні 26 серпня 2020 року, про що мається відповідна ухвала суду (т. 3 а.с. 95).

Оскільки згідно до ч. 2 ст. 392 КПК України вказана ухвала суду, постановлена до ухвалення остаточного рішення і окремому апеляційному оскарженню не підлягає, суд апеляційної інстанції розглядає повторне клопотання захисника, наведене в апеляційній скарзі, як заперечення на неї, включене до апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що заявляючи вказане клопотання повторно до апеляційного суду, адвокат не вказує безпосередньо доводи, через які він не згоден із рішенням суду першої інстанції, яким було відмовлено у задоволенні його клопотання, тому колегія суддів оцінює висновки суду першої інстанції, наведені в ухвалі від 26 серпня 2020 року (т. 3 а.с. 95) у співвідношенні з обґрунтуванням, наведеним у клопотанні адвоката (т. 3 а.с. 77).

При цьому, як вбачається з клопотання про призначення вказаної експерти, захисник обґрунтовував його загальними посиланнями про всебічний розгляд кримінального провадження та необхідністю підтвердження чи спростування показів ОСОБА_7 по даній справі. Слід звернути увагу, що адвокатом не вказано, яким чином та які саме покази обвинуваченого повинні були підтвердити чи спростувати поставлені на вирішення експертизи питання. Натомість згідно встановлених судом першої інстанції обставин потерпіла та обвинувачений тривалий час (приблизно чотири роки) проживали спільно в квартирі, з якої було вилучено запропоновані адвокатом для експертного дослідження речі, спільно користувались ними. Наведене, на переконання колегії суддів, вказує що суд першої інстанції пришов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про призначення такої експертизи, оскільки будь-які результати її проведення не будуть доказами вини або невинуватості ОСОБА_13 .

Що стосується безпосередньо доводів поданих апеляційних скарг, то в судовому засіданні апеляційного суду вони були підтримані апелянтами, зокрема обвинувачений та захисник стверджували, що стороною обвинувачення не надано суду сукупності доказів, які б доводили вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, обвинувачений також наполягав на тому, що мети вчинювати вбивство ОСОБА_9 у нього не біло, оскільки він є особою похилого віку та повсякденно потребував догляду, який вона надавала йому, прокурор проти задоволення апеляційних скарг заперечував, вважав вину ОСОБА_7 доведеною належними та допустимими доказами, посилався на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які в сукупності доводять вину ОСОБА_7 , твердження сторони захисту з приводу відсутності доказового значення у протоколах та висновках експертиз вважав безпідставними, оскільки всі вони у сукупності доводять місце, час та спосіб вчинення вбивства потерпілої.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, потерпілої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав та показав, що із потерпілою ОСОБА_9 проживав приблизно чотири роки в належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . 3 березня 2020 року вдень, потерпіла прийшла до дому, принесла алкогольній напої, які вони спільно вживали. В ході розпивання спиртних напоїв він посварився з потерпілою в жартівливій формі. В процесі сварки потерпіла висловила образу в його бік, а він схватив її за волосся. Далі події він не пам`ятає, оскільки ліг спати, вдень спали, а ввечері потерпіла пішла за алкоголем, знову спільно розпивали алкогольні напої, він впав на стіл і заснув. Стверджував, що потерпілу не чіпав, вона також ніяких ударів йому не наносила. В той день до них ніхто не приходив, коли прокинувся, підійшов до потерпілої, вона сиділа на полу, полулежачі, почав будити, проте вона не реагувала, викликав швидку. Будь яких слідів крові біля потерпілої не бачив. В день події з потерпілою не конфліктував, не бився. Зустрів лікарів, провів їх до квартири та пояснив, що жінці стало зле і вона лежить без ознак життя на підлозі.

Таким чином, в суді першої інстанції обвинувачений не заперечував того, що 3 березня 2020 року протягом дня спілкувався з потерпілою, з якою до того часу проживав спільно приблизно чотири роки, спільно з нею вживав алкогольні напої, не заперечував того, що у них виникла сварка, а інших осіб в день події в їх квартирі не було. Але обвинувачений наполягав на тому, що потерпілу не вбивав, мотивів для цього не мав. За доводами апеляційної скарги обвинуваченого, він припускає, що це могла зробити будь-яка інша особа, коли він спав.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника зводяться до того, що належних та допустимих доказів, які б у сукупності довели поза розумних сумнівів вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, стороною обвинувачення суду першої інстанції надано не було.

З такими доводами апеляційних скарг колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

З мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вбачається, що суд першої інстанції дослідив та оцінив у сукупності показання обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_14 (які, на переконання колегії суддів не є інформативними щодо обставин події злочину), свідка ОСОБА_10 , яка описала спосіб життя обвинуваченого та потерпілої і показала, що в день події з квартири обвинуваченого нічого не чула, але раніше чула скандали, які відбувались між ними 2-3 рази на тиждень, знає, що потерпіла застосовувала до обвинуваченого фізичне насильство, також судом були допитані фельдшер ОСОБА_11 та санітар ОСОБА_12 . ШМД, які за встановлених судом обставин першими прибули на місце події та спілкувалися з обвинуваченим після виклику ним швидкої медичної допомоги.

Також суд першої інстанції дослідив надані стороною обвинувачення протоколи та висновки експертиз, допустимість та достовірність яких стороною захисту в апеляційних скаргах під сумнів не ставиться, але за доводами апеляцій вказані докази окремо та у сукупності не спростовують тверджень обвинуваченого щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому злочину.

Разом з тим згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місця події від 04.03.2020 року із доданим до нього відеозаписом, в ході проведення вказаної слідчої було встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 сторонні особи відсутні, загальний побутовий порядок розташування речей не порушений, сліди боротьби відсутні. На кухні вказаної квартири виявлено труп ОСОБА_9 із ножовим пораненням в області передньої черевної стінки. Справа від трупу ОСОБА_9 на кухонній стільниці біля вікна виявлено кухонний ніж з нашаруванням РБК. Вказаний ніж вилучено. (т. 2 а.с. 29-33).

Колегія суддів звертає увагу на місце розташування вказаного ножа.

Враховуючи правові висновки, викладені в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19), колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу висновків про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні нім умисного вбивства потерпілої дані з проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 .

Так згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу вказаної слідчої дії із доданим до нього відеозаписом свідок ОСОБА_11 показала, за яких обставин обвинувачений зустрів її та ОСОБА_12 біля свого будинку та провів до квартири, в якій свідок виявила на кухні ОСОБА_9 без ознак життя. ОСОБА_7 з приводу виявлених обставин свідку пояснив, що він із ОСОБА_9 розпивав алкогольні напої, вони дралися, після чого він пішов спати. Коли свідок оглянула потерпілу, виявила ножове порання в області серця, запитала у ОСОБА_7 , що відбулось, на що він відповів, що зробив це він та вказав на ніж, який лежав на кухонній стільниці. Ніж лежав ручкою до них (т. 2 а.с. 69-78).

Апеляційний суд бере до уваги відомості, отримані в результаті проведення вказаної слідчої дії за участю свідка ОСОБА_11 , оскільки вона не лише давала усні пояснення з приводу обставин, які стали їй відомі безпосередньо від обвинуваченого, а і продемонструвала точне розташування трупу потерпілої та ножа, яким як пояснив ОСОБА_7 , він завдав тілесні ушкодження потерпілій саме в тих місцях, де їх було виявлені працівниками поліції під час проведення огляду місця події 3 березня 2020 року.

Керуючись положенням ст. 97 КПК України колегія суддів визнає вказані показання свідка ОСОБА_11 допустимим доказом, оскільки вона під присягою повністю підтвердила їх безпосередньо в суді першої інстанції, вони узгоджуються з фактичними відомостями, отриманими в ході огляду місця події, достовірність яких не оспорюється, інші безпосередні очевидці події відсутні, підстави для обмови свідком обвинуваченого відсутні.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 129 від 04.03.2020 року смерть ОСОБА_9 настала від одиночного колото-різаного проникаючого сліпого поранення грудної клітки зліва з ушкодженням передньої стінки правого шлуночка серця, що ускладнилося тампонадою серця кров`ю. Цей висновок підтверджується виявленням на передній поверхні грудної клітини зліва, на рівні 4-го міжребер`я, колото-різаної рани (№ 1), що проникає в порожнину грудної клітки, з пошкодженням перикарду та передньої стінки правого шлуночного серця скупченням близько 450 мл рідкої темно-червоної крові та згортків в порожнині сумки. Судячи зі ступеню розвитку трупних явищ, з урахуванням причини смерті і умов, при яких знаходився труп до розтину, з часу настання смерті до початку дослідження трупа ОСОБА_9 в морзі, пройшло близько 12 годин. При проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 , виявлені наступні тілесні ушкодження: колота-різана рана на передній поверхні грудної клітки зліва, що проникає в порожнину серцевої сумки, пошкоджує передню стінку правого шлуночка серця та сліпо закінчується в його порожнині. Проникаюче колото-різане сліпе поранення грудної клітки зліва з ушкодженням серцевої сумки та передньої стінки правого шлуночка серця утворилося незадовго до настання смерті від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Це ушкодження знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя. Колото-різана рана передньої черевної стінки, що продовжується рановим каналом довжиною 2,0 см, який сліпо закінчується в товщі підшкірної жирової клітковини. Дана рана є колото-різаною, що підтверджується її рівними краями, гострокутним лівим кінцем, заокругленим правим кінцем, рівними стінками ранового каналу, переважанням довжини гайового каналу над довжиною рани на шкірі. Вона утворилася незадовго до настання смерті від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Дана рана у живих осіб оцінюється за її наслідками, але не менш, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Це ушкодження в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває.

Різана рана дистальної фаланги другого пальця лівої руки, яка утворилася незадовго до настання смерті від дії гострого предмету, що має ріжучі властивості. Дана рана у живих осіб оцінюється, як легке тілесне ушкодження; в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває.

Вищевказані колото-різані рани грудної клітки та передньої черевної стінки утворилися від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Довжина леза на рівні занурення не менше 6,5 см., а ширина не менше 15 мм. Рана передньої стінки грудної клітки продовжується рановим каналом довжиною 6,5 см, направленим спереду назад, зверху вниз, зліва направо, який проходить через 4 межребер`я, пошкоджує серцеву сумку, передню стінку правого шлуночка серця і проникає в порожнину серця. Рана передньої черевної стінки продовжується рановим каналом довжиною 2,0 см, направленим знизу вгору, спереду назад, зліва направо, який сліпо закінчується в жировій клітковині передньої черевної стінки. Судово-медичними даними, за якими можливо було б встановити послідовність нанесення пошкоджень, експерт не володіє у зв`язку з тим, що всі прижиттєві ушкодження утворились у відносно короткий проміжок часу між собою.

При проведенні медико-криміналістичної експертизи слідів сполук заліза на стінках і по краях ран не виявлено. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 було виявлено різану рану дистальної фаланги другого пальця лівої руки, яка може свідчити про спробу самозахисту. Ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_9 , за характером та кількістю відповідають пошкодженням на одежі. Виникнення вищевказаних пошкоджень можливе при будь-якому взаємо-розтушованні потерпілого відносно нападника, за умови доступності зон пошкоджень. Після отримання тілесного ушкодження, яке спричинило смерть, могла жити короткий проміжок часу, який вимірювався хвилинами. При судово-медичній експертизи трупа ОСОБА_9 не були виявлені посмертні пошкодження. Враховуючи, що виявлені тілесні ушкодження утворились у відносно короткий проміжок часу між собою, а також що після отримання тілесного ушкодження, яке спричинило смерть, потерпіла могла жити короткий проміжок часу, не виключена можливість того, що вона пересувалася, звала на допомогу або здійснювала цілеспрямовані дії в зазначений період до настання смерті. Безпосередньо перед настанням смерті ОСОБА_9 знаходилась у стані сильного алкогольного сп`яніння (т. 2 а.с. 45-50).

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 193 від 24.03.2020 р., рана на клапті шкіри із області передньої поверхні грудної клітки з ділянки 4-го міжребір`я, від трупа ОСОБА_9 утворилася від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Найбільша ширина частини клинка, що занурилася, становила близько 11-13 мм. Рана на клапті шкіри із області передньої черевної стінки, утворилася від дії плаского односторонньогострого колючо-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо. Найбільша ширина частини клинка, що занурилася, становила близько 15-17мм. Результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження дають підстави вважати, що справжні ушкодження на досліджених клаптях шкіри із області передньої поверхні грудної клітки з ділянки 4-го міжребір`я та із області переданої черевної стінки, могли утворитися від дії наданого на експертизу ножа. (т. 3 а.с.с 55-57).

Отже тілесні ушкодження потерпілій було завдано ножем, виявленим на місці вчиненні злочину, розташування ножа на кухні вказав обвинувачений свідку ОСОБА_11 , крім тілесного ушкодження, яке перебуває у причинному зв`язку із настанням смерті, на тілі потерпілої виявлено тілесне ушодження, характерне для самозахисту, потерпіла перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу того, що фактичні дані, які отриманні в ході проведення експертиз № 949 від 13.03.2020 р., № 1050 від 03.03.2020р., № 944 від 13.03.2020р. № 949 від 13.03.2020 р. не доводять прямо вини ОСОБА_7 у вчиненні вбивства, оскільки досліджені в ході їх проведення об`єкти були предметами спільного використання тривалий час як обвинуваченого так і потерпілої, з огляду на що їх біологічні сліди могли залишитися на вказаних речах задовго до часу вчинення вбивства ОСОБА_9 , разом з тим колегія суддів звертає увагу на дані, які отримані в ході проведення експертизи № 946 від 13.0.2020 року, згідно висновків якої на марлевому тампоні (об`єкт № 1) зі змивом з кисті правої руки підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини з домішкою поту та виявлені антигени В і Н з ізогемаглютиніном анти-В, що не виключає змішування крові особі групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0, якої є потерпіла ОСОБА_9 з потом, або кров`ю, особи групи В за ізосерологічною системою АВ0, або В з супутнім антигеном Н, яким є підозрюваний ОСОБА_7 . На марлевому тампоні (об`єкт №2) зі змивом з кисті лівої руки підозрюваного ОСОБА_7 встановлена наявність крові людини з домішкою поту та виявлені антигени В і Н, що не виключає походження крові і поту від особи групи В за ізосерологічною системою АВ0 з супутнім антигеном Н, яким є сам підозрюваний ОСОБА_7 . Домішка крові потерпілої ОСОБА_9 не виключається. (т. 3 а.с.66- 67).

За доводами сторони захисту, в період вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинних дій він не мав тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

З такими доводами колегія суддів погоджується, оскільки згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судово-медичної експертизи № 62 (т. 2 а.с. 5, а.с. 78 - судове засідання 26.08.2020 р.) у обвинуваченого ОСОБА_7 було виявлено лише один синець на тильній поверхні правої кісті, будь-яких інших видимих зовнішніх ушкоджень, які відносяться до події 03.03.2020 року не виявлено.

Отже наведені докази в їх сукупності доводять, що на руках обвинуваченого було виявлено кров саме потерпілої ОСОБА_9 , при тому що відомостей про фізичний контакт обвинуваченого із потерпілою після її вбивства, зокрема при наданні першої медичної допомоги, матеріали провадження не містять.

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції показала, що між обвинуваченим та потерпілою раніше регулярно виникали сварки, потерпіла могла застосовувати фізичне насильство до потерпілого, але саме в день вбивства ОСОБА_9 нічого не чула.

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 148 від 25.03.2020 р. у ОСОБА_7 при дослідженні виявлено афективну зарядженість, роздратованість, астенізацію. У період здійснення інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації, ознак тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв (т. 2 а.с. 8-13).

Факт перебування в стані сильного алкогольного сп`яніння, викликаного вживанням алкогольних напоїв протягом 3 березня 2020 року, обвинувачений в суді першої інстанції не спростовував, факт такого стану обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину підтвердили в суді свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Таким чином наведені докази у сукупності та логічному зв`язку, на переконання колегії суддів, доводять що між потерпілою та обвинуваченим на ґрунті вживання алкогольних напоїв раніше виникали сварки, 3 березня 2020 року обвинувачений та потерпіла перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння, між ними була сварка.

Сусідка обвинуваченого ОСОБА_10 в день вчинення злочину сторонніх звуків з квартири обвинуваченого не чула. Будь-які фактичні дані, які б вказували на присутність в квартирі обвинуваченого сторонніх осіб під час здійснення кримінального провадження не здобуті і сторона захисту обмежується з цього приводу лише загальними припущеннями.

Оцінюючи у сукупності досліджені судом першої інстанції докази, колегія суддів приходить до висновку, що ними в повному обсязі поза розумних сумніві доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_9 , оскільки обвинувачений без будь-якого примусу відносно нього ще до початку досудового розслідування вказав на обставини, зокрема, спосіб вчинення ним вбивства, вказав на знаряддя вчинення вбивства, на обвинуваченому було виявлено тілесні ушкодження, які як він пояснив в ході медичного обстеження йму завдала знайома жінка, хватала його а руки, била по руками.

Вказані обставини в сукупності доводять, що 3 березня 2020 року обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, завдав ножем три тілесних ушкодження потерпілій, одне з яких перебуває у причинному зв`язку із настанням смерті потерпілої і такі дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що повністю спростовані матеріалами кримінального провадження, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника з приводу невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи з огляду на відсутність доказів, якими в суді першої інстанції доведено вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу порушення судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України, яке полягає в тому, що суд прийняв рішення про дослідження доказів в повному обсязі, послався на докази, вилучені в ході огляду місця події, але їх не досліджував, то вони є необґрунтованими також з огляду на наступне.

Як вбачається з журналу, аудіо- та відеозаписів судового засідання від 2 червня 2020 року обвинувачений після оголошення прокурором обвинувального акту повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміло, вину не визнає, показання давати буде.

Суд, вислухавши думку прокурора, захисника обвинуваченого, з яким погодився і сам обвинувачений, ухвалив дослідити такий обсяг доказів та порядок їх дослідження: допитати потерпілу, свідків, дослідити документи після чого допитати обвинуваченого.

При цьому а ні сторона захисту, а ні сторона обвинувачення не пропонувала досліджувати безпосередньо в судовому засіданні речові докази.

Зміст мотивувальної частини вироку вказує, що суд, обґрунтовуючи висновки про доведення вини ОСОБА_7 як на докази безпосередньо на речові докази не посилався.

Отже за вказаним доводами апеляційної скарги колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України.

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо наявності сумнівів з приводу доведеності його вини є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами, яким суд дав належну об`єктивну оцінку.

Доводи апеляційних скарг з приводу неповноту досудового розслідування, судового розгляду та обвинувального ухилу, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані обвинувачений, потерпіла, всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого і відповідно спростовано версію щодо обставин події, запропоновану стороною захисту.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, яке з урахуванням даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, що пом`якшують покарання, наявності обставини, що обтяжує покарання, не є явно несправедливим через суворість.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4