ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/7116/20
Провадження № 1-кс/210/2769/20

"26" грудня 2020 р. м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУ Національної поліції Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000540 від 02.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 12.06.2020 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ч.2 ст.190 КК України, призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підстав ст.ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
24 грудня 2020 до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, із вказаним клопотанням звернувся слідчий СВ Криворізького РВП КВП ГУ Національної поліції Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , погодженим прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 .

Клопотання слідчий мотивує тим, що у провадженні СВ Криворізького районного відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000540 від «02» грудня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за фактом таэмного викрадення майна ОСОБА_6 ..

Проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому СВ Криворізького районного відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 .

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів у складі прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 (старший групи), прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_7 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.06.2020 Центрально-Міським судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , 11.11.1988 призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підстав ст. ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік, судимість за який не знята та не погашено. Однак, ОСОБА_4 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності в період іспитового строку, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.12.2020 року, в період часу приблизно з 13 годин 00 хвилин, по 14 годину 00 хвилин, перебував біля гаражу який розташований за адресою: АДРЕСА_3 та в нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

ОСОБА_4 в цей же день та проміжок часу, діючи з корисливих мотивів, повторно, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, скориставшись відсутністю потерпілого та свідків шляхом вільного доступу, через незачинені двері проник у гараж який розташований за адресою АДРЕСА_3 , та таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: електролобзик марки «Фиолент», модель «ПМЗ-600Э», згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 2008 від 19.12.2020 року вартість якого станом на 02.12.2020, становила 893,20 грн (вісімсот дев`яносто три гривні 20 коп.).

Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 893,20 грн (вісімсот дев`яносто три гривні 20 коп.).

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні не має неповнолітніх дітей та осіб з інвалідністю, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 12.06.2020 Центрально-Міським судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 190 КК України, призначено покарання у вигляді 1 року, на підстав ст. ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

До суду було направлено обвинувальні акти: 03.08.2020 Криворізькою місцевою прокуратурою №3 у к/п №0001224 за злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України; 22.09.2020 Криворізькою місцевою прокуратурою №3 у к/п №0000137 за злочин передбачений ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України; 30.10.2020 Криворізькою місцевою прокуратурою №1 у к/п №0001172 за злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України; 27.11.2020 Криворізькою місцевою прокуратурою №3 у к/п №0000250 у вчиненні проступку за ч.1 ст.309 КК України. 16.12.2020 Криворізькою місцевою прокуратурою №1 у к/п №0000304 за злочини передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

23.12.2020 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Вина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 02.12.2020; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.12.2020; висновком експерта №СЕ-19/104-20/35548-ТР від 14.12.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.12.2020; протоколом огляду місця події від 11.12.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2020; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 15.12.2020; висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №2008 від 19.12.2020;

При вирішенні питання про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу відповідно до ст. 178 КПК України враховано наступні обставини: вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним злочину; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відсутність у підозрюваного ОСОБА_4 постійного місця роботи та інших законних джерел доходу; майновий стан підозрюваного, зокрема ОСОБА_4 будь-яких законних джерел доходу, в тому числі для задоволення природних потреб у їжі, одязі та житлі, не має; наявність у ОСОБА_4 судимостей;

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного нетяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Таким чином, необхідність виконання завдань кримінального провадження, передусім захисту суспільства та окремих громадян від протиправних посягань, недопущення вчинення підозрюваним нових умисних злочинів, в усталеній практиці Європейського суду з прав людини та положень п.п. 3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно яких обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, розглядається як першочерговий чинник, що виправдовує обмеження вказаних прав. При цьому, інтереси суспільства та держави превалюють над частковим вимушеним обмеженням у встановленому законом порядку прав окремої людини.

З огляду на викладене є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 причетний до вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс Кемпбелл та Хартлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1998, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.2004, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадження свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження визначених ст. 2 КПК України.

В даному кримінальному провадженні метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам: незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставини, які підтверджують ризик передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше був засуджений, за вчинення тяжкий умисних злочинів проти власності, та наразі підозрюється у вчиненні злочину проти власності, що свідчить про можливість зміни ним місцезнаходження з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, і тим самим ухилення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Обставини, які підтверджують ризик передбачений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливати на потерпілого, свідків.
Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 знає місце мешкання потерпілого ОСОБА_6 та мешкає за однією адресою зі свідком ОСОБА_8 а тому може впливати на нього.
Обставини, які підтверджують ризик передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення.
Даний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_4 був раніше неодноразового засуджений за вчинення корисливого злочину, останній раз у 2020 році будь-яких законних джерел доходу, в тому числі для задоволення природних потреб у їжі, одязі та житлі, він не має. Тому з метою відшукання засобів для існування ОСОБА_4 може продовжити вчинювати нові кримінальні правопорушення. Крім цього відносно підозрюваного ОСОБА_4 до суду направлено 5 обвинувальних актів, які на теперішній час не розглянуті.
Підозрюваному ОСОБА_4 не може бути обрано більш м`який запобіжний захід, як - то, наприклад, домашній арешт, так як він може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, продовжує вчинювати кримінальні правопорушення, тому є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 не зможе виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Застава як основний запобіжний захід не може бути застосована до ОСОБА_4 у зв`язку із тим, що останній ніде не працює, не має постійного джерела доходу, а отже збагачується шляхом скоєння кримінальних правопорушень та підозрюється у вчинені тяжкого злочину.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, обрання мінімального розміру застави у виді двадцяти розмірів прожиткового мінімуму є невідповідним та недостатнім у даному кримінальному провадженні.

Особиста порука не може бути застосована до підозрюваного ОСОБА_4 у зв`язку із відсутності письмових зобов`язань осіб, які заслуговують на довіру суду.

Особисте зобов`язання не може бути застосоване у зв`язку із тим, що перебування підозрюваного ОСОБА_4 на волі не сприятиме виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Всі зазначені обставини свідчать про неможливість запобігти вищезазначеним ризикам шляхом обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу для ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний звільняється з під варти після внесення застави, визначеної в ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу обвинуваченого, з огляду на вірогідність незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, вірогідність переховування останнього від органів досудового розслідування та суду спростовує доводи про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України, та можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Розгляд вказаного клопотання був призначений судом на 24 грудня 2020 року, однак в судове засідання підозрюваний ОСОБА_4 не з`явився та місце його знаходження відомо не було.

Прокурор у судовому засіданні 24 грудня 2020 року заявлено клопотання про примусовий привід обвинуваченого для розгляду вказаного клопотання.

Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року застосовано привід до підозрюваного ОСОБА_4 у судове засідання на 26 грудня 2020 року на 11 годину 00 хвилин.

На виконання ухвали суду від 24 грудня 2020 року підозрюваного ОСОБА_4 було доставлено в судове засідання.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та зазначив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, і відповідає меті такого заходу, тому просив суд його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав, але заперечував проти обрання вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На питання, де він знаходився 24.12.2020 року, останні повідомив, що був у свого друга.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, підозрюваного (кожного окремо), дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, розмір застав визначається у межах - щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчинені тяжкого злочину від 20 до 80 розмірів прожиткових мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25. 04. 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що наразі наявні ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення (п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Відповідно до oc2.nsf/link1/an_1357/ed_2012_07_05/pravo1/ НОМЕР_1 .html?pravo=1#1357" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію , майновий стан; наявність судимостей.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що окрім визнання ОСОБА_4 своєї вини, його вина підтверджується обґрунтованого підозрою у вчинені інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, та наявними у провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 02.12.2020; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.12.2020; висновком експерта №СЕ-19/104-20/35548-ТР від 14.12.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.12.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.12.2020; протоколом огляду місця події від 11.12.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.12.2020; протоколом пред`явлення речей для впізнання від 15.12.2020; висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №2008 від 19.12.2020.

Аналізуючи дані про особу ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, міцних соціальних стосунків не має, підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п`яти років, що збільшує ризик втечі. Раніше засуджений за вчинення злочинів та вироком Центрально-Міського районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2020 року засуджений за ч.2 ст.190 КК України та останньому призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підстав ст.ст. 75, 76 КК України, від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік, тобто підозрюваний розуміє, що перебуває на іспитовому строку. Крім того, та на даний час відносно останнього перебувають у провадженні суддів п`ять обвинувальний актів за вчинення злочинів передбачених ст. 185 КК України. Таким чином, усвідомлення ОСОБА_4 , що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час застосування у відношенні нього іспитового строку та те, що в подальшому це може враховуватись при винесенні обвинувального вироку, як невідбута частина покарання, схилятиме його до уникнення кримінальної відповідальності по даному кримінальному провадженню та переховування від органів досудового розслідування та/або суду, що свідчить про можливість зміни ним місцезнаходження з метою переховування від органів досудового розслідування та суду, і тим самим ухилення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Крім того, суд вважає наявним наступні ризики. Так, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, може: переховуватися від суду, що підтверджується поведінкою підозрюваного під час розгляду вказаного клопотання, оскільки в судове засідання призначене на 24 грудня 2020 року останній не з`явився та був доставлений до суду на виконання ухвали про примусовий привід (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки у разі постановлення обвинувального вироку суду, особа може бути засуджена до реальної міри покарання; вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).
Відтак,суд доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиев проти Молдови).

Таким чином, суд вбачає наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено неможливості застосування до підозрюваного у даному кримінальному правопорушенні більш м`якого запобіжного заходу, а тому існує необхідність при призначенні запобіжного заходу тримання під вартою у визначенні альтернативного запобіжного заходу застави у розмірі - 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Виходячи з вищевикладеного та на підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України та керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 182 - 184, 193, 197, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Криворізького РВП КВП ГУ Національної поліції Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000540 від 02.12.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 11 годин 40 хвилин 26 грудня 2020 року до 11 години 40 хвилин 23 лютого 2021 року.

Визначити розмір застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 131 340 (сто тридцять одна тисяча триста сорок) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 - з-під варти звільнити.
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 на строк до 23 лютого 2021 року наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;
- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає;
- утримуватись від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними по кримінальному провадженню, крім участі у процесуальних діях.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч.ч.8, 9 ст.182 КПК України у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Термін дії ухвали становить 60 днів.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали суду складено 28 грудня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1