Справа № 450/719/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/502/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 березня 2020 року відносно ОСОБА_6 ,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 березня 2020 року ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України, визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення в частині спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, в частині спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 грн.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно оскаржуваного вироку суду ОСОБА_6 14 листопада 2018 року о 19 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання неподалік свого житлового будинку на дорозі загального користування у с. Кугаїв Пустомитівського району Львівської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, внаслідок раптово виниклого конфлікту між ним та ОСОБА_10 , яка намагалася зупинити його протиправні дії, умисно наніс їй один удар дерев`яною палицею, яку тримав у руках, в ділянку обличчя, внаслідок чого заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійних саден обличчя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
На даний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок у частині визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України, щодо спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 , та ухвалити у цій частині новий вирок, яким визнати його невинуватим та виправдати у зв`язку із відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції у цій частині не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Вважає, що докази, якими суд першої інстанції обґрунтував своє рішення, зокрема, висновок судово-медичної експертизи № 02/2019 від 28.01.2019 року та речовий доказ, є недопустимими доказами в розумінні ст.ст.86, 89 КПК України. Суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, та у своєму рішення не навів мотивів щодо вирішення цього клопотання. Крім цього, суд першої інстанції не проаналізував долучені стороною захисту докази, а саме відповіді на адвокатські запити, які містять інформацію щодо спростування позиції сторони обвинувачення, та не навів мотивів, чому ці докази не взято до уваги. Апелянт вважає, що висновок судово-медичної експертизи № 02/2019 від 28.01.2019 року був зроблений із порушенням вимог законодавства, оскільки всупереч прямій забороні самостійно збирати докази, експерт ОСОБА_11 самостійно отримав від ОСОБА_10 її медичну карту амбулаторного хворого. Хоча відповідно до ухвали слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.01.2019 року зазначена медична карта для проведення експертизи не скеровувалась, і експерт з цього приводу не звертався до слідчого із відповідним клопотанням. А тому такий доказ є недопустимим. В матеріалах кримінального провадження відсутні такі медичні документи, які аналізувались експертом ОСОБА_11 . Не погоджується із твердженням суду про те, що відкриття медичних документів мало відбутись за клопотанням, яке слід було заявляти у порядку виконання ст.. 290 КПК України на стадії досудового розслідування, оскільки під час досудового розслідування у нього не було захисника, а обов`язок доведеності вини покладено на сторону обвинувачення. Крім цього, згідно адвокатського запиту, який був відкритий стороні обвинувачення у порядку ч. 11 ст. 290 КПК України, КЗ ЛОР Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи повідомив, що копії документів на підставі яких експерт ОСОБА_11 проводив судово-медичну експертизу в установі відсутні. Пустомитівська ЦРЛ надала відповідь, що ОСОБА_10 за медичною допомогою не зверталась та в медичних документах не значиться, а тому є не зрозумілим походження інформації з амбулаторної карти та достовірність таких даних, на підставі яких експерт і надав свій висновок. Наведені документи не були досліджені та проаналізовані судом першої інстанції. Також, у самому висновку експерт не робить категоричний висновок щодо як самих ушкоджень, дати їх виникнення та механізму утворення. Згідно показань експерта у судовому засіданні ушкодження могли утворитись і при інших обставинах, а садно могло утворитись і від іншого предмету. Крім цього, суд першої інстанції не врахував того, що потерпіла прибула на експертизу після 2-х місяців після події. Вважає, що наведені обставини свідчать про наявність сумнівів щодо тілесних ушкоджень, механізму їх утворення та припущення щодо дати їх виявлення, а отже висновок експертизи не може бути беззаперечним доказом його вини. Суд першої інстанції допустив порушення вимог КПК України не проаналізувавши висновок вказаної експертизи з точки зору його належності і допустимості.
Покликається на те, що суд першої інстанції допустив порушення дослідження речового доказу (дерев`яна палиця), з точки зору його відповідності та допустимості. Так, згідно постанови слідчого від 19.02.2019 року зазначена дерев`яна палиця була визнана речовим доказом. Однак, невідоме походження такої дерев`яної палиці, яка не була надана потерпілою одразу під час написання заяви 16.11.2018 року, а була надана нібито лише 19.02.2019 року, тобто через 4 місяці після реєстрації її заяви в ЄРДР. Згідно квитанції про отримання на зберігання речового доказу, дерев`яна палка була отримана слідчою 27.02.2019 року. Апелянт вказує, що у ході досудового розслідування не було встановлено, що речовий доказ дерев`яна палка є знаряддям вчинення злочину на якому є сліди вчиненого кримінального правопорушення. Експертні дослідження цього речового доказу не проводились. За таких обставин вважає, що зазначена палка не може бути речовим доказом у справі, оскільки немає слідів вчинення нею кримінального правопорушення. Наголошує, що стороною обвинувачення не доведено, що саме цією палкою спричинені тілесні ушкодження потерпілій, дана обставина залишена поза увагою суду першої інстанції і сумніви щодо цього не були спростовані в суді першої інстанції. Крім цього, судом першої інстанції не надано належної оцінки порушенню порядку оформлення вилучення такого речового доказу з урахуванням положень ч.2 ст.100, ст.237 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства та суду. Зазначає, що вилучення даної палиці відбулось без складання відповідних процесуальних документів органом досудового розслідування, що свідчить про недопустимість такого речового доказу.
Крім цього, апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам потерпілих, свідків, а також обставинам, які стали підставою конфлікту. Зазначає, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вдерлись на його земельну ділянку, пошкодили його майно. Вказує, що фізично не міг їм нанести удари, не мав палки і є значно меншим ніж ОСОБА_9 . Потерпіла ОСОБА_10 сама вказала, що вона била його палкою по голові, від чого у нього була кров. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що саме він викликав швидку медичну допомогу та поліцію, і те, що саме потерпілі спровокували конфлікт і побили його. Вказує, що захисник зверталась із запитом у лікарню швидкої медичної допомоги про надання документів про виїзд бригади за його адресою. Проте, такі відомості не отримала у зв`язку із обмеженим доступом даної інформації. У зв`язку і чим захисник звернулась до суду першої інстанції із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, оскільки такі відомості доводять наявність первинного джерела встановлення тілесних ушкоджень та можуть спростувати покази самих потерпілих. Однак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі дані не мають значення для кримінального провадження та відмовив у задоволенні такого клопотання, що на думку апелянта свідчать про обвинувальний ухил та упередженість. Крім цього, суд першої інстанції не зазначив у рішенні про те, що свідок ОСОБА_12 вказував про те, що потерпілі вживали алкогольні напої.
На апеляційний розгляд потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не прибули та про причини неявки не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмами від 30.06.2020 року, а отже їхня неявка у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.
При апеляційному розгляді справи обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали вимоги і доводи поданої апеляційної скарги та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого як безпідставну, та зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 березня 2020 року у частині виправдання ОСОБА_6 за фактом спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оспорюється, а отже, з урахуванням положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване судове рішення лише у частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за фактом спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 ..
Відповідно до вимог ч. 1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 у частині доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, за фактом спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 повністю дотримано.
Свій висновок про наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, за фактом спричинення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 суд першої інстанції обґрунтував такими доказами: - даними витягу з ЄРДР від 16 листопада 2018 року; - даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 листопада 2018 року; - даними висновку експерта № 02/2019 року від 28 січня 2019 року судово-медичної експертизи; - даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 29 січня 2019 року; - даними постанови про визнання предмета речовим доказом і приєднання його до матеріалів досудового розслідування від 19 лютого 2019 року; -даними фототаблиці до протоколу огляду речового доказу, а саме дерев`яної палиці з трьома вбитими цвяхами; - даними квитанції про отримання на зберігання речового доказу № 000683; - даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 27 лютого 2019 року; - даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 27 лютого 2019 року, - оглянутим у судовому засіданні речовим доказом, а саме дерев`яною палицею з трьома вбитими цвяхами; - показаннями потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та експерта ОСОБА_11 , які були наданні у судовому засіданні суду першої інстанції.
Так, згідно висновку експерта № 02/2019 року від 28 січня 2019 року судово-медичної експертизи (а.с.40 - 41), який покладено в основу обвинувального вироку суду, при огляді у ОСОБА_10 виявлено в ділянці лівої вилиці пігментацію шкіри (місце бувшого садна), з представлених медичних документів струс головного мозку, забійні садна обличчя. Дані тілесні ушкодження могли утворитися ймовірно 14 листопада 2018 року від контакту з тупим предметом, ймовірно при обставинах, на які вказувала потерпіла, не могли утворитися при падінні з висоти власного зросту, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Як зазначено у цьому експертному висновку, а саме у даних огляду: на день проведення експертизи у потерпілої ОСОБА_10 експертом було виявлено в ділянці лівої вилиці пігментацію шкіри темно-коричневого кольору, округлої форми (місце бувшого садна), розмірами 1,8 х 0,9 см, інших тілесних ушкоджень не виявлено.
Наявність у потерпілої ОСОБА_10 інших, вказаних у цьому висновку тілесних ушкоджень, а саме - струс головного мозку та забійні садна обличчя, були встановлені експертом на підставі представлених йому медичних документів медичної карти амбулаторного хворого.
З наданих у судовому засіданні суду першої інстанції показань експерта ОСОБА_11 , який проводив вищенаведену судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_10 , вбачається, що при проведенні експертизи він, зокрема, використав записи медичних працівників, які були відображені у амбулаторній картці, наданій йому особисто особою, яку він оглядав.
Крім цього, згідно відповіді начальника КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 18.09.2019 року № 2416 ( а.с. 118) у ході проведення судово - медичної експертизи ОСОБА_10 особисто були представлені медичні документи, а саме медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_10 , інформація з якої була відображена у висновку експерта № 02/2019, а самі медичні документи одразу повернуті ОСОБА_10 .
Тобто, для проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_10 експертом була використана медична документації, яку надала йому особисто потерпіла.
Відповідно до ч.4 ст.69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Експерт може відмовитись від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків.
Згідно ч.3 ст.101 КПК України висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

З матеріалів справи колегією суддів не встановлення фактів порушення експертом вимог ч.4 ст.69 КПК України при проведенні судово-медичної експертизи, оскільки, проводячи судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_10 , експерт ОСОБА_11 безпосередньо оглянув потерпілу та дослідив медичну документацію, надану йому безпосередньо потерпілою, отже будь-яких дій щодо самостійного збирання матеріалів для проведення експертизи експерт не вчинив.
З викладеного, апеляційні вимоги ОСОБА_6 про визнання недопустимим доказом висновок експерта № 02/2019 року від 28 січня 2019 року судово-медичної експертизи, як такий, що отриманий із порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, слід визнати необґрунтованими.
Також, не заслуговують на увагу апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання недопустимим речового доказу дерев`яної палиці, оскільки колегією суддів не встановлено будь-яких процесуальних порушень органу досудового розслідування при отриманні (палицю слідчому надана потерпіла) та процесуальному оформленню такого речового доказу (слідчий своєю постановою визнав цю палицю речовим доказом).
Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , який у суді першої інстанції показав, що 14.11.2018 року бачив сварку між ОСОБА_6 та Пшиками, під час якої ОСОБА_6 бив дерев`яною палицею ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ..
На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та спростовують апеляційні доводи обвинуваченого щодо відсутності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, по епізоду щодо потерпілої ОСОБА_10 ..
Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів визнає подані апеляційні скарги обвинуваченого необґрунтованими, та вважає вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та мотивованим, а отже підстави для його скасування відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 березня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з моменту проголошення ухвали суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: