ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8804/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-кп/818/2173/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 307, ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

перекладача - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, уродженця с. Гаджиселли, Євлахського району, Азербайджанської Республіки, маючого середню освіту, неодруженого, раніше не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України, призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і визначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 17.10.2018 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , у період часу з 05.10.2018 по 16.10.2018, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, а також з метою переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю України, придбав за невстановлених в ході досудового слідства обставин, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.
В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_7 помістив придбаний ним особливо небезпечний наркотичний засіб у три упаковки дитячого харчування з написом «Малышка» для унеможливлення виявлення вмісту під час митного контролю. Після цього, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою приховання від митного контролю, ОСОБА_7 помістив до поліетиленового пакету із написом «Посад» три упаковки з-під дитячого харчування «Малышка», в яких містилась особливо небезпечна наркотична речовина - канабіс, а також цукерки, дитячі іграшки та одяг.
Після цього, діючи умисно, ОСОБА_7 перемістив вищевказаний поліетиленовий пакет із написом «Посад» з трьома упаковками з-під дитячого харчування «Малышка», в яких містився канабіс, до центрального автовокзалу міста Харкова, який розташований за адресою: м. Харків, просп. Гагаріна, 22, де 16.10.2018 приблизно о 18 годині, передав водію автобусу марки «Scania», реєстраційний номер НОМЕР_1 із сполученням «Харків (Україна) - Москва (Російська Федерація)» для перевезення до м. Москва (РФ) - громадянину України ОСОБА_10 , за грошову винагороду у розмірі 400 грн., якому нічого не було відомо про вчинюваний злочин, тобто ввів останнього в оману щодо дійсного вмісту пакету, чим продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на переміщення через митний кордон особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, для подальшого збуту на території Російської Федерації.
Однак, злочинний намір ОСОБА_7 , направлений на незаконне переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, не був доведений ним до кінця з причин, що не залежать від його волі, оскільки 16.10.2018 приблизно о 21 годині 05 хвилин, в зоні митного контролю МП «Щербаківка» МАПП «Гоптівка» Харківської митниці ДФС (Харківська область. Дергачівський район, 38-й км траси «Харків-Бєлгород») при проведенні митного контролю автобуса марки «Scania», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який рухався з України на територію Російської Федерації під керуванням ОСОБА_10 співробітниками Харківської митниці ДФС виявлено в упаковках з-під дитячого харчуванням «Малышка», які знаходились у пакеті з написом «Посад» серед інших речей та одягу три згортки особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 622, 3781 грами.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, яку змінив під час апеляційного розгляду, просить вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити, пом`якшивши його підзахисному призначене покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2020року змінити та пом`якшити призначене покарання, оскільки судом першої інстанції не враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання своєї вини та ін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги в повному обсязі, а також заперечення прокурора, який вважав оскаржений вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого у повній відповідності норм КПК України та слушно дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК КПК України.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено за вчинення умисних, тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України. Остаточне покарання обвинуваченому призначено за правилами ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але і врахував конкретні обставини справи, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин. Крім того, суд при призначенні покарання врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що обвинувачений неодружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває; на території України постійного місця проживання не має, має наркологічну залежність.
Також судом встановлені обставини, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України.
Окрім цього, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку, погодився з позицією прокурора в частині можливості застосування до обвинуваченого положень ч. 1 ст. 69 КК України, оскільки за цим кримінальним провадженням відсутні обставини, що обтяжують покарання; обвинувачений до кримінальної відповідальності притягається вперше, під час розгляду справи визнав вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та розповів про всі обставини їх вчинення, висловив критичну оцінку своїм діям і заявив про готовність понести кримінальну відповідність за скоєне; зі слів обвинуваченого, під час розгляду справи в суді першої інстанції втратив свою матір, яка до цього хворіла і потребувала його допомоги. З цими висновками погоджується і колегія суддів, так як зазначені обставини є такими, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, які призначено обвинуваченому.
Апелянтами не наведено в своїх апеляційних скаргах, а також не надано стороною захисту під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, нових обставин, що не враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання як за кожен злочин окремо, так і остаточного покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України, а тому колегія суддів, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, а саме загальної маси вилученого під час досудового наркотичного засобу, в перерахунок на суху речовину яка складає 622,3781 грам, не погоджується з апеляційними доводами захисника та обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення покарання у зв`язку з тим, що останній розкаявся у вчинених злочинах та сприяв розкриттю злочину.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а будь-яке пом`якшення призначеного покарання, - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.
Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять доводів, які могли свідчити про наявність обставин, що свідчать про явну несправедливість призначеного остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, через його суворість, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, обставини його скоєння та дані про особу обвинуваченого, з урахуванням положень статті 414 КПК України та приписів статей 50, 65 КК України. Цих обставин не надано стороною захисту і під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Крім того, питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414 КПК України, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
За таких обставини, апеляційне прохання обвинуваченого та захисника про зміну вироку і призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, з урахуванням наведених ними доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 65, 66, 67, 69 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину.
З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України чи зміни оскаржуваного вироку, шляхом пом`якшення призначеного покарання.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в редакції змінених доводів залишити без задоволення.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 10 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді