Провадження № 11-кп/824/1692/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.307, ч.2, 3 ст.311, ч.5 ст.27, ч.3 ст.313 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19.03.2021 року включно. Визначено заставу достатню для виконання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обов`язків передбачених КПК України у розмірі 227 000 гривень для кожного.
В обґрунтування судового рішення зазначається, що тяжкість злочинів які інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_6 , та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини, а також підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченій злочинів, відсутність працевлаштування, а відповідно і джерела доходів, у своїй сукупності дають суду підстави вважати, що виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме, ризиків переховування від суду, впливу на свідків та вчинення нових злочинів. Реальним на даний момент є ризик переховування від суду, оскільки розуміючи, яке покарання їй загрожує у разі доведення вини, обвинувачена з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить встановлення істини у кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження передбачених ст.2 КПК України. Також, продовжує існувати і ризик незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані в суді та на яких обвинувачена може незаконно впливати, враховуючи те, що у відповідності до ст.23 КПК України, суд може обгрунтовувати свої процесуальні рішення лише показаннями отримати безпосередньо в судовому засіданні.
Окремо суд врахував те, що злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до тої категорії правопорушень, які у відповідності до Конвенції ООН про боротьбу проти незаконного обігу наркотичних засобів і психотропних речовин при масштабах і тенденції зростання незаконного виробництва, попиту і обігу наркотичних засобів і психотропних речовин, становлять особливу загрозу для здоров`я і добробуту людей і справляють негативний вплив на економічні, культурні й політичні основи суспільства.
Разом із тим, судом не здобуто інформації про міцні соціальні зв`язки обвинуваченої, які би переважили вищезазначені ризики та могли гарантувати бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Також, судом не здобуто інформації, яка би категорично виключала можливість перебування обвинуваченої під вартою.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2021 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 .
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтована і незаконна, прийнята судом із істотним порушенням норм процесуального закону та такою, що підлягає скасуванню.
Так, прокурором в судовому засіданні висловлено узагальнюючі фрази без конкретизації ризиків та їх належного підтвердження, що за своєю суттю є формальним виконанням пункту 1 частини 3 статті 199 КПК України, а отже в судовому засіданні судом не досліджені і не вивченні обставини, які є необхідними та виправдовуючи ми подальше тримання обвинуваченої під вартою. Таким чином, прокурором не доведені в судовому засіданні, ризики, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, що є істотним порушенням вимог процесуального закону. На зазначене порушення було акцентовано увагу суду, проте суд не дав належної правової оцінки порушенню прокурором пункту 1 частини 3 ст.199 КПК України у взаємозв`язку із частиною 2 ст.331 КПК України, чим допустив істотне порушення процесуального закону.
Крім того, захисник звертає увагу на те, що судом не взято до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, до кримінальному відповідальності не притягалася, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, правопорушення, в якому вона обвинувачується, не є правопорушенням проти життя та здоров`я особи.
Також, на думку захисника, в ухвалі суду присутнє істотне порушення КПК України, норм ЄКПЛ та практики ЄСПЛ у зв`язку з незаконним та необґрунтованим продовженням стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжного заходу з непомірною заставою.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали провадження колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.3 ст.422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Статтею 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення та інше.
Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченої, яка не працює, раніше не судима, має на утриманні неповнолітніх дітей.
Крім того, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжких, тяжких та особливо тяжких злочинів, за формою вини є умисними та мають підвищену суспільну небезпечність, міру покарання, яка загрожує обвинуваченій у разі доведення вини, а саме позбавлення волі від 5 до 12 років з конфіскацією майна, відсутність працевлаштування, а відповідно і джерела доходів, що в своїй сукупності дають підстави зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження взмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, ризиків переховування від суду, впливу на свідків та вчинення нових злочинів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, як це слідує зі змісту судового рішення, правильно визнав таким, що не зменшився ризик того, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Крім того, суд першої інстанції правильно врахував стадію розгляду даного кримінального провадження, де розпочато судовий розгляд, не допитано свідків, не досліджено інших доказів. Відтак, не виключаються ризики перешкоджання кримінальному провадженню та незаконного впливу на свідків.
На переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної поведінки останньої під час розгляду кримінального провадження.
Доводи захисника про не доведення прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України спростовуються вищенаведеними доводами суду першої інстанції та не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Доводи захисника про те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 взято до уваги формальні і узагальнені обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою обвинуваченої, є необґрунтованими.
Твердження захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, правопорушення в якому вона обвинувачується не є правопорушення проти життя та здоров`я особи, на даний час не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановлених ризиків без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Щодо доводів захисника про непомірність визначеного розміру застави обвинуваченій ОСОБА_6 , то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує прав обвинуваченої та буде належною гарантією не перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні. Крім того, в матеріалах провадження не міститься даних, які б вказували на непомірність визначеного розміру застави.
На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченою ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.
Зважаючи на викладене, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 350, 177, 418, 419, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 січня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.307, ч.2, 3 ст.311, ч.5 ст.27, ч.3 ст.313 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4