Постанова

Іменем України
08 грудня 2020 р.

м. Київ

справа №695/2907/18
провадження № 51-3930 км20

Верховний Суд колегією суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000490 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 3 130 грн на відшкодування матеріальної шкоди, а також 305 324 грн моральної шкоди та 8 284,50 грн витрат на правову допомогу.

Стягнуто з «Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 65 090,87 грн та моральну шкоду в розмірі 44 676 грн.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20 травня 2020 року вищевказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, 05 травня 2018 року, приблизно о 19 год, ОСОБА_6 керуючи автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Золотоноша-Черкаси-Сміла, зі сторони м. Черкаси у напрямку м. Золотоноша, в порушення вимог лінії горизонтальної розмітки 1.1 та вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, перебуваючи на 23 км + 200 м вказаної автодороги, перед перестроюванням та зміною напрямку руху свого автомобіля ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у зустрічному напрямку руху по зустрічній смузі руху.В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля RENAULT LOGAN, ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулубу та кінцівок, які в своєму перебігу призвели до розвитку поліорганної недостатності, від яких перебуваючи в реанімаційному відділенні Третьої Черкаської міської лікарні, 06 травня 2018 року, померла.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_9 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, а також на безпідставну відмову місцевим судом в задоволенні її цивільного позову в частині стягнення з ТДВ СТДВ «Глобус» матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням та похованням потерпілої ОСОБА_9 , при цьому просить судові рішення щодо ОСОБА_6 змінити, та призначити йому покарання без застосування ст. 75 КК України і стягнути з ТДВ СТДВ «Глобус» на її користь матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням та похованням в сумі 8 788, 52 грн. Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій поза увагою залишилася її позиція, щодо призначення ОСОБА_6 реальної міри покарання. Крім того, належно не враховано, що засуджений позбавив життя найдорожчої для неї людини, що ним вчинено тяжкий злочин, що під час досудового розслідування він не надав жодної матеріальної допомоги та не попросив у неї вибачення і не висловив співчуття з приводу смерті рідної людини. Внаслідок чого вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

У запереченнях представник ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що є правонаступником ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» вважає касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

Потерпіла ОСОБА_7 та її представник касаційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 вважає касаційну скаргу безпідставною та просить залишити її без задоволення.
Прокурор ОСОБА_5 просить касаційну скаргу потерпілої задовольнити частково в частині цивільного позову, а в частині невідповідності призначеного покарання вважає скаргу необґрунтованою.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, проте це не перешкоджає розгляду скарги по суті, оскільки вони належно повідомлені про дату, час та місце розгляду даного провадження.

Клопотання, що надійшловід представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», що є правонаступником ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відкладення касаційного розгляду, задоволенню не підлягає, оскільки не містить належного обґрунтування підстав для цього. Зазначені причини, Судом визнаються неповажними.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального правам при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій вони були оскаржені.

Правильність встановлення фактичних обставин справи, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не заперечуються та не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
При цьому підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що прокурор та потерпіла, не погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, подали апеляційні скарги, в яких порушували питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового, яким просили призначити ОСОБА_6 покарання без застосування ст. 75 КК України. Крім того, потерпіла в апеляційній скарзі заперечувала проти часткового задоволення її позовних вимог в частині стягнення з ТДВ СТДВ «Глобус» матеріальної шкоди.

При цьому прокурорта потерпіла наголошували, що прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженому було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення та його особі. Одночасно в апеляційній скарзі зазначались обставини, які у сукупності, на думку прокурора та потерпілої, підтверджували неможливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання.

Розглядаючи апеляційні скарги на вирок щодо ОСОБА_6 та залишаючи їх без задоволення, суд апеляційної інстанції не зазначив мотивовані підстави, з яких скарги сторони обвинувачення визнано необґрунтованими, не перевірив і не спростував доводи, викладені в них.

Суд апеляційної інстанції формально погодився з правильністю застосування місцевим судом кримінального закону ст. 75 КК України, можливістю виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та з відповідністю призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі.

При цьому, як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевий суд врахував тяжкість вчиненого ним злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що ОСОБА_10 повністю визнав свою вину, щиро покаявся, частково відшкодував завдані збитки. Суд також взяв до уваги дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що при вирішенні зазначеного питання він має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, суд, застосовуючи ст. 75 КК України, в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та наслідком якого є загибель людини, думку потерпілої, яка наполягала на призначенні реальної міри покарання, поведінку ОСОБА_6 після вчиненого ним кримінального правопорушення.

Більш того, у даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання засудженого його щире каяття у вчиненому злочині, проте не зазначено в чому воно полягає. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині. Також ця обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі коли, щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії.

Тому, усупереч вимогам ст. 75 КК України у вироку не зазначено які конкретні дані про особу ОСОБА_6 та інші обставини провадження, окрім тих, які були враховані при призначенні покарання, суд врахував, дійшовши висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання

Одночасно ці доводи залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, хоча прокурор та потерпіла наголошували в апеляційних скаргах на тому, що рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є не мотивованим.

Таким чином, апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України не спростував твердження прокурора та потерпілої про те, що звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України не сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, оскільки судом не враховано тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку ОСОБА_6 після вчиненого ним кримінального правопорушення, думку потерпілої щодо міри покарання, яка внаслідок протиправних дій засудженого втратила єдину близьку людину та наполягала на реальному позбавленні волі.

Що стосується доводів касаційної скарги потерпілої ОСОБА_7 про неправильне вирішення місцевим та апеляційним судами її позовних вимог в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ТДВ СТДВ «Глобус» матеріальної шкоди, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.
Виходячи із законодавчих приписів у рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування матеріальної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_7 не погоджуючись з вироком суду в частині часткового задоволення її позовних вимог до ТДВ СТДВ «Глобус» в апеляційній скарзі також вказувала на те, що судом першої інстанції в цій частині неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, необґрунтовано та незаконно в порушення норм матеріального та процесуального права, судом не взято до уваги всі докази, які підтверджують обґрунтованість заявлених нею позовних вимог, та безпідставно частково задоволено її позов в частині відшкодування матеріальної шкоди за відремонтований автомобіль та не розглянуто її позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з лікуванням та похованням її матері ОСОБА_9 в сумі 8 788, 52 грн.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 407, п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу. При цьому суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Переглядаючи вирок місцевого суду в апеляційному порядку в частині цивільного позову, суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу потерпілої без задоволення, зазначивши, що її доводи в цій частині є безпідставними, та вказав, що колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання про стягнення з ТДВ СТДВ «Глобус» на відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з відновленням (ремонтом) автомобіля в сумі 98 000 грн та витрат пов`язаних з лікуванням і похованням матері потерпілої ОСОБА_9 в сумі 8 788, 52 грн за відсутності представника цивільного відповідача. Проте, така підстава для відмови у задоволенні позовних вимог не передбачена вимогами чинного кримінального процесуального закону.

Крім того, в результаті перевірки матеріалів кримінального провадження також встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог не навів в ухвалі суті всіх зазначених апелянтом доводів, ретельно їх не перевірив, не надав відповіді на всі викладені в апеляційній скарзі доводи і не мотивував належним чином свого рішення про залишення скарги без задоволення.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора та потерпілої, не були належним чином перевірені і спростовані, апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, дійшовши передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність ст. 75 КК України та про відповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і його особі та про залишення без задоволення апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 в частині стягнення з «Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Глобус» матеріальної шкоди.

Зазначене вище відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно здійснити провадження з додержанням правил глави 31 КПК України й ухвалити законне, справедливе та обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 цього Кодексу.

Якщо при новому розгляді підтвердиться винуватість ОСОБА_6 у раніше пред`явленому обвинуваченні, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3