Справа №592/1877/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/99/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/1877/19 за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2018 року, в яких:

- обвинувачена просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити їй покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.79 КК України ОСОБА_6 просить звільнити її від призначеного покарання з іспитовим строком, до досягнення малолітньою дитиною семирічного віку.

- прокурор також просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та з покладенням на неї процесуальних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Даним вироком ОСОБА_6 визнана винною за ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України та їй призначено покарання:

- за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років,

- за ч.2 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупності злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Строк відбуття покарання визначено обчислювати з моменту взяття її під варту за вироком суду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за провадження по справі судових експертиз в сумі 5577 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 , не оспорюючи своєї вини, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного їй покарання, яке є явно несправедливим через суворість. При цьому, ОСОБА_6 зазначає, що має роботу та двох доньок, 2001 та 2014 років народження, які перебувають на її утриманні, так як старша донька на даний час не працює, а молодша є малолітньою, сама обвинувачена раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувалась, збула невелику кількість психотропної речовини лише один раз і після повідомлення про підозру припинила незаконні дії у сфері обігу наркотичних засобів, нових злочинів не вчиняла. Також обвинувачена розкаялась, сприяла розкриттю злочинів шляхом добровільної видачі банківської картки, виписки про рахунки, демонструвала свої дії під час слідчого експерименту та вказала джерело наркотичних речовин. За таких обставин, обвинувачена вважає, що їй можливо призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років та звільнити від його відбування на підставі ст.79 КК України до досягнення дочкою ОСОБА_9 семирічного віку.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги прокурор ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та невмотивованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Так, прокурор зазначає, що ОСОБА_6 вчинила один злочин за ч.2 ст.307 КК України, предметом якого є особливо небезпечна психотропна речовина невеликого розміру. Крім того, досліджуючи дані про особу обвинуваченої, суд повинен був взяти до уваги, що вона розлучена, сама утримує двох дітей, які на час вчинення злочину були неповнолітніми, раніше не судима і до адміністративної відповідальності не притягувалась. Прокурор вважає, що визнання судом обставинами, що пом`якшують ОСОБА_6 покарання, таких як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність на утриманні неповнолітньої дитини, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дає суду можливість призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.307 КК України.

Крім того, апелянт вказує й на те, що суд ухвалюючи вирок, не призначив обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації, передбаченого санкцією ч.2 ст.307 КК України, яке є обов`язковим, при цьому, про застосування при призначенні покарання положень ч.2 ст.69 КК України, судом вказано не було. Таким чином, на думку прокурора, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ч.1 ст.69 КК України, тим самим призначив ОСОБА_10 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені ч.2 ст.307 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

За вироком суду ОСОБА_6 визнана винною в тому, що:

1) 01 листопада 2018 року близько 10-00 год. ОСОБА_6 запропонувала ОСОБА_11 придбати у неї психотропну речовину «PVP» за 300 грн. шляхом поповнення її банківського рахунку і у цей же день об 11-51 год. ОСОБА_11 у ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки через термінал по вул. Іллінська, 12 в м. Суми поповнив банківський рахунок АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_6 , на суму 295 грн., внісши в термінал 300 грн., з яких 5 грн. стягнуто банком у якості комісії.

Після чого ОСОБА_6 замовила на інтернет сайті «RKDiler» особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», яку безпосередньо незаконно придбала з метою збуту через вказану їй закладку, знайшовши її у під`їзді будинку АДРЕСА_2 та поклавши до кишені своєї куртки, тим самим розпочавши незаконне зберігання при собі невстановленої кількості особливо небезпечної психотропної речовини «PVP» з метою збуту до 17-15 год. цього ж дня, при цьому незаконно перевозила вказану особливо небезпечну психотропну речовину «PVP» з метою її подальшого збуту на автомобілі таксі з вул. Харківської до вул. Оболонської в м. Суми.

У період часу з 17-15 год. до 17-18 год. ОСОБА_6 , знаходячись біля буд. 12 по вул. Веретенівське селище в м. Суми, збула ОСОБА_11 за отриману раніше грошову винагороду у сумі 295 грн. особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», передавши її в поліетиленовому зіп-пакеті, яку в подальшому ОСОБА_11 добровільно видав працівникам поліції.

Відповідно до висновку експерта № 19/119/7-2/1771е від 23.11.2018, у складі наданої на дослідження порошкоподібної речовини, яку ОСОБА_6 збула ОСОБА_11 , виявлений «PVP», який віднесений до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою в порошкоподібній речовині 0,0951 г.

Такими своїми діями ОСОБА_6 незаконно придбала, зберігала, перевезла з метою збуту та збула особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», масою в порошкоподібній речовині 0,0951 г.

2) Не зупинившись на вчиненому, 19 листопада 2018 року близько 14-00 год. ОСОБА_6 , знаходячись поблизу буд. 1 по вул. Олександра Олеся в м. Суми, біля лавочки навпроти будинку виявила поліетиленовий пакет в середині якого містились, у загальній кількості: 2 поліетиленові зіп-пакети перемотані ізолюючою стрічкою чорного кольору, в середині яких знаходилась кристалічна речовина синього та рожевого кольорів, згорток фольги з 3-ма паперовими згортками з кристалічною речовиною рожевого та синього кольорів, а також фрагмент скляної лампочки зі скляною трубкою з нашаруванням речовини темно-коричневого кольору, та оскільки ОСОБА_6 час від часу вживає психотропні речовини, знає їх вигляд та властивості, зрозуміла, що в знайдених нею поліетиленових зіп-пакетах та паперових згортках знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина «PVP». Одразу після чого ОСОБА_6 незаконно придбала психотропну речовину «PVP» для подальшого особистого вживання без мети збуту, поклавши її у вказаних згортках до правої та лівої нагрудних кишень своєї куртки, тим самим розпочала незаконно зберігати особливо небезпечну психотропну речовину «PVP» без мети збуту.

У цей же день близько 16-09 год. ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину «Океан» за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, 76, була зупинена працівниками поліції, на усне питання яких повідомила, що має при собі заборонену в обігу психотропну речовину «PVP», яку у ході огляду добровільно видала слідчому із правої та лівої нагрудних кишень власної куртки .

Згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів № 19/119/7-2/1822е від 05.12.2018 у складі наданих на експертизу речовин у трьох паперових згортках та двох пакетах виявлено «PVP», що є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, масою у речовині синього кольору у згортку аркуша паперу з друкованим текстом «ФОП ОСОБА_12 » - 0,0095 г, у речовині синього кольору у згортку з фрагменту аркуша паперу з частковим друкованим текстом «… сертифікована у…» - 0,0124 г, у речовині рожевого кольору у згортку з фрагмента аркуша паперу друкованого видання 0,0322 г, у речовині рожевого кольору з пакета, обмотаного липкою стрічкою чорного кольору, - 0,1420 г, у речовині синього кольору з пакета, обмотаного липкою стрічкою синього кольору, - 0,1801 г, масою 0,1312 г, згідно висновку вказаної експертизи № 19/119/7-2/1636е.

Згідно з Таблицею невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (із змінами та доповненнями), кримінальна відповідальність за незаконний обіг психотропної речовини «PVP» без мети збуту настає, якщо її вага більша ніж 0,15 г.

Таким чином ОСОБА_6 незаконно придбала та зберігала психотропну речовину «PVP», масою 0,3762 г. без мети збуту, будучи особою, яка раніше вчиняла злочин, передбачений ст.307 КК України.

3) 10 грудня 2018 року близько 22-00 год. ОСОБА_6 перебуваючи в будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , в під`їзді на сходах першого поверху побачила прозорий файл, піднявши який виявила, що в ньому знаходиться суха подрібнена зелена речовина рослинного походження. Оскільки ОСОБА_6 раніше вживала наркотичні засоби, знала як останні виглядають, їх фізичні властивості та зовнішній вигляд, тому у знайденій речовині вона впізнала наркотичний засіб із рослин роду коноплі та поклала знайдений прозорий файл із сухою подрібненою зеленою речовиною рослинного походження до кишені куртки, тим самим незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» та перенесла його до свого житла, де залишила у шухляді кухні для подальшого незаконного зберігання, без мети збуту.

11 грудня 2018 в період часу з 16-48 год. до 17-13 год. слідчим в ході санкціонованого обшуку житла ОСОБА_6 у шухляді кухні виявлено та вилучено до паперового пакету файл із сухою подрібненою зеленою речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів № 19/119/7-2/1984е від 22.12.2018, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - «канабісом», масою на висушену речовину 32,9 г.

Згідно з Таблицею невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 (із змінами та доповненнями), кримінальна відповідальність за незаконний обіг наркотичного засобу "канабіс" без мети збуту настає, якщо його вага більша ніж 5,0 г.

Таким чином, ОСОБА_6 повторно незаконно придбала та зберігала наркотичний засіб «канабіс», масою в перерахунку на висушену речовину 32,9 г, без мети збуту, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_7 , який уточнив апеляційну скаргу та просив, окрім викладеного раніше, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст.309 КК України, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 , яка погодилася з думкою прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається зі змісту апеляційних скарг обвинуваченої та прокурора, висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень в апеляційних скаргах не заперечуються.

Разом з тим, апеляційним судом встановлена необхідність у зміні правової кваліфікації кримінального правопорушення за ч.2 ст.309 КК України і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме ч.1 ст.309 КК України у зв`язку з тим, що колегія суддів не погоджується з висновком суду про правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.309 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що по епізоду № 2 від 19.11.2018 ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України, а по епізоду № 3 від 10-11.12.2018 - незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно та особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.307 КК України.

Однак, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 22 листопада 2018 року за № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

Цим законом внесено відповідні зміни до диспозиції ч.2 ст.309 КК України в редакції від 22.11.2018, згідно з якими кримінальним правопорушенням визнається незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Внесені зміни до закону про кримінальну відповідальність призвели до пом`якшення кримінальної відповідальності, яка має зворотну дію у часі, оскільки з диспозиції ч.2 ст.309 КК України, що діяла на момент вчинення кримінальних правопорушень (у даному випадку станом на листопад-грудень 2018 року), виключено такі кваліфікуючі ознаки, як вчинення злочину повторно, чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст.ст.307, 308, 310, 317 КК України.

За змістом ч.2 ст.4 та ч.1 ст.5 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення діяння. Разом з цим закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи апеляційним судом набрали чинності зміни до закону про кримінальну відповідальність, підстави для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України відсутні.

У зв`язку з викладеним, дії обвинуваченої ОСОБА_6 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Переглядаючи ж вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг прокурора та обвинуваченої в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» також наголошено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 свою провину у скоєному визнала повністю, у скоєному кається, активно сприяла розкриттю злочину, раніше не судима, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується задовільно, на обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, встановлено не було.

Однак, проаналізувавши зазначені судом обставини, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром покарання за ч.2 ст.307 КК України, оскільки покарання має відповідати принципам співрозмірності, справедливості та індивідуалізації. Для вибору такого покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України, якщо злочин, за яким особу визнано винною, не є корупційним, суду надано можливість за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

До того ж, частиною 2 ст.69 КК України передбачено, що суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_6 під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину шляхом добровільної видачі банківської картки та виписки по рахунках та вказала джерело отримання наркотичних речовин, однак ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Враховує колегія суддів і те, що обвинувачена ОСОБА_6 раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягалася, скарг від сусідів на її поведінку не надходило, в колі сумнівних компаній та раніше засуджених помічена не була (а.м.к.п. 168), а також відсутність у кримінальному провадженні обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням зазначених вище обставин в сукупності, зважаючи на принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, колегія суддів прийшла до переконання, що покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України може бути пом`якшене шляхом застосування положень ст.69 КК України і достатнім у такому випадку буде покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, що відповідає вищезазначеним положенням ч.2 ст.69 КК України.

Що ж стосується покарання за ч.1 ст.309 КК України, то враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає необхідним та достатнім покаранням для ОСОБА_6 за дане кримінальне правопорушення у виді штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо вимог апеляційних скарг про застосування при призначенні ОСОБА_6 покарання положень ст.ст.75,79 КК України, колегія суддів зазначає, що хоча законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням, але така дискреція діє лише в межах установлених законом.

Таким чином, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення. Звільняючи особу від відбуття покарання, обов`язком суду є врахування даних, які характеризують особу винного, при вирішенні питання, чи є можливим виправлення засудженого без реального відбування покарання, і під час ухвалення рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд має навести переконливі аргументи, що ґрунтуються на конкретних обставинах справи.

Разом з тим, дані, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_6 , пом`якшуючі обставини вже були враховані колегією суддів як підстава для пом`якшення покарання за ч.2 ст.307 КК України на підставі ст.69 КК України.

Враховуючи, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_6 у сфері обігу наркотичних засобів, а також, що обвинувачена приносила наркотичні речовини додому та зберігала в помешканні, де з нею мешкає неповнолітня дитина, то призначення покарання, яке передбачає ізоляцію від суспільства, є обґрунтованим. З цього приводу колегія суддів керується вимогами ч.2 ст.50 КК України, про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами, у зв`язку з чим вимоги апеляційних скарг щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного їй покарання задоволенню не підлягають.

За наведених вище обставин та з урахуванням вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а положеннями п.2 ч.1 ст.413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2020 року відносно ОСОБА_6 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч.2 ст.307 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.2 ст.309 КК України на ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1 тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4