Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
28 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 000005568 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання: за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України три роки і шість місяців позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України чотири роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання чотири роки позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки та покладенням обов`язків не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації і повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4025 грн та 1000 грн моральної шкоди; на користь держави - 10467,84 грн процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Цивільний позов підприємства облспоживспілки «Рівненська контора матеріально-технічного постачання» залишено без розгляду.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 на початку літа 2016 року, точний час не встановлено, знаходячись на АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа до вхідних дверей, проник в підвальне приміщення, звідки таємно викрав велосипед марки «Ардіс» вартістю 1935 грн, що належить ОСОБА_10 .

Влітку 2016 року ОСОБА_5 , знаходячись на АДРЕСА_3 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, проник в гараж, звідки таємно викрав електричні інструменти: зварювальний апарат «Riga mma 205 mini» вартістю 3200 грн, перфоратор «Елтос пэ 1250» вартістю 1500 грн, дріль «Уралмаш 1210 вт дєу 1210» вартістю 1000 грн, належні ОСОБА_11 , завдавши шкоди на загальну суму 5700 грн.

В липні 2016 року, точний час не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на АДРЕСА_4 , проник в житлове господарство ОСОБА_12 , звідки таємно викрав тример марки «AL-KO GTE 550 Premium» вартістю 395,62 грн.

На початку серпня 2016 року ОСОБА_5 знаходячись по АДРЕСА_5 , з балкону квартири АДРЕСА_6 таємно викрав велосипед марки «Декатлон» вартістю 3500 грн, що належить ОСОБА_13 .

В ніч на 02 серпня 2016 року приблизно о 00 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку № 279 по вул. Соборній в м. Рівне, скориставшись тим, що пластикове вікно в квартиру АДРЕСА_7 вказаного будинку відчинене, шляхом пошкодження москітної сітки, таємно викрав з підвіконня ноутбук марки «HP» моделі «Pavilion dv6» вартістю 4025 грн, належний ОСОБА_8

11 серпня 2016 року близько 16.00 год. ОСОБА_5 , знаходячись на вул. Кн. Острозького 8 в м. Рівне, проник до квартири АДРЕСА_8 , звідки таємно викрав рюкзак фірми «The North Face» вартістю 151,75 грн, мікрохвильову піч «Electrolux EMS820400S» вартістю 1725,27 грн, телевізор фірми «Огіоп LED1541» вартістю 571,40 грн, монітор марки «Аsus VЕ228Н» вартістю 1672,05 грн, які належать ОСОБА_14 , завдавши майнової шкоди на загальну суму 4120,47 грн.

22 вересня 2016 року о 05 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Кн. Острозького 10 в м. Рівне, шляхом зриву навісного замка, проник до підвального приміщення, звідки таємно викрав туристичну палатку «АСТІУЕ jESOLO 4 Наmet» вартістю 630 грн, спальний мішок «NORFIN» вартістю 70 грн, гумовий надувний човен «Колібрі» К-260Т вартістю 4447,45 грн, належні ОСОБА_9 , спричинивши шкоду на загальну суму 5147,45 грн.

В ніч з 21 вересня 2016 року на 22 вересня 2016 року ОСОБА_5 , знаходячись на вул. Старицького 32 в м. Рівне, шляхом проникнення в кабінет підприємства облспоживспілки «Рівненська контора матеріально-технічного постачання», таємно викрав системний блок від комп`ютера «LG» інвентарний номер 81 вартістю 2000 грн, монітор марки «LG 19М35А-В» інвентарний номер 246 вартістю 1633,33 грн, завдавши матеріальної шкоди на суму 3633,33 грн.

27 вересня 2016 року близько 05 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на АДРЕСА_9 , пошкодивши металічну решітку, шляхом віджиму металопластикового вікна, незаконно проник до приміщення магазину «OEX», звідки таємно викрав монітор марки «ViewSonis VA1912W» вартістю 975 грн, системний блок марки «Aseries AMD» вартістю 2504,50 грн, комп`ютерну мишку «A4tech op-620d» вартістю 47,50 грн, які належать ОСОБА_15 , спричинивши шкоду на загальну суму 3527 грн, однак розпорядитися викраденим не встиг з причин, що не залежали від його волі, будучи затриманим з викраденим майном.
У поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, оскільки, таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
Вказує, що судом не враховано кількість епізодів злочинної діяльності та часткове відшкодування завданої потерпілим шкоди, у звязку з чим просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України покарання три роки шість місяців позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України чотири роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання чотири роки позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , не оспорюючи вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликаються на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, яке, на їхню думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, який вчинив корисливий злочин і не відшкодував заподіяну їм шкоду. Просять скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання іухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України і призначити остаточне покарання шість років позбавлення волі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

До початку апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в порядку ст. 403 КПК України відмовилися від своїх апеляційних скарг, про що подали письмові заяви, і просять вирок суду залишити без змін, оскільки їм повністю в добровільному порядку ОСОБА_5 відшкодовано матеріальну та моральну шкоду та принесено щирі вибачення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечують проти апеляційної скарги прокурора і просять залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних у вироку обставин підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, які за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, не досліджувалися, і яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Із змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, яке, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Між тим, як ствердив прокурор при апеляційному розгляді, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних щодо негативних характеристик ОСОБА_5 , який раніше не судимий, повністю визнав свою вину у вчиненому, активно сприяв в розкриттю злочину та щиро розкаявся, що не заперечується прокурором в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.ст. 50 і 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі Довженко проти України) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Згідно зі ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття особа обвинуваченого вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття особа винного.
Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності від 23.12.2005 року №12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_5 покарання у зв`язку з безпідставним звільненням обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України покарання з випробуванням не є переконливими.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_5 покарання, суд врахував тяжкість вчинених ним злочинів, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, позицію потерпілих, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння в розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначив ОСОБА_5 покарання в межах закону, яке відповідає меті запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів.

Разом з тим, зваживши на обставину, що пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_5 та сприяння слідству, виключно позитивну характеристику особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари, як мети покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

Таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Під час апеляційного розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив свою винність у вчинених злочинах, з приводу чого щиро кається та просить вибачення у потерпілих, зазначивши при цьому, що до моменту взяття під варту він працював і шкода, завдана потерпілим, повністю в добровільному порядку ним відшкодована.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги прокурора, ствердили, що ОСОБА_5 дійсно щиро розкаявся, повністю відшкодував їм, як матеріальну, так і моральну шкоду, у зв`язку з чим у них відсутні будь-які претензії до обвинуваченого, якого, зважаючи на молодий вік та усвідомлення скоєного, просять не позбавляти волі.

Такі дані про особу ОСОБА_5 , який раніше не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності і позитивно характеризується за місцем проживання, а також пом`якшуючі покарання обставини, на переконання колегії суддів, свідчать, що обвинувачений зможе довести своє виправлення і в умовах здійснення за ним контролю з боку органів пробації протягом іспитового строку, встановленого судом.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система (пункти 34-35).

При цьому враховується і практика Європейського Суду з прав людини, як джерело права, викладена в рішеннях від 09.06.2005 року та 16.10.2008 року Бакланов та Ізмайлов проти Росії, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, а для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
(підпис) (підпис) (підпис)
Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1