Дата документу 26.08.2020 Справа № 330/1421/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/895/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/1421/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Якимівським районним судом Запорізької області та Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 13 липня 2020 року по 11 вересня 2020 року включно.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 87880 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: не відлучатись з с. Петрівка, Якимівського району Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи; прибувати до слідчого, прокурора або суд за першою вимогою; не відвідувати розважальні заклади та заклади, де дозволено вживати алкогольні напої.

Згідно зі змістом судового рішення, до Якимівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000298, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 липня 2020 року, погоджене прокурором Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.187 ККУкраши.

Клопотання обґрунтовано тим, що 12 липня 2020 року, приблизно о 23 годині 50 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходячись у провулку між вул. Ювілейна та вул. Степова в с. Петрівка Якимівського району Запорізької області, біля припаркованого вантажного автомобіля марки «МАN» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому знаходився ОСОБА_13 , з яким вони спільно вживали спиртне, скориставшись малозначним приводом для конфлікту а саме запитавши у ОСОБА_13 цигарку, та отримавши відмову у наданні їм цигарок, діючи у групі за мовчазною згодою, за раптово виниклим умислом, з корисливих мотивів, з метою заволодіння його майном, скоїли напад на ОСОБА_13 , в ході якого, ОСОБА_12 наніс не менше двох ударів кулаками по голові потерпілого, витяг його з салону автомобіля на землю, після чого ОСОБА_14 , з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та з метою подолання його волі до здійснення супротиву, декілька разів стрибнув на грудну клітину потерпілому, чим спричинив йому переломи ребер, від чого потерпілий закривався, після чого, побачивши, що потерпілий ОСОБА_13 лежить на землі і не чинить супротиву, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 незаконно, шляхом вільного доступу проникли до приміщення салону вказаного автомобіля, звідки відкрито викрали мобільний телефон марка «ТЕСNО», вартістю 3000 гривень, газовий балон з горілкою, об`ємом 5л, вартістю 1050 гривень, пательня, вартістю 450 гривень, каструля, об`ємом 3 л, вартість 300 гривень, набір із трьох виделок та трьох ложок, вартістю ЗО гривень, навігатор «Ріоппег» ЗО дюймів, вартістю 3000 гривень, спортивний костюм та білизну, загальною вартістю 500 гривень, гроші у сумі 1000 гривень, зарядні пристрої від мобільного телефону та навігатору у кількості 4 штук, загальною вартістю 200 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_13 , спричинивши матеріальний збиток на загальну суму 9 530 гривень, і з викраденим зникли з місця скоєння злочину. Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які, на думку сторони обвинувачення, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може здійснити дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий просив суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання передбаченим ст.177 КПК України ризикам.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину є необґрунтованою. Ні в матеріалах кримінального провадження, ні в матеріалах доданих до клопотання не містилось жодного доказу про те, що у потерпілого взагалі існують будь-які тілесні ушкодження.

Судом не було прийнято до уваги, що всі ризики, зазначені в клопотанні слідчого, носять формальний характер та жодним чином не доведені. Так, одним із ризиків слідчий зазначає можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, однак на теперішній час в органах досудового розслідування відсутні будь-які докази того, що підозрюваний або члени його родини вчиняють дії, направлені на зміну місця мешкання ОСОБА_8 . Також в клопотанні слідчого зазначено, що, нібито, ОСОБА_8 виказував бажання залишити місце мешкання, переховуватись від слідства та вчиняти нові злочини, але слідчим не зазначено доказів, якими б це підтвердилось, коли та за яких обставин, не зазначено свідків, які могли би це підтвердити. Навпаки, останній має постійне місце мешкання, де проживає разом з членами родини.

Іншим ризиком слідчий зазначив, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити речі, які були викрадені із кабіни вантажного автомобілю, оскільки їх місцезнаходження на даний момент органом досудового розслідування не встановлено, але будь-яких доказів щодо наміру підозрюваного це здійснити слідчим не надано. Ризик незаконного впливу на свідків також ґрунтується на припущеннях, крім того, батькам підозрюваних не має необхідності будь-яким чином змінювати свої покази, оскільки вони взагалі можуть скористатись своїм правом не давати покази відносно близьких родичів.

Також судом не взята до уваги особистість підозрюваного ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, мешкає разом з матір`ю, яка є інвалідом. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 є учасником АТО та має нагороди Президента України та міністра оборони України. Таким чином, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки та певні заслуги перед народом України та перед Державою.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили ухвалу слідчого судді скасувати та обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, а саме: відомостями з протоколів огляду місця події, поясненнями потерпілого ОСОБА_13 , свідків, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої достатності, а доводи сторони захисту про те, що підозрюваний непричетний до вчинення злочину мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, а також дані про його особу, який хоча раніше і не судимий, проте вчинив злочин із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, постійного місця роботи не має, проживає разом з матір`ю, за місцем проживання характеризується задовільно, є учасником антитерористичної операції на сході України, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому існує об`єктивна загроза його переховування, а обізнаність про адресу проживання потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні робить високим ризик незаконного впливу на них з боку підозрюваного.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого і свідків не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки підозрюваного, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника, також не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 . Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Доводи скарги щодо недоведеності ризику знищення, приховування або спотворення речей, які були викрадені з кабіни автомобіля, колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на те, що на момент розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, частково не знайдені.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Визначений слідчим суддею розмір застави, який передбачено ч.5 ст.182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, свідчить про розв`язання слідчим суддею питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Якимівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 13 липня 2020 року по 11 вересня 2020 року включно, з визначенням застави в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 87880 гривень, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4