ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1278/20 Справа № 202/5028/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Апатити, Мурманської області, Російської Федерації, є громадянином України, має вищу освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби до 29 жовтня 2020 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.
Вказує, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, на чому наполягає прокурор у клопотанні, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який, у відповідності до ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом.
Приймає до уваги існування ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України, згідно якого підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Існування інших ризиків в судовому засіданні не підтверджено.
Вказує, що оцінюючи в сукупності обставини вчиненого кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження, не було доведено неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу та вказаний в клопотанні запобіжний захід є невмотивовано жорстким.
Також зазначає, що оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, необхідно відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та вважає за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби за місцем проживання.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вказує, що ризик переховування підозрюваного обгрунтовується тим, що останній раніше не виконував законні вимоги про необхідність явки до слідчого, за встановленим місцем реєстрації не проживав та не проживає, з 08.07.2019 року по 06.09.2020 року перебував у розшуку по даному кримінальному провадженні та на момент затримання проживав не у м. Дніпрі, а в іншому населеному пункті. ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків, серед яких є особи, з якими підозрюваний раніше працював. Разом з тим, слідчий суддя під час розгляду клопотання прийняв до уваги наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте не навів жодних обґрунтованих мотивів його наявності.
Також зазначає, що враховані слідчим суддею особисті обставини життя підозрюваного, зокрема, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, що свідчать про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, не відповідають встановленим обставинам та показанням самого підозрюваного.
Слідчий суддя не навів обгрунтовані підстави врахування одних ризиків та відхилення інших, не взяв до уваги докази щодо переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та можливого впливу на свідків, які могли істотно вплинути на його висновки, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичних обставин кримінального провадження.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити.

Підозрюваний та його захисники заперечували проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважали безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, та просив їх задовольнити, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, слідчий суддя врахував наступні обставини, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів передбачених, ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України, обґрунтованість пред`явленої підозри підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами.

Визнав існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно якого підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Наявності інших ризиків в судовому засіданні визнав не підтвердженими.

Вказав, що оцінюючи в сукупності обставини вчиненого кримінального правопорушення та матеріали кримінального провадження, не було доведено неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, більш м`якого запобіжного заходу та вказаний в клопотанні запобіжний захід є невмотивовано жорстким.
При цьому слідчий суддя послався на те, що оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, необхідно відмови в задоволенні клопотання про застосовування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням цих обставин, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід зможе запобігти вищевказаному ризику та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками слідчого судді.

Прийняте слідчим суддею рішення не ґрунтується на фактичних обставинах кримінального провадження та на вимогах кримінального процесуального закону.

Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор заслуговують на увагу, та не були враховані слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення.

Вирішуючи питання по суті клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх доказів вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із положеннями п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів не може погодитись з висновками слідчого судді про достатність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час з огляду на наступне.

04 липня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України.

08 липня 2019 року підозрюваного ОСОБА_7 на підставі ст. 281 КПК України оголошено у розшук.

10 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України, з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якої скінчився.

20 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надано дозвіл на затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.362, ч.3 ст.362, ч.2 ст.364 КК України, для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

06 вересня 2020 року об 17:20 годині ОСОБА_7 було затримано після його особистого повідомлення про своє місцезнаходження.

06 вересня 2020 року постановою слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001558 відновлено у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 362, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення вищевказаних злочинів, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої останньому підозри.

Отже, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в інкримінованому діянні та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, а саме те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній усвідомлює тяжкість покарання що йому загрожує, крім того, ОСОБА_7 раніше не виконував законні вимоги про необхідність явки до слідчого, за встановленим місцем реєстрації не проживав та не проживає, з 08.07.2019 року по 06.09.2020 року перебував у розшуку по даному кримінальному провадженню; незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки можуть бути спроби збоку підозрюваного до схилення надавати неправдиві показання у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати провадженню іншим чином.

Ризик, передбачений п. 5 ст. 177 КПК України апеляційний суд вважає недоведеним.

Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що спростовує доводи заперечення на апеляційну скаргу захисника в частині недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень, що є тяжкими злочинами, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, характеризуючі данні про його особу, конкретні обставини справи, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

Проте, дані характеристики підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Злочини, які ставляться в обґрунтування підозри ОСОБА_7 відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Приймаючи до уваги кількість злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_7 , його матеріальне становище, а саме те, що останній ніде офіційно не працевлаштований, а також характер і обставини вчинених злочинів, та зважаючи на наявні ризики, які доведені під час апеляційного розгляду скарги, колегія суддів вважає, що застава у 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 у разі внесення такої застави, що буде достатнім стримуючи фактором, який зможе запобігти таким ризикам.

Отже, клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати, а відносно останнього слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком, передбаченим діючим КПК України з визначенням розміру застави.

Керуючись 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 жовтня 2020 року.
Підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту в залі суду, з можливістю внесення застави в розмірі 20-150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 315 300 гривень, які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.
Роз`яснити, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному судом розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_7 покласти наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

3) прибувати за кожною вимогою до слідчого, який здійснює кримінальне провадження, прокурора та суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, документи що дають право на виїзд з України.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4