Кримінальне провадження № 1-кп/760/2547/20

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого- судді ОСОБА_1

секретарь судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.08.2020 року за №0000508 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Звенигородка, Звенигородського району, Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст. 209, ч.3 ст.27, ч.3 ст.212 КК України,

В С Т А Н О В И В :
30.09.2020 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст. 209, ч.3 ст.27, ч.3 ст.212 КК України, з угодою про визнання винуватості, укладеною між старшим прокурором групи прокурорів першим заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 від 28.09.2020 року.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України - суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;
2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;
3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;
4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;
5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;
6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468- 475 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, захисник та обвинувачений просили затвердити угоду про визнання винуватості, посилаючись на добровільність її укладення, без застосування насильства, примусу, погроз, її укладення не було наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті,що передбачені в угоді.
Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості, зокрема, зазначається, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.
Зі змісту вказаної угоди вбачається, що ОСОБА_5 зобов`язався беззастережно визнати свою вину в обсязі пред"явленного обвинувачення, у зв`язку з чим, сторони прийшли до згоди про призначення ОСОБА_5 покарання:
-за ч.3 ст.27, ч.3 ст.212 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 25 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, з позбавленням права обіймати посади з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими повноваженнями на строк 1 рік з конфіскацією майна;
-за ч.3 ст. 27, ч.3 ст.209 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно- розпорядчими або адміністративно- господарськими функціями строком на 1 рік , з конфіскацією майна.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади з адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими повноваженнями на строк 1 рік з конфіскацією майна. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі та конфіскації майна з випробовуванням.
Домовленості щодо призначення покарання повинні узгоджуватися із загальними засадами призначення покарання, встановленими законом України про кримінальну відповідальність, відповідати положенням ст. 65 КК України.
Між тим, узгоджене сторонами угоди покарання відносно ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69, 75 КК України, на переконання суду не відповідає вимогам ст.65, 72,77 КК України.
Так, відповідно до вимог ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначені їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Відповідно до умов угоди про визнання винуватості положення цього закону не було дотримано і визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання у виді штрафу більш суворим у виді позбавлення волі, тоді як покарання у виді штрафу повинно виконуватися самостійно.
Крім того, відповідно до умов угоди про визнання винуватості звільнюючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням, неправильно застосоване додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені в
разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням,
передбачений ст. 77 КК України ( 2341-14 ). Серед них такого
додаткового покарання, як конфіскація майна, немає. Оскільки цей
перелік є вичерпним, то застосування конфіскації майна суперечить
вимогам закону.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та Кримінального закону України, а відтак суд прийшов до висновку про відмову у затвердженні угод про визнання винуватості та повернення обвинувального акта для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 474 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 28.09.2020 року, укладеної між старшим прокурором групи прокурорів- першим заступником керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000508 від 06.08.2020 року.

Повернути прокурору кримінальне провадження за №0000508 від 06.08.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст. 209, ч.3 ст.27, ч.3 ст.212 КК України, для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .