ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 654/1320/18
Номер провадження : 11-кп/819/1159/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.3 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представників потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13

цивільного позивача ОСОБА_14

обвинуваченого ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження №0000293 року за апеляційними скаргами прокурора, потерпілої ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_12 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року щодо ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кобзарівка Тернопільської області, громадянина України, освіта вища, одружений, пенсіонер, раніше не судимого, проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_15 обвинувачується в тому, що він 28 червня 2017 року близько 06.55 години, керуючи технічно справним автомобілем CHEVROLET CAPTIVA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі зі сторони м. Гола Пристань в сторону м. Олешки Херсонської області на 13 км + 287 м автодороги Р-57 Голопристанського району Херсонської області, порушуючи вимоги п.п. 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року (з наступними змінами та доповненнями), проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, перед зміною напрямку руху для здійснення маневру обгону виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу у русі автомобілю MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_16 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху зі сторони м. Олешки у напрямку м. Гола Пристань, унаслідок чого допустив зіткнення з останнім, яке відбулося на смузі руху автомобіля MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок цієї дорожньо-транспортної події обвинувачений ОСОБА_15 заподіяв: водію автомобіля MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_16 тяжкі тілесні ушкодження від яких останній помер на місці події; пасажиру автомобіля MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_17 тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла у лікарняному закладі; пасажиру автомобіля MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_18 тяжкі тілесні ушкодження. Діяння ОСОБА_15 кваліфіковані органом досудового слідства за ст. 286 ч.3 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжкі тілесні ушкодження потерпілому та спричинили загибель кількох осіб.

На вказаний вирок суду прокурор, потерпіла ОСОБА_9 та її представник - адвокат ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_12 подали апеляційні скарги, які є ідентичними за своїм змістом, де вони просять вирок суду скасувати в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог КПК та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ст. 404 ч.3 КПК України провести судове слідство під час якого дослідити докази сторони обвинувачення, та матеріали, що характеризують обвинуваченого. Прокурор просить призначити комісійну автомеханічну та транспортно-трасологічну експертизу. Просять вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_15 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Просять призначити йому покарання, прокурор у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_12 у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України, потерпіла ОСОБА_9 та її представник - адвокат ОСОБА_11 у вигляді 10 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначають про те, що суд істотно порушив вимоги КПК, де оцінка доказів зроблена вибірково та поверхнево, рішення належним чином не мотивовано проігноровано покази свідків ОСОБА_19 , та ОСОБА_20 та не допитано свідка ОСОБА_14 .

Вказують, що висновки судової комплексної комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 28268/19-52/33679/19-52 від 20.03.2020 є недопустимими доказами, а висновок № 17-5201 від 15.02.2018 та № 17-4350/17-4352 від 15.02.2018 є єдиними належним доказом.

Посилаються на те що стороною захисту не заявлялось ніяких клопотань щодо висновків судових експертиз, № 721 від 14.07.2017; № 1521 від 29.06.2017; № 399 від 03.07.2017; № 890 від 14.07.2017 та щодо медичної карти загиблого. Прокурор вказує, на не спроможність показів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та свідка ОСОБА_19 покази якого спровоковані стороною захисту та на те, що суд не отримав об`єктивного законного висновку експерта.

Сторона захисту подала до апеляційного суду свої заперечення на апеляційні скарги, де просила вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілих їх представників, цивільного позивача які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисників, які апеляційні скарги просили відхилити, виступ сторін в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України та положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Згідно ч.1,3 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. Якщо висунуті обвинувачення у вчиненні кримінально караного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано зроблено висновок про те що при встановлених обставинах справи обвинуваченого необхідно визнати невинуватим за пред`явленим обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Так, в судовому засіданні встановлено і сторонами кримінального провадження не заперечується, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної події водій автомобіля MAZDA 3, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_16 помер на місці події, пасажир автомобіля MAZDA 3, ОСОБА_17 померла у лікарняному закладі та пасажир автомобіля MAZDA 3 ОСОБА_18 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_15 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України не визнав та пояснив, що впевнившись, що зустрічна смуга вільна, з метою здійснення маневру обгону він включив показник лівого повороту, прискорився та здійснив обіг вказаного автобуса, повернувшись у свою смугу руху. З зустрічної смуги на його смугу руху, перед ним виїхав автомобіль темного кольору, внаслідок чого відбулося зіткнення передньою лівою частиною автомобіля під його керуванням та даного автомобіля темного кольору, після чого він втратив свідомість.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_20 водій автобуса, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 - пасажири автомобіля Шевроле Каптіва підтвердили твердження обвинуваченого, що після обгону автобуса автомобіль Шевроле Каптіва повернувся у свою смугу руху, а свідок ОСОБА_20 також вказав що до зіткнення автомобіль Шевроле Каптіва ще встиг проїхати приблизно метрів 60.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показала, що 28.06.2017 вона їхала у салоні автомобіля Мазда 3 і водій ОСОБА_25 з метою обгону попереду їдучого автомобіля різко викрутив кермо вліво і приблизно через секунду відбулося зіткнення.

Тобто, в судовому засіданні було встановлено що водій Шевроле перед пригодою рухавсь прямолінійно, а водій Мазда змінив напрямок руху.
Вказані пояснення свідків та обвинуваченого підтверджуються, -

висновками судової комплексної комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 28268/19-52/33679/19-52 від 20.03.2020 (т. 5 а. с. 16-35) відповідно до якої місце первинного контакту автомобілів CHEVROLET та MAZDA знаходилося на смузі руху автомобіля CHEVROLET, який рухався прямолінійно в межах своєї смуги руху (ближче до осьової) та маневруванням автомобіля MAZDA ліворуч при якому він виїхав на смугу руху автомобіля CHEVROLET. Пояснення свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_26 та ОСОБА_20 , а також водія автомобіля CHEVROLET ОСОБА_15 з технічної точки зору, спроможні, а версія сторони обвинувачення неспроможна. Водій автомобіля CHEVROLET ОСОБА_15 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем MAZDA шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним транспортного засобу. З технічної точки зору, дії водія автомобіля MAZDA ОСОБА_16 не відповідали вимогам пунктів 11.3 та 10.1 Правил дорожнього руху України та вказані невідповідності знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.06.2017, в ході якого було оглянуто місце пригоди, зафіксовано дорожню обстановку, складено план-схему ДТП та з фототаблицями до протоколу;

висновком комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 10.1/10.40168:18 від 30.07.2018 року, де зазначено, що зіткнення автомобілів Chevrolet та Mazda відбулось на смузі руху автомобіля CHEVROLET та показання водія автомобіля Chevrolet ОСОБА_15 та пасажира ОСОБА_23 не суперечить встановленому експертним шляхом місцю зіткнення, механізму зіткнення та об`єктивним слідовим даним, які зафіксовані на ділянці ДТП, а тому можуть вважатись технічно спроможними;

висновком транспортно-трасологічної експертизи № 5982 від 07.12.2018, де також зазначено, що місце зіткнення автомобіля CHEVROLET під керуванням водія ОСОБА_15 з автомобілем MAZDA під керуванням водія ОСОБА_16 розташоване повністю на правій стороні проїзної частини дороги, та що автомобіль MAZDA рухався під кутом до повздовжніх елементів дороги з своєї смуги руху на зустрічну.

Висновки експертного дослідження № 28268/19-52/33679/19-52 від 20.03.2020 року не суперечать встановленим судом обставинам справи та були проведені на підставі ухвали суду, за вихідними даними встановленими під час досудового розслідування і судового слідства.

Твердження в апеляційних скаргах потерпілої ОСОБА_10 і її представника про те що висновки експертизи зроблені на припущеннях спростовуються вказаним висновком і поясненнями експерта в судовому засіданні.

Судом обґрунтовано зроблено висновок, що надані стороною захисту висновки судових експертиз № 10.1/10.40168:18 від 30.07.2018 та № 5982 від 07.12.2018 є допустимими доказами, оскільки отримані з дотриманням норм КПК України.

Твердження в апеляційних скаргах прокурора, потерпілих і представників потерпілих про не спроможність показів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та недопустимість як доказу висновку судової комплексної комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 28268/19-52/33679/19-52 від 20.03.2020 є необґрунтованими враховуючи вище наведене.

Пояснення свідка ОСОБА_19 ніяким чином не спровоковані стороною захисту, як на це вказує прокурор, та їх не проігноровано судом, як на це вказують потерпілі і їх представники, оскільки згідно пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 він не бачив де і яким чином відбулось зіткнення вказаних автомобілів та згідно висновку судової комплексної комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 28268/19-52/33679/19-52 від 20.03.2020 його покази в частині вказаних ним параметрів розташування транспортних засобів (автомобілів CHEVROLET та Hyundai) як відносно один одного так і відносно елементів проїзної частини або швидкісних характеристик руху даних транспортних засобів перед пригодою, з технічної точки зору, неспроможні.

Обґрунтовано судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_14 оскількивказані свідки не повідомили суду про обставини пригоди.

Висновки судових експертиз № 17-5201 від 15.02.2018 та № 17-4350/17-4352 від 15.02.2018 в частині місця зіткнення автомобілів не відповідають фактичним обставинам, протирічать висновкам комплексної комісійної експертизи і є неналежними доказами.

Клопотання прокурора щодо дослідження доказів, у тому числі призначення додаткових експертиз то вони є також безпідставними виходячи з вище наведеного.

Щодо, висновків судових експертиз, № 721 від 14.07.2017; № 1521 від 29.06.2017; № 399 від 03.07.2017; № 890 від 14.07.2017 та щодо медичної карти загиблих, то колегія суддів вважає що враховуючи не доведеність вини обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, то вони також не підтверджують винуватість обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, а тому колегія суддів вважає, що виправдовуючи обвинуваченого суд обґрунтовано послався на те, що обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_15 недоведене та досліджені судом показання свідків, зазначені в обвинувальному акті і заявлені в клопотаннях сторін, письмові докази, висновки експертиз та пояснення експерта, не підтверджують винності обвинуваченого ОСОБА_15 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 286 КК України, в частині достатньої доведеності об`єктивних даних, які б вказували на те, що в даній дорожньо-транспортній пригоді саме порушення водієм ОСОБА_15 п.п. 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 (в) ПДР України стали причиною ДТП і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті загиблих.

Суд у вироку дав оцінки суперечностям у висновках судових експертиз і поясненнях свідків та навів переконливі мотиви, з яких визнав слушними доводи сторони захисту.

Доводи апеляційних скарг про істотне порушення вимог ст. 411,412 КПК, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Крім того, і змісту сформульованої у ст.286 КК України диспозиції слідує, що вона є бланкетною, а тому при кваліфікації слід керуватися законодавчими чи іншими нормативними актами щодо безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. У зв`язку з цим суди зобов`язані ретельно з`ясовувати і зазначати у вироку: 1) у чому саме полягали названі у цій статті порушення; 2) які норми правил безпеки дорожнього руху не додержано; 3) чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.

При цьому, в обов`язковому порядку, мають бути з`ясовані та зазначені у вироку усі три перелічені обставини.

Як видно із обвинувального акту, зазначено про порушення ОСОБА_15 п.п. 2.3 (б), 10.1, 11.3, 12.1, 14.2 (в) Правил дорожнього руху України, при цьому не зазначено які саме з наведених порушень ПДР викликали суспільно небезпечні наслідки, а які - ні.

Згідно ч.3 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає що під час судового розгляду по справі суд І інстанції максимально повно і всебічно дослідив всі обставини справи, в результаті чого дійшов законного і об`єктивного висновку про відсутність поза, розумним сумнівом достатніх належних і допустимих доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_10 та її представника адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 серпня 2020 року щодо ОСОБА_15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)