Справа № 372/2473/15-к
Провадження № 1-кс-795/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою, в якій посилаючись на бездіяльність прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 08.12.2012 року, просить зобов`язати прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінально провадженні розглянути невирішене клопотання від 22.07.2020 року та надати вмотивованому відповідь.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладенні в скарзі. Пояснив, що 22.07.2020 року він звернувся до прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області з клопотанням про закриття кримінального провадження, вказане клопотанням було отримано відповідальною особою, про що свідчить відмітка про отримання, проте станом на час звернення до суду з вказаною скаргою, йому не було надано вмотивованої постанови тому він просить, зобов`язати прокурора розглянути клопотання, у відповідності до норм чинного законодавства.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні посилаючись на необґрунтованість клопотання.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши захисника, думку прокурора, перевіривши та дослідивши надані письмові докази, а також матеріали кримінального провадження 0000209 від 08.12.2012 року приймаю до уваги наступне.
В провадженні СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження, яке 08.12.2012 року внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.
22.07.2020 року захисником ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся до прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінально провадженні з клопотанням про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження суд . Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є зокрема: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Згідно ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений зокрема: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно ст. 114 КПК України , для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
Згідно ст. 116 КПК України, процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у медичному чи психіатричному стаціонарі, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
Згідно ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Згідно ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора зокрема: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Згідно 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зокрема: зобов`язання вчинити певну дію.
В межах кримінального провадження № 0000209 захисником ОСОБА_4 було подано клопотання від 22.07.2020 року про закриття провадження, яке до теперішнього часу прокурором не розглянуте всупереч чинному законодавству.
У клопотанні наведено відомості та обґрунтування, які заслуговують на увагу, можуть суттєво вплинути на хід досудового розслідування, тому потребують належного дослідження прокурором і процесуального вирішення у встановленому КПК України порядку.
Так, у клопотанні та під час судового розгляду адвокат посилається на те, що у цьому кримінальному провадженні відсутні правові підстави уважати підозру сформовану відносно ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обґрунтованою.

Так, як поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Тобто, вимога щодо розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, але у цій справі такі факти відсутні.

Разом з тим, факт імовірної причетності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до вбивства обумовлюється здобути ними органом досудового розслідування даними, а саме відомостями установленими у ході допиту ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якості свідків.

Та даних установлених в ході слідчих дій за їх же участю ( ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), у т.ч. впізнання.

Однак, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у ході своїх допитів та під час слідчих дій були особами, які попередньо до моменту таких дій піддавалися фізичному та психологічному тиску з боку правоохоронців, тобто їх катування, що власне установлено у ході повторних слідчих дій проведених з ними за зверненням їх представника.

Як наслідок, указані показання під час допитів так і дані наведені ними під час слідчих дій є здобутими в наслідок застосування незаконних методів досудового розслідування працівниками правоохоронних органів відносно свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0000209, які є жертвами правоохоронного свавілля.

Тим самим, на сьогодні є установленим факт того, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були змушені обмовити безпідставно, що причетними до учинення умисного вбивства є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Хоча у дійсності свідком ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 узагалі нічого не було відомо щодо причетності до учинення указаного умисного вбивства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а наведені ними під час допитів та слідчих дій дані є тими даними, які під тиском та тортурами їх змушували навести правоохоронці.

У пункті 62 рішення ЄСПЛ у справі «Зякун проти України» (Zyakun v. Ukraine), заява № 34006/06)) від 25 лютого 2016 року Суд зазначив, що допустимість в якості доказів показань, отриманих в результаті катування або інших видів жорстокого поводження у порушення статті 3 Конвенції, з метою встановлення відповідних фактів у кримінальному провадженні призводить до його несправедливості в цілому.

Цей висновок застосовується незалежно від доказової цінності відповідних тверджень і від того, чи мало їх використання вирішальним для засудження (див, рішення у справі «Гефген проти Німеччини» () [ВП], заява № 22978/05, п. 166, ECHR 2010 з подальшими посиланнями).

Указаний підхід ЄСПЛ підтриманий і ВП ВС в постанові від 9 квітня 2020 року у справі № 1-305/2009.

Відповідно має місце факт недопустимості зібраних органом досудового розслідування доказів, у тому числі з огляду на їх отримання під тиском співробітників правоохоронного органу шляхом катувань, жорстокого та нелюдського поводження.

Також у клопотанні та під час розгляду справи адвокат наполягав на суттєвих аргументах про те, що у кримінальному провадженні відсутні обов`язкові елементи складу злочину умисне вбивство.

Адже, як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються не є злочином.

У цій справі, відсутні обов`язкові елементи складу злочину умисне вбивство.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження тощо.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно вимог КПК України, сторона обвинувачення в даному кримінальному провадженні на доведення фактів причетності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до умисного вбивства посилалась на показання свідків, які на сьогодні уже установлено у ході повторного проведених слідчих дій не є дійсними (правдивими).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Однак, на думку сторони захисту, жодних інших доказів в розумінні КПК України стороною обвинувачення здобуто не було, а тому наведені твердження є домислами слідства, що ні в якому випадку не можуть бути використані, як доказ винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у інкримінованому злочині, який вони де-факто не вчиняли.

За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Також не було оцінено прокурором аргументи захисту щодо того, що стороною обвинувачення допущено низку процесуальних порушень у ході досудового розслідування, які роблять його подальше розслідування безперспективним.

Так, зокрема, установленим є факт порушення вимог ст. 42 КПК України.

Адже, особа набуває статусу підозрюваного з моменту повідомлення їй про підозру, в порядку, передбаченому Главою 22 КПК України.

Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Стаття 135 КПК України, регулює порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні.

Обставини, які мали місце в кримінальній справі та процедури установлені в ній у порядку КПК 1960 року не можуть бути основоположними, так як згідно пункту 10 Перехідних положень КПК у редакції 2012 року кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами згідно з положеннями цього Кодексу.

А тому, аби набути відповідного статусу підозрюваного ОСОБА_5 мав отримати таку підозру, просто її складання не достатньо.

Адже, загальні положення, які регулюють питання процедури повідомлення про підозру, містяться в главі 22 КПК України.

Так, частиною першою статті 276 КПК України передбачені випадки, в яких повідомлення про підозру здійснюється обов`язково в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу. Частиною другою статті 276 КПК України встановлено, що у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа зобов`язані також детально роз`яснити кожне із зазначених прав, якщо підозрюваний висловить прохання про це (частина третя статті 276 КПК України).

Глава 22 КПК України регулює питання щодо порядку вручення письмового повідомлення про підозру, де законодавець, окрім термінів «здійснюється» та «складається», вживає також термін «вручається» в контексті повідомлення про підозру (частини перша і друга статті 278 КПК України).

Тим самим, із системного аналізу норм глави 22 КПК України вбачається, що процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи: 1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру, який передбачає перевірку підстав здійснення такого повідомлення згідно з частиною першою статті 276 КПК України, дотримання процесуальних гарантій під час проведення тих чи інших слідчих або оперативно-розшукових дій або застосування запобіжних заходів, які вчинялись до моменту здійснення такого повідомлення. На цьому етапі відбувається формування волевиявлення уповноваженої посадової особи (слідчого або прокурора) про необхідність здійснення повідомлення про підозру; 2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання; 3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України. На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина третя статті 276 КПК України).

Тобто, законодавець на нормативному рівні щодо процесуального порядку повідомлення про підозру вживає терміни «складання», «вручення» та «здійснення» повідомлення про підозру, однак у даному випадку, процедура про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зупинилася на першому етапі «складання», оскільки і після цього у відповідності до положень КПК 2012 року не відбулися етапи «вручення» та «здійснення».

Відсутність статусу підозрюваного у ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 установлена і судовими рішеннями у ході розгляду звернень сторони обвинувачення про надання дозволу на його затримання. Так, строки дії раніше наданих ухвалами слідчого судді дозволів на затримання вказаних підозрюваних закінчились. Надалі чинними і залишеними без змін судом апеляційної інстанції ухвалами слідчих суддів було відмовлено у задоволенні клопотань сторони обвинувачення про дозвіл на затримання вказаних осіб.

Дані судові рішення до теперішнього часу не скасовані та у порядку перегляду за нововиявленими обставинами не переглядались, а отже є чинними та обов`язковими до виконання на території України, а відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається факт порушення строків здійснення досудового розслідування, адже у відповідності до ст. 120 КПК України (в редакції 1960 року) досудове слідство у кримінальних справах повинно бути закінчено протягом двох місяців. В цей строк включається час з моменту порушення справи до направлення її прокуророві з обвинувальним висновком чи постановою про передачу справи до суду для розгляду питання про застосування примусових заходів медичного характеру або до закриття чи зупинення провадження в справі. Цей строк може бути продовжено районним, міським прокурором, військовим прокурором армії, флотилії, з`єднання, гарнізону та прирівняним до них прокурором у разі неможливості закінчити розслідування - до трьох місяців. В особливо складних справах строк досудового слідства, встановлений частиною 1 цієї статті, може бути продовжено прокурором Автономної Республіки Крим, прокурором області, прокурором міста Києва, військовим прокурором округу, флоту і прирівняним до них прокурором або їх заступниками на підставі мотивованої постанови слідчого - до шести місяців. Далі продовжувати строк досудового слідства можуть лише у виняткових випадках Генеральний прокурор України або його заступники. При поверненні судом справи для провадження додаткового слідства, а також відновленні закритої справи строк додаткового слідства встановлюється прокурором, який здійснює нагляд за слідством, в межах одного місяця з моменту прийняття справи до провадження. Дальше продовження зазначеного строку провадиться на загальних підставах. Правила, викладені в цій статті, не поширюються на справи, в яких не встановлено особу, що вчинила злочин. Перебіг строку слідства в таких справах починається з дня встановлення особи, яка вчинила злочин.

Дана кримінальна справа була порушена 17.03.2007 за фактом можливого вчинення умисного вбивства.

10.10.2008 строк досудового розслідування продовжено до 15 місяців.

09.12.2008 строк досудового слідства продовжено до 17 місяців тобто до 25.02.2009.

27.01.2009 строк досудового слідства продовжено до 19 місяців тобто до 25.04.2009.

03.04.2009 заступником Генерального прокурора України продовжено строк досудового слідства до 21 місяця.

З матеріалів кримінальної справи №49-2360 вбачається, що після продовження строків досудового слідства до 21 місяця будь-які документи, що вказували б на направлення кримінальної справи до суду, виділення матеріалів в окреме провадження щодо розшукуваних осіб, зупинення досудового слідства чи прийняття будь-якого процесуального рішення відсутні.

При цьому, відповідно до ст. 212 КПК України (в редакції 1960 року) досудове слідство закінчується складанням обвинувального висновку або постанови про закриття справи чи постанови про направлення справи до суду для вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Вказаний факт вказує на те, що органом досудового розслідування у кримінальній справі № 49-2360 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інших, використано в повному обсязі передбачені КПК (в редакції 1960 року) стоки досудового слідства, а саме 21 місяць.

В подальшому, зважаючи на те, що 20.11.2012 введено в дію Кримінальний процесуальний кодекс України та відповідно до п. 10 розділу XI "Перехідні положення", якого передбачено, що кримінальні справи, які на день набрання чинності КПК не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються згідно з положеннями цього КПК.

В ст. 219 КПК України (в редакції 2012 року) станом на день внесення відомостей по даному кримінальному провадженню в ЄРДР, вказано, що досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.

В даному випадку, в матеріалах справи знаходились постанови від 03.05.2007 про притягнення в якості обвинувачених за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.1 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Постанова від 20.04.2007 стосовно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.1 ч. 2 ст. 115 КК України та оголошено в розшук останнього.

Частинами 1 та 2 статті 283 КПК України (в редакції 2012 року) станом на день внесення відомостей по даному кримінальному провадженню в ЄРДР, вказано, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України (в редакції 2012 року) станом на день внесення відомостей по даному кримінальному провадженню в ЄРДР, досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме.

Відповідно до ч. 2 ст. 280 КПК України (в редакції 2012 року) станом на день внесення відомостей по даному кримінальному провадженню в ЄРДР, до зупинення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, а також всі дії для встановлення місцезнаходження особи, якщо зупинити досудове розслідування необхідно у зв`язку з обставинами, передбаченими пунктом 2 частини першої цієї статті.

В даному ж кримінальному провадженні (кримінальній справі), в порушення норм КПК України, органами досудового розслідування після внесення відомостей до ЄРДР 08.12.2012 не виконано дій, які необхідно було виконати у відповідності до вимог п. 10 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року).

Як вбачається з відомостей що містяться в ЄРДР, а саме з вкладки «рух провадження», органом досудового розслідування 25.12.2012 безпідставно внесено відомості про те що підозрюваний в даному кримінальному провадженні переховується, а тому провадження по справі зупинено.

При цьому, будь-яких відомостей, щодо складання та вручення повідомлення про підозру взагалі будь-які особі, станом на дату внесення відомостей про розшук, у вкладці «рух провадження» в даному провадженні не міститься.

Не містять будь-яких даних про наявність підозрюваних у справі і самі матеріали кримінальної справи (провадження) станом на 25.12.2012, а з`являються такі лише в 2013 році.

Так, у вкладці «рух провадження» наявні дані від 14.02.2013 про повідомлення про підозру ОСОБА_6 , та дані від 21.11.2019 про повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Тобто, мало місце порушення норм КПК України, що виразилось в нездійснені досудового розслідування, як того вимагає вимог п. 10 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року), а лиш формальне внесення даних до ЄРДР та зупинення провадження без наявності підстав для такого зупинення.

З досліджених слідчим суддею під час розгляду цієї скарги матеріалів кримінального провадження вбачається, що в період з період з 2007 по 2009 рік дійсно вчинялись певні процесуальні і слідчі дії (т.1-34). Тривалий час з 2009 по 2020 роки жодних слідчих чи процесуальних дій в межах цього кримінального провадження не вчинялось. Надалі у травні 2020 року відновлено проведення певних дій поданням слідчим клопотань до слідчого судді про надання дозволів на затримання та обрання запобіжних заходів ОСОБА_5 та іншим особам (т.35). Однак, з матеріалів кримінального провадження не вбачається доказів здійснення додаткових слідчих дій, які б вказували на причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення. Також не вбачається вчинення процесуальних дій за участю ОСОБА_5 , в тому числі в якості підозрюваного. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про розгляд клопотання адвоката ОСОБА_4 та перевірку істотних для цієї справи фактів, доводів та аргументів, які за умови доведення їх достовірності дійсно можуть вплинути на можливість вирішення питання про закриття кримінального провадження.

Крім того, у відповідності до КПК України (в редакції 2012 року) загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається: 1) у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим; 2) у провадженнях, які розслідувалися в різні проміжки часу, - шляхом додавання строків досудового розслідування по кожному із таких проваджень, які не пересікаються, в межах строків досудового розслідування злочину, який передбачає найбільш тривалий строк досудового розслідування з урахуванням можливості його продовження, передбаченої частиною другою цієї статті.

В даному ж провадженні, мало місце об`єднання кримінальних проваджень, а тому має місце поглинання меншого строку більшим.

Більш того, оскільки орган досудового розслідування вважав що в провадженні все ж є обвинувачені виходячи з постанов від 20.04.2007 та 03.05.2007 про про притягнення в якості обвинувачених за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 п.1 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_8 , органом досудового розслідування, у відповідності до ст. 283 КПК України (в редакції 2012 року) повинно було б прийнято рішення, з передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України (в редакції 2012 року).

Так, відповідно до ст. 28 КПК України (в редакції 2012 року), під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Кожен має право щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Стаття 13 Конвенції гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції.

В даному ж випадку, в даній кримінальній справі (провадженні) мало місце грубе порушення прав кримінально-процесуального законодавства. Адже особи, відносно яких здійснювалось провадження протягом 13 років, взагалі не були проінформовані про наявність кримінального переслідування, а отже були позбавлені права, гарантованого як міжнародним так і українським законодавством правом на захист.

Також, у зв`язку з чим, що ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не набули статусу підозрюваного, на підставі фактів викладених вище, органом досудового розслідування, і з дати внесення, а саме: 16.03.2018, відповідних змін до ст. 219 КПК України не повідомлено та не вручено належним чином повідомлення про підозру у передбачений строк (18 місяців) чим порушено строки досудового розслідування.

З вказаних підстав продовжити строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні неможливо.

Тому, орган досудового розслідування, керуючись ст. 283, ч. 9 ст. 295 КПК України, зобов`язаний прийняти кінцеве рішення у даному кримінальному провадженні негайно.

В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про дослідження в межах досудового розслідування зазначених у клопотанні захисника фактів та обставин, хоч вони мають істотне значення для досягнення мети кримінального провадження та забезпечення права на захист.

Після отримання клопотання прокурор повинен був би забезпечити його розгляд протягом 3 днів та за наслідками такого розгляду прийняти вмотивовану постанову про відмову у задоволенні клопотання або ж про його задоволення шляхом закриття кримінального провадження.

Адже, чинний КПК не містить заборони заявляти те чи інше клопотання на тій чи іншій стадії процесу, у т.ч. скаргу.

Заборону адресовано суб`єкту (слідчому, прокурору, слідчому судді, суду), який вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У цій ситуації установлено, що прокурор має відповідну компетенцію на розгляд клопотання про закриття кримінального провадження.

Однак, прокурор не має можливості, на думку слідчого судді, після отримання клопотання з цього питання не забезпечити його вирішення по суті, тим самим позбавивши прав заявника на подальші дії.

Не розглянувши звернення заявника у розумний строк прокурор тим самим, не забезпечив справедливе застосування норми права, яке проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

За таких обставин, у даному випадку така рівність була порушена. Відповідно, вбачаються порушення прав скаржника, які підлягають судовому захисту.

Визначаючись з способом захисту прав скаржника слід прийняти до уваги наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Ефективним засобом юридичного захисту в національному органі є той спосіб захисту, який відповідає порядку установленому КПК.

За твердженням сторони обвинуваченням ОСОБА_5 має процесуальний статус підозрюваного, на противагу цьому сторона захисту стверджує на те, що в установленому законом порядку ОСОБА_5 такий статус не набував, однак в аспекті практики Європейського суду з прав людини, вважаю, що поводження держави із особою, яку представляє адвокат ОСОБА_4 в межах розгляду цієї справи, в будь-якому випадку в достатній мірі вказує про наявність у ОСОБА_5 права на захист шляхом подання скарг і клопотань у цьому кримінальному провадженні, оскільки наданням дозволів на його затримання суттєво обмежуються його права, в тому числі і право, передбачене ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

За таких обставин, клопотання прокуророві та скаргу слідчому судді подано належною особою, тому вони підлягають вирішенню по суті.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню шляхом зобов`язання прокурора розглянути клопотання у межах трьох діб з моменту отримання цієї ухвали з урахуванням положень ст.ст. 9, 94 110 КПК.

Тобто, розгляд клопотання заявника має бути забезпечений прокурором шляхом прийняття за наслідками такого розгляду процесуального рішення у формі постанови, яка за своєю формою та змістом має відповідати вимогам ст. 110 КПК, не залежно від того, чи таке звернення буде задоволено та закрито кримінальне провадження, або ж чи буде його відхилено.

Також, так як ч. 2 ст. 220 КПК регламентує, що прокурор за наслідками звернення виносить вмотивовану постанову, то прокурором має забезпечити відповідь на усі питання порушенні у клопотанні, у т.ч., щодо якості наявних доказів на предмет обґрунтованості підозри та їх відповідності нормам КПК щодо способу отримання на предмет їх законності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цієї частини.

Прокурор, у разі задоволення скарги має навести свої обґрунтовані мотиви за внутрішнім переконанням, а у разі відмови спростувати доводи автора клопотання у т.ч. щодо того, щодо:

- недопустимості зібраних органом досудового розслідування доказів, у тому числі з огляду на їх отримання під тиском співробітників правоохоронного органу шляхом катувань, жорстокого та нелюдського поводження. В частині показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були змушені безпідставно свідчити про причетність до учинення умисного вбивства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , хоча у дійсності свідкам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 узагалі нічого не було відомо щодо причетності до учинення указаного умисного вбивства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а наведені ними під час допитів та слідчих дій дані є тими даними, які під тиском та тортурами їх змушували навести правоохоронці. Тим самим спростувати аргументи, що має місце факт недопустимості зібраних органом досудового розслідування доказів, у тому числі з огляду на їх отримання під тиском співробітників правоохоронного органу шляхом катувань, жорстокого та нелюдського поводження;

- відсутності обов`язкових елементів складу злочину умисне вбивство, так як згідно ст. 2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються не є злочином;

- не набуття ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , статусу підозрюваного, з урахуванням того, що цей факт установлений на сьогодні судовими рішеннями, як першої та апеляційної інстанції;

- порушення строків досудового розслідування, які визначені ст. 219 КПК, з урахуванням факту установленості на сьогодні судовими рішеннями, як першої та апеляційної інстанції, не набуття, у спосіб передбачений КПК, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 статусу підозрюваного.

Відповідно до п.п.10, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження показань, речей і документів.

Під час розгляду скарги доведено факт неналежного розгляду прокурором клопотання у кримінальному провадженні, недоведення до відома захисника про наслідки розгляду його клопотання, що вказує на порушення прав та законних інтересів ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

Вважаю, що на прокурора слід покласти обов`язок розглянути невирішене клопотання у кримінальному провадженні та надати обґрунтовану відповідь за наслідками розгляду, що є достатнім способом відновлення порушених прав підозрюваного.

Поряд з тим, вважаю скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, оскільки вимога скарги про встановлення конкретного строку для розгляду клопотання не узгоджується із приписами ст.220 КПК України в частині формулювань відповідних строків розгляду. За таких обставин, вважаю доцільним покласти на прокурора відповідний обов`язок у порядку і строки, передбачені ч. 1 ст. 220 КПК України, що означатиме, що прокурор зобов`язаний розглянути клопотання в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити його за наявності відповідних підстав.

Крім того, для забезпечення виконання ухвали передбачений ухвалою обов`язок слід покласти на особу, до якої подано клопотання та яка є уповноваженою у цьому кримінальному провадженні процесуального керівника, прокурора, оскільки конкретизованих відомостей про керівника групи прокурорів із скарги не вбачається, а обмеження процесуальних повноважень членів групи прокурорів лише однією особою є неприпустимим, тому розглянути клопотання уповноважений будь-який процесуальний керівник у цьому кримінальному провадженні.

Зазначений спосіб захисту порушених прав скаржника в достатній мірі зможе забезпечити їх відновлення у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

За таких обставин, скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 7-9, 303-307 КПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого прокурора Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який здійснює процесуальне керівництво у відповідному кримінальному провадженні, розглянути клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 від 22 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 08.12.2012 року, з дотриманням вимог ст.ст. 9, 94, 110, 220, 283 КПК України шляхом постановлення вмотивованої постанови та надати обґрунтовану відповідь адвокату за наслідками розгляду в порядку і строки, передбачені ч.1 ст.220 КПК України.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1