ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2625/20

14 грудня 2020 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000489 від 11.09.2020 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? ? народження, уродженець с.Малий Мидськ Костопільського району Рівненської області, проживає по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, розлучений, на утриманні одна неповнолітня дитина, освіта середня, не працює, державних нагород та пільг не має, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 31.08.2020 біля 19:30 год, маючи умисел, направлений на пошкодження чужого майна, з мотивів помсти, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, знаходячись на території належного ОСОБА_5 господарства, що у АДРЕСА_1 , за допомогою сірників підпалив належні останньому десять копиць сіна свіжозібраного посівного, родини тимофіївки, різновид лівчастий, будова волоті якого розкидиста, колір квіткових лусок жовтий, загальною вагою біля 2 тон, внаслідок чого вказане майно знищено, чим потерпілому ОСОБА_5 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 4000,00 грн.

Отже, своїми умисними діями, які виразились в умисному знищенні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.194 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

Потерпілий у судовому засіданні надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

У судовому засіданні прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Обвинувачений та потерпілий не заперечили щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України, кваліфікується як тяжкий злочини.

Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини суд враховує щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Санкція ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до десяти років.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, однак вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався. Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст.118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 /один/ рік.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1