Справа № 441/971/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1164/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
та захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 10 грудня 2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року, захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною, з огляду на наступне. З клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку тримання під вартою від 14 травня 2020 року підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Разом з тим, усі наведені стороною обвинуваченою докази в сукупності, за винятком протоколу допиту свідка ОСОБА_10 , протоколу слідчого експерименту та участю цього ж свідка та даних НСРД, можуть підтвердити лише факт кримінального правопорушення, а не особу, яка його вчинила, оскільки у своїй сукупності не несуть інформації щодо об`єктивних обставин, які б вказували на причетність ОСОБА_7 до вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Стосовно показів свідка ОСОБА_10 , то такі на даний час містяться виключно у вигляді протоколу допиту, що свідчить про недослідження судом вказаних показів безпосередньо у порядку ст. 23 КПК України, хоча такий свідок міг бути допитаний в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення. Однак на даний час клопотання про допит свідка стороною обвинувачення не заявлено.

Зазначає, що прокурором свідомо та завідомо приховуються докази, які виправдовують ОСОБА_7 , зокрема протокол про наслідки проведення негласної (розшукової) дії від 3 серпня 2015 року щодо зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж. Також вказує, що покази свідка ОСОБА_10 є суперечливими, а відтак неприпустимими.

Посилається на те, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, в тому числі з використанням електронних засобів контролю, зможе в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим всіх його процесуальних обов`язків та унеможливить його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Звертає увагу на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не мають місця та не підтверджуються матеріалами справи. Зокрема, відсутні будь-які докази, що ОСОБА_7 має намір переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Також немає доказів того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи.

Вказує на те, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 вчинялися активні дії щодо ухилення від органу досудового розслідування чи суду, оскільки сам факт перебування ОСОБА_7 у розшуку свідчить хіба про те, що його місцезнаходження не було відоме органу досудового розслідування.

При цьому зазначає, що наявність формальних ризиків без фактичної їх наявності не може слугувати підставою для тримання ОСОБА_7 під вартою, тобто застосуванням найсуворішого виду запобіжного заходу.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

До Городоцького районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000066, внесеному до ЄРДР 16 січня 2013 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115, ч.1 ст.289, ч.2 ст.194 КК України.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу. З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даного клопотання суд вірно встановив, що надані прокурором докази доводять обставини, які свідчать що ризики, котрі стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились, а застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти цим ризикам.

Також в ході апеляційного розгляду встановлено, що у справі не проведено підготовче засідання, учасники справи свої позиції по суті справи не викладали, тому і надалі існує ризик впливу обвинуваченого на свідків, потерпілих, а також ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи особу обвинуваченого, який за місцем реєстрації не проживає, не має постійного місця проживання та місця роботи, не має осіб на утриманні, не одружений, його майновий стан та відсутність міцних соціальних зв`язків, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, суд першої інстанції вірно зазначив, що наведені обставини у своїй сукупності підтверджують такий ризик, як переховування від органів досудового розслідування та суду.

Доводи захисника про недопустимість доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, то такі, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою не з`ясовуються, а підлягають перевірці в ході розгляду справи по суті.

Крім того, обвинувачений певний час знаходився у розшуку, що свідчить про схильність обвинуваченого до переховування від органу досудового розслідування, задля уникнення покарання.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4