Справа № 364/365/18
Провадження № 1-кп/364/4/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

спеціалісті ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

його захисника ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

його представника ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритих судових засіданнях у залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 26.10.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїв Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта вища, пенсіонер, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 187, частиною другою статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК України);

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тетіїв Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , освіта вища незакінчена, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 146 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці вступив у злочинну змову з обвинуваченим ОСОБА_11 щодо сприяння йому ( ОСОБА_8 ), ОСОБА_15 (відносно якого судом виділено матеріали та постановлено обвинувальний вирок) та іншій встановленій досудовим розслідуванням особі (відносно якої досудовим розслідуванням виділено матеріали, т. 4, а.п. 124-128) у вчиненні злочину, а саме: у викраденні потерпілого ОСОБА_13 .

Реалізуючи попередню домовленість з обвинуваченим ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_11 22.10.2017 р. близько 01 год. 15 хв. на автомобілі «SAAB 900» на польській реєстрації привіз потерпілого ОСОБА_13 у заздалегідь обумовлене місце, а саме: на перехрестя вул. Гоголя та пров. Дачного у м. Тетіїв (Київська обл.), таким чином усунувши перешкоди іншим співучасникам для викрадення потерпілого ОСОБА_13

22.10.2017 р. близько 01 год. 15 хв. у м. Тетіїв Київської області на перехресті вул. Гоголя та провул. Дачний обвинувачений ОСОБА_8 за попередньою злочинною змовою із ОСОБА_15 та іншою встановленою досудовим розслідуванням особою (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування) за пропозицією ОСОБА_8 , переслідуючи умисел на незаконне викрадення ОСОБА_13 , шляхом застосування фізичного насильства, яке виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , заштовхали потерпілого ОСОБА_13 до автомобіля марки «Ауді» темного кольору (державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Республіці Польща).

У подальшому обвинувачений ОСОБА_8 , діючи за попередньою злочинною змовою із ОСОБА_15 та іншою встановленою досудовим розслідуванням особою (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування), вивезли викраденого потерпілого ОСОБА_16 на автомобілі марки «Ауді» темного кольору (державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Республіці Польща) за межі м. Тетіїв у напрямку траси Е 95 (Одеської траси), при цьому, застосовуючи фізичне насильство, утримували потерпілого ОСОБА_13 проти його волі у названому автомобілі приблизно до 03 год. ночі 22.10.2017 р.

Далі продовжуючи свою злочинну діяльність, 22.10.2017 р. близько 01 год. 15 хв. у м. Тетіїв Київської області на перехресті вул. Гоголя та провул. Дачний обвинувачений ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з іншою встановленою досудовим розслідуванням особою (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування), після викрадення потерпілого ОСОБА_13 з корисливих мотивів у салоні автомобіля марки «Ауді» темного кольору (державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Республіці Польща), здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя чи здоров`я в момент заподіяння, яке виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , та відкрито заволоділи його мобільним телефоном «IPhone 6» вартістю 7 790 грн., в якому знаходилась sim-картка стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» вартістю 25 грн. та грошовими коштами в сумі 3 500 грн., чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріального збитку на загальну суму 11 315 грн.

За висновком експерта від 15.12.2017 р. № 99 у потерпілого ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою м`яких тканин правої вискової області, спинки носа, крововиливу в правій очній області, ці тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, могли утворитись від нанесення ударів руками та ногами іншої людини, крововиливів променево-зап`ястних суглобів, які утворились від утримання руками іншої людини; зазначені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Далі продовжуючи свою злочинну діяльність, 22.10.2017 р. близько 02 год. 20 хв. у зоні дії розташування вежі ОРТПЦ, що знаходиться с. Винарівка Ставищенського району Київської області, більш точне місце вчинення злочину досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в автомобілі марки «Ауді» темного кольору (державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований в Республіці Польща), в якому знаходився викрадений потерпілий ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з іншою встановленою досудовим розслідуванням особою (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування), з корисливих мотивів висунув потерпілому ОСОБА_13 вимогу передати їм грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, при цьому обвинувачений ОСОБА_8 та інша встановлена досудовим розслідуванням особа (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування) висловлювали погрози застосування насильства щодо потерпілого ОСОБА_13 , які останній сприймав реально, оскільки був викрадений та зазнав розбійного нападу, поєднаного з насильством, яке виразилось в заподіянні йому обвинуваченим ОСОБА_8 та іншою встановленою досудовим розслідуванням особою (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування) легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Далі реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимогу коштів у потерпілого ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_8 з мобільного телефону потерпілого, яким він та інша встановлена досудовим розслідуванням особа (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування) заволоділи під час вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_13 , о 02 год. 26 хв. та 02 год. 49 хв. 22.10.2017 р. здійснив два телефонні дзвінки на мобільний телефон матері ОСОБА_13 ОСОБА_17 НОМЕР_2 , у ході розмов з якою обвинувачений ОСОБА_8 вимагав зібрати та в подальшому передати у визначений час та у визначеному місці грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. При цьому ОСОБА_8 у ході розмов з ОСОБА_17 висловлював погрози вчинення насильства над її сином ОСОБА_13 , зазначені погрози потерпілий ОСОБА_13 сприймав реально, оскільки поряд з ним знаходилася інша встановлена досудовим розслідуванням особа (відносно якої виділено матеріали досудового розслідування), який утримував ОСОБА_13 в автомобілі.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні 03.05.2018 р. під час виконання судом вимог статті 348 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) свою вину у вчиненні трьох інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 187, частиною другою статті 189 КК України, заперечив, так само заперечив вимоги, заявлені у цивільному позові потерпілого.

Надалі під час допиту в судовому засіданні 03.12.2020 р. обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, зауваживши в судових дебатах 29.01.2021 р., що вину в названому злочині визнає частково (т. 5, а.п. 129).

По суті обвинувачення та заданих запитань обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що в жовтні 2017 року його племінник ОСОБА_11 повідомив йому, що ОСОБА_13 продає дітям наркотики, а також про погрози останнього на адресу племінника, тому він сказав своєму племіннику, що поговорить з ОСОБА_13 21.10.2017 р. він перебував із своїм знайомим, ОСОБА_11 повідомив про те, що ОСОБА_13 у м. Тетієві. Ми рішили (спонтанно) поїхати до ОСОБА_13 , про місце зустрічі домовилися з ОСОБА_18 (Шестопалом). Ми каталися по Тетіїву, побачили ОСОБА_11 з ОСОБА_13 , з ним була дівчина. Потім чекали їх біля заводу. Ми їхали за ними, за машиною ОСОБА_11 , той зупинився не знаю, чому. З нами був ОСОБА_15 (колишній мій підлеглий), він керував автомобілем «Ауді». ОСОБА_15 витяг потерпілого ОСОБА_13 з автомобіля ОСОБА_11 , заштовхав до свого автомобіля, поїхали ми у напряму до Одеської траси. По дорозі ми розмовляли з ОСОБА_13 про наркотики, кримінальну відповідальність та про те, що не треба погрожувати ОСОБА_11 . Згодом ОСОБА_15 зупинив автомобіль, сказав, щоб ОСОБА_13 добирався сам. До цього ми кілька разів зупинялися покурити, сходити в туалет. По дорозі ОСОБА_13 дзвонив своїй матері, про що він з нею розмовляв, не чув. Умислу на спричинення шкоди ОСОБА_13 не було, хто його бив не знає. Також ОСОБА_8 категорично заперечив вимагання грошей, вказавши, що про це йому нічого не відомо.

Додатково на запитання повідомив, що з ОСОБА_13 був знайомий наглядно, оскільки той був однокласником його племінника ОСОБА_11 . У машині ОСОБА_13 сидів на задньому сидінні, ОСОБА_15 за кермом, він на передньому пасажирському сидінні, позаду нього ОСОБА_13 та ОСОБА_19 (прізвища не знає).Чекали до цього машину ОСОБА_11 біля маслозаводу, бо подумали, що вони будуть їхати додому. Підшлемники на обличчі, дійсно, були: одягли він та ОСОБА_15 ; ці підшлемники закривали обличчя, видно лише очі. Матері потерпілого ОСОБА_13 він особисто не телефонував, тілесних ушкоджень не наносив, хто це робив не бачив. Згаданого ОСОБА_19 знав десь з півроку, телефонами обмінювалися. ОСОБА_15 у період 2006-2010 р.р. працював у мене підлеглим, після 2010 року теж спілкувалися. Хто такий ОСОБА_20 йому невідомо. Також повідомив, що «Нокіа» є його телефоном, номер НОМЕР_3 . У телефоні згаданий ОСОБА_19 записан як « ОСОБА_21 » за назвою клубу «Скорпіон»; також є телефони ОСОБА_18 ( ОСОБА_22 ) та «Віт.Сід.К» (Сідька). Про те, хто кого витягає з автомобіля домовленостей не було, спонтанно вийшло. Я стояв з ОСОБА_19 біля ОСОБА_11 , ОСОБА_13 витягав ОСОБА_15 , повів до свого автомобіля, посадив на заднє сидіння. ОСОБА_13 в автомобілі ніхто не тримав, але й ніхто не пропонував йому йти. Ключи від автомобіля ОСОБА_11 я не виймав. Ми не кричали, просто сказали, лягти їм на капот (але це казав не я), їм ми не представлялися. ОСОБА_13 погрожував ОСОБА_11 тим, що в його ( ОСОБА_11 ) батька будуть проблеми.

Наведені показання обвинуваченим ОСОБА_8 були дещо уточнені під час його виступу в судових дебатах 29.01.2021 р., письмовий виклад яких додано до матеріалів судового провадження (т. 5, а.п. 122-131), в яких, зокрема, стверджується, що він ( ОСОБА_8 ) перебував біля автомобіля ОСОБА_11 , «а до автомобіля ОСОБА_23 в середину заліз ОСОБА_15 та витягнув як мені тоді стало відомо пізніше потерпілого ОСОБА_13 , якого посадив до свого автомобіля»; «я розумію, що розмовляти з ОСОБА_13 я мав на відкритому просторі, а не в автомобілі, проте так склалися обставини. За весь час, коли ОСОБА_13 їхав з нами він жодного разу не попросив зупинити автомобіль і вийти. Вважаю, що він не використав можливості і не намагався її використати аби вийти з автомобіля. А отже, ніякого незаконного позбавлення волі не було» (т. 5, а.п. 131).

Стосовно заявленого позову, який обвинувачений ОСОБА_8 спочатку судового розгляду не визнавав, надалі, зокрема під час допиту зазначив, що визнає позов лише частково, а саме: в частині моральної шкоди, оскільки матеріальної шкоди він не спричиняв, моральну же шкоду він визнає, оскільки ОСОБА_13 в машину сів недобровільно. До суду 19.01.2021 р. подав заяву про часткове визнання позову з проханням задовольнити позовну заяву ОСОБА_13 частково, стягнувши з нього на користь останнього моральну шкоду в розмірі 12 000 грн. (з урахуванням сплачених ним 38 000 грн.) та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 253,56 грн., до заяви долучено копії квитанцій АТ «Укрпошта» від 19.12.2020 р., 05.01.2021 р. та 12.01.2021 р. на суму відповідно 10 000 грн., 14 210 грн. та 14 210 грн. (т. 5, а.п. 132-143).

Обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 146 КК України, заперечив, так само заперечив вимоги, заявлені у цивільному позові потерпілого.

Під час допиту 03.12.2020 р. по суті обвинувачення надав показання про те, що він звернувся до ОСОБА_8 з приводу проведення розмови з ОСОБА_13 відносно торгівлі останнім наркотиками. Названого в обвинуваченні дня потерпілий ОСОБА_13 сів до нього в машину добровільно, про його викрадення він ні з ким не домовлявся, умислу на викрадення людини він не мав. Відповідати на запитання учасників судового провадження обвинувачений ОСОБА_11 відмовився.

Під час судових дебатів 29.01.2021 р. обвинуваченим ОСОБА_11 оголошено промову його захисника щодо недоведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, текст якої долучив до матеріалів судового провадження (т. 5, а.п. 158-161).

Допитаний у судовому засіданні 13.09.2018 р. потерпілий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Тетіїв Київської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , працює консультантом-продавцем у магазині «Спортінвентар» (м. Київ), надав суду показання про те, що 21.10.2017 р. пішов до закладу «Буржуй» (м. Тетіїв) з дівчиною Інною, та згодом сказала, що хоче додому. Вийшли із закладу, перейшли дорогу, за кілька хвилин під`їхав ОСОБА_11 (однокласник), спитав, чи підвезти додому, ми відмовились, той став чекати. Потім до ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_24 , погодилися поїхати з ним, підвозили ОСОБА_25 . ОСОБА_11 говорив з кимось по телефону (нібито з папою), сказав: «Зараз відвожу Діму і Влада». Звернули, на узбіччі по вул. Робітнича стояла машина, що почала їхати за нами. ОСОБА_11 зметував поламку, зупинившись. До нас під`їхав згаданий автомобіль. Налітає ОСОБА_8 в балаклаві, почав наносити удари, забрав мобільний телефон; підійшов ОСОБА_26 , витягли мене з машини. В іншому автомобілі за кермо сів ОСОБА_15 , ОСОБА_8 спереду, ОСОБА_26 позаду біля мене. ОСОБА_8 сказав ОСОБА_24 та ОСОБА_11 , що за ними приїдуть. Далі ми поїхали в невідомому напрямку. ОСОБА_8 сказав ОСОБА_26 опустити мені голову і тримати, згодом зрозумів, що їдемо у напрямку траси Київ Одеса. Вони представилися працівниками СБУ, почали вимагати кошти, спитав скільки. Наносили удари. Я сказав, що є сім тисяч. Ще нанесли удари. ОСОБА_26 сказав 50 тисяч, ОСОБА_8 які 50? ОСОБА_26 давай 100 тисяч, ОСОБА_8 нам потрібні 10 тисяч доларів. Я сказав, що таких коштів нема. Дзвонили до мами. ОСОБА_8 сів позаду, достав пістолет, приставив до ноги, погрожував. Коли мамі сказали про 10 тисяч доларів, вона стала плакати. Знову стали їхати. Подзвонила тьотя (мамина сестра), мене зв`язали. ОСОБА_8 забрав телефон, зупинилися, вони вийшли з машини. Повернулися. ОСОБА_8 достав ніж, розрізав мотузку, сказав, що є два дні. Показали, куди йти. Телефон не віддали. Зайшов на АЗС, спитав, де я, зрозумів куди йти. Біля м. Тетіїва зупинилася «Газель», підвезли до базару, далі пішки додому, умився, приїхала поліція. Поїхали до відділення поліції, там побої не знімали, тримали десь дві години, дома потім спав. Надалі поїхали самі знімати побої. У лікарні був п`ять днів, дали направлення на Київ. Мамі теж погрожували, ми ховалися десь два місяці у м. Києві у тьоті Іри.

Відповідаючи на питання, потерпілий ОСОБА_13 додав, що ОСОБА_11 перед подією питав, які плани, також за два дні до того дзвонив ОСОБА_24 , коли я буду в м. Тетієві. Після «Буржуя» нікого не просив підвозити. Коли витягали з машини, ОСОБА_22 і ОСОБА_27 були руками на капоті. Коли називалися співробітниками СБУ, то посвідчень не показували, прізвищ не називали. Погрози полягали, зокрема, що закопають у посадці. Усі телефонні розмови робили ОСОБА_8 і ОСОБА_26 , виходили з машини. Додому прийшов вже близько 6 год. ранку. Заяву в поліції спочатку не писав, оскільки натякнули не писати в цілях безпеки. Батько ОСОБА_11 працював у поліції. Гроші в сумі 3,5 тисячі гривень (мій аванс) вийняв із задньої лівої кишені ОСОБА_26 , передав ОСОБА_8 . Мамі були дзвінки, казала вимагають гроші, а смс-ки читав сам, оскорбленія. ОСОБА_8 маску піднімав, коли виходив з машини, щоб попити води. ОСОБА_26 був без маски. До впізнання їх не бачив. Поламку автомобіля ОСОБА_11 на той час не сприймав як таку, потім здогадався. На час події працював у ПП «Приватні сади» менеджером з продажу, консультантом. Заяву про подію подав десь 24.10.2017 р. спочатку в прокуратуру, потім до СБУ, в поліцію не писав, бо до них не було довіри. Коли витягали з авто, включалося світло. Музика в машині, дійсно, грала. ОСОБА_15 удари мені не наносив, рядом не сідав, кошти не вимагав, він був лише за кермом, один раз дав салфетку витертися. Руки були в мене зв`язані пластиковим хомутом.

Відповідаючи на додаткові запитання в судовому засіданні 03.12.2020 р., ОСОБА_13 сказав, що про його погрози ОСОБА_11 вперше чує, вони, дійсно, є однокласниками. Коли його відпустили і сказали йти, просив телефон, щоб подзвонити мамі, в машині же він мамі не дзвонив. З машини ОСОБА_11 його витягав ОСОБА_8 , потім ОСОБА_19 .

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_8 самого факту викрадення потерпілого ОСОБА_13 та частково визнання ним своєї вини у вчиненні цього злочину, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих злочинів доведена сукупністю зібраних досудовим розслідування та досліджених у судових засіданнях доказів, зокрема, показами свідків та письмовими доказами.

Так, допитана у судовому засіданні 13.09.2018 р. свідок ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , працює на посаді начальника виробництва у ТОВ «Тетіївський пряник», надала суду показання про те, що вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_13 21.10.2017 р. її син приїхав до м. Тетієва, пішов до друзів, вночі подзвонив, повідомивши, що його забрали невідомі, потрібні гроші 10 тисяч доларів, далі телефон взяла невідома особа, назвалася працівником СБУ і наказала шукати гроші, інакше сина не побачить, через 8-10 хвили був ще дзвінок, сказали нікуди не їхати. Я подзвонила до зятя. Під час розмови з невідомими зв`язок пропадав, таке могло бути на трасі до П`ятигори. Діма прийшов додому ранком, приїхала поліція, хоча ми її не викликали. У поліції нам допомоги не надали, перевірили Діму на алкоголь, дихав алкоголю не було; сказали, щоб не оформлювати, небезпечно. Коли ж подали заяви, почалися погрози. Сина лікували спочатку в м. Тетієві, далі у м. Києві, заодно переховувалися у сестри. У ніч події під час першого дзвінка ОСОБА_28 сказав, що його викрали, біля ноги пістолет. Вимагали 10 тисяч доларів, казали шукати гроші, «а то будет хуже». Думала, «хуже», що можуть вбити, бо є пістолет. Син повернувся близько 05:30 год., він багато пройшов пішки. Дзвонила до ОСОБА_29 (батько обвинуваченого ОСОБА_11 ); ОСОБА_8 теж знаю, але не бачила його десь 20 років, ОСОБА_15 і ОСОБА_26 не знаю. ОСОБА_11 казав, що сам дуже злякався, а ОСОБА_24 , що казав ОСОБА_11 сказати мамі (мені), але той нікуди ніхто не їде, по домам. З тим, щоб переховуватися написала на роботі заяву за свій рахунок, на роботу повернулася 11.12.2017 р., щоб не звільнили, відбула зміну знов на Київ. Скільки коштів було у сина не знаю, не перевіряю.

Також суд зазначає, що свідком ОСОБА_17 до суду 03.05.2018 р. було подано письмове звернення із заявою про висловлювання обвинуваченого ОСОБА_8 на її адресу нецензурними словами, які вона розцінює як психологічний тиск (т. 1, а.п. 297).

Допитана у судовому засіданні 13.09.2018 р. свідок ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 , студентка Київського хореографічного коледжу, надала суду показання про те, що вона є дівчиною потерпілого ОСОБА_13 , з яким 21.10.2017 р. близько 22 год. приїхали у «Буржуй» (м. Тетіїв). Близько 00 год. 30 хв. сказала йому, що втомилася, пішли. Під`їхав ОСОБА_11 , спитав, чи підвезти їх, ОСОБА_28 відповів, що вони ще проговорять, але той запропонував ще кілька разів десь хвилин через 10, врешті погодились. Відвезли мене додому, я вийшла. ОСОБА_11 говорив комусь по телефону, що підвозить ОСОБА_31 та ОСОБА_32 . Я пішла додому. ОСОБА_33 також був у машині, здається приїхав із ОСОБА_11 . Ми не просили його підвезти, таксі ще не встигли викликати. ОСОБА_11 чекав у машині, кілька разів виходив. Уночі Дімі не дзвонила, а о 5 год. ранку приїхала поліція, сказали, що ОСОБА_28 зник, ОСОБА_28 на телефон не відповідав.

Допитаний у судовому засіданні 25.09.2018 р. свідок ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 , працює в Центральній районній бібліотеці м. Тетієва, надав суду показання про те, що незадовго до події, десь за 2-3 тижні, бачився з ОСОБА_11 , з нами також був ОСОБА_24 , ОСОБА_18 (Шестопал) сказав, що є мужики, які шукають Діму (Іщенка), готові за це заплатити. Також ОСОБА_11 питав, чи давно я бачив Діму. Від його пропозиції ми з ОСОБА_24 відмовились, розмова припинилася. Цій розмові я значення не придав. ОСОБА_11 не казав, для чого шукають ОСОБА_13 .

Допитаний у судовому засіданні 27.08.2019 р. як свідок ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_8 , фізична особа підприємець, надав суду показання про те, що з ОСОБА_8 працювали разом у 2009-2011 роках в органах, ОСОБА_11 бачив з ОСОБА_8 у м. Тетіїв, Солонцова бачив кілька разів у м. Біла Церква, разом з ОСОБА_8 за 2 місяці до події; ОСОБА_11 є племінником ОСОБА_8 , ОСОБА_26 знайомий ОСОБА_8 . Увечері 21.10.2017 р. разом з ними поїхали на моїй машині «Ауді» (я за кермом), мета хлопчина продає дітям наркотики, хотіли поговорити, запропонував ОСОБА_8 , сказав, що мали його ( ОСОБА_13 ) по ходу забрати. Зупинилися перед м. Тетієвом, там під`їжджав ОСОБА_35 на його «SAAB». ОСОБА_8 вийшов до ОСОБА_11 ( ОСОБА_26 сидів у машині), потім через 2-3 хвилини повернувся, ОСОБА_11 поїхав. Ми поїхали до м. Тетієва, зупинилися біля шиномонтажу (як сказав ОСОБА_8 ). У мене була балаклава, носив її як шапку. У ОСОБА_8 теж була балаклава. ОСОБА_8 сказав, що треба почекати, я заснув, розбудили, поїхали в центр м. Тетієва, стали біля аптеки. Під`їхав ОСОБА_11 , до нього вийшов ОСОБА_8 , стояли десь хвилин 20. Потім поїхали та стали навпроти суду на парковці, знов під`їхав ОСОБА_11 , з ним говорив ОСОБА_8 . Далі поїхали у напрямку базару і припаркувалися. Під`їхав «SAAB», ми поїхали за ним, той став на обочину, ми теж, всі вийшли з машини. Із «SAAB» вийшов ОСОБА_11 та ще якійсь хлопець, вони лягли на капот (самі). ОСОБА_8 у балаклаві, ОСОБА_26 ні. На задньому сидінні в «SAAB» потерпілий витягли його, посадили в «Ауді», я сів за руль, ми поїхали: ОСОБА_26 з потерпілим позаду, ОСОБА_8 біля мене спереду. Куди їхати показував ОСОБА_8 . Що було з потерпілим не бачив, оскільки керував автомобілем. Як виїхали з м. Тетієва зупинилися покурити. Поїхали далі, ОСОБА_8 сів назад до потерпілого, поїхали у напряму до Одеської траси, тоді потерпілий сидів вже посередині. На трасі біля смт Ставище розвернулися, поїхали назад знов до м. Тетієва, зупинилися. ОСОБА_8 і ОСОБА_26 вийшли, я обернувся на потерпілого, дав салфетку, бо побачив у нього кров. Це ще зупинилися на трасі, до повороту на м. Тетіїв. Я сказав ОСОБА_8 , що треба його відвести ближче до м. Тетієва, той погодився, висадили потерпілого, не довезли до м. Тетієва. Мій номер мобільного НОМЕР_4 . Номери ОСОБА_8 і ОСОБА_26 не пам`ятаю. Коли потерпілого витягали з «SAAB» у нього вже була кров. До ОСОБА_36 ми не доїхали, висадили потерпілого, той пішов пішки. Коли були в моєму автомобілі, потерпілий виходити не міг, там був ОСОБА_26 . Надалі розійшлися на вул. Вокзальній у м. Біла Церква, нічого не обговорювали, з ОСОБА_8 наступного дня пили каву. Щодо вимагання коштів мені не відомо. Коли зупинилися біля «SAAB», я став машиною так, що та машина могла їхати далі, тобто машину ОСОБА_11 не блокував. Тілесні ушкодження потерпілому могли наноситися, оскільки в того було більше крові, на обличчі. Музика в машині («Ауді») грала голосно. Ролі між собою не розподіляли. Про діяльність потерпілого з наркотиками ОСОБА_8 дізнався від ОСОБА_11 , у правоохоронні органи про наркотики не повідомляли. Але вже тоді зрозумів, що розмова з потерпілим за межами правового поля, тому одягнув балаклаву.

Суд також зазначає, що відносно співучасті ОСОБА_15 у досліджуваних подіях до суду було подано обвинувальний акт з первісно пред`явленим обвинуваченням як ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , так і ОСОБА_15 (т. 1, а.п. 1-8), проте надалі у зв`язку з укладенням між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_15 06.05.2019 р. угоди про визнання винуватості ухвалою суду від 22.05.2019 р. у порядку частини восьмої статті 469 КПК України виділено кримінальне провадження щодо ОСОБА_15 в окреме провадження (т. 4, а.п. 116); вироком Володарського районного суду Київської області від 24.05.2019 р. обвинуваченого ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, та у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, призначено покарання (справа № 364/585/19, провадження № 1-кп/364/83/19); вирок набрав законної сили 24.06.2019 р.

Допит свідка ОСОБА_24 , який, як вбачається з наведених показань, є очевидцем подій щодо викрадення потерпілого ОСОБА_13 , який первісно був заявлений до виклику і допиту стороною обвинувачення, надалі після відмови прокурора від допиту цього свідка викликався за клопотанням представника потерпілого, було знято через вичерпання всіх процесуальних можливостей забезпечення явки названого свідка до суду. Так, судові повістки свідок ОСОБА_24 за зазначеною в реєстрі матеріалів досудового розслідування (т. 1, а.п. 11) адресою не отримував, судові повістки поверталися до суду без вручення (т. 2, а.п. 111, 153), надалі після з`ясування його місця перебування судові повістки направлялися за місцем проходження служби на адресу відповідної військової частини, які у більшості залишалися без відповіді (т. 2, а.п. 213, 217, 224, 251; т. 3, а.п. 11; т. 4, а.п. 218, 219). Свідок ОСОБА_24 особисто отримав судову повістку 17.05.2019 р. про його виклик у судове засідання 22.05.2019 р. (т. 4, а.п. 111), в яке не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з цим у подальшому до цього свідка було застосовано привід ухвалами суду від 22.05.2019 р., 04.06.2019 р., 19.02.2020 р., 04.03.2020 р., 20.05.2020 р., у тому числі для його допиту дистанційно в режимі відеоконференції з іншим судом за місцем перебування свідка (т. 4, а.п. 117-118, 147-150, 231-234, 247-249; т. 5, а.п. 17-19); виконання приводу доручалося відповідним підрозділам Національної поліції, Служби безпеки України, Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України, які так і не були виконані. Періодично суд повідомлявся органами виконання вимог суду щодо приводу про неможливість приводу свідка через перебування його в ООС, на лікуванні (терміном три доби) та здебільшого на навчанні в Миколаївській, Чернігівській, Львівській областях.

З метою отримання інформації щодо місця проходження служби ОСОБА_24 судом двічі направлялися запити до ІНФОРМАЦІЯ_8 (т. 4, а.п. 183-184, 189-190, 195-196, 197) та, за рекомендацією останнього (т. 4, а.п. 198), до Міністерства оборони України (т. 4, а.п. 200, 201-202), яке у відповідь листом військової частини НОМЕР_5 поінформувало суд про відсутність будь-якої інформації стосовно названого свідка (т. 4, а.п. 202).

Разом з тим, військова частина НОМЕР_6 спочатку листом від 22.08.2019 р. повідомила суд про неможливість прибуття солдата ОСОБА_24 до суду у зв`язку із службовою необхідністю «з метою підтримання боєздатності підрозділу», пославшись також на те, що той «вже надав всі покази необхідні для судового засідання» (т. 4, а.п. 169-171, 185-187), а листом від 12.02.2020 р. про вручення судової повістки шляхом оголошення її змісту, оскільки ОСОБА_24 відмовився від отримання повістки та підпису у відповідній розписці у присутності двох свідків (т. 4, а.п. 220-222, 223-225).

Зважаючи на наведене, допит свідка ОСОБА_24 не відбувся через відмову від його допиту учасників судового провадження у зв`язку з вичерпанням процесуальних можливостей забезпечення його явки та приводу до суду. Водночас суд вважає необхідним направити копії матеріалів судового провадження щодо свідка ОСОБА_24 прокурору для з`ясування причин невиконання ухвал суду, дійсних причин неявки названого свідка до суду, його відмови від отримання судових повісток, у тому числі з урахуванням його участі в досліджуваних у даному провадженні подіях щодо викрадення потерпілого ОСОБА_13 , та, у разі встановлення в його діях ознак кримінального правопорушення, для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується також письмовими доказами, а саме:
витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо даного кримінального провадження № 0000326, з якого вбачається, що це кримінальне провадження внесено до Реєстру 26.10.2017 р. за заявою потерпілого ОСОБА_13 про те, що 22.10.2017 р. близько 01:15 год. у м. Тетіїв троє невідомих осіб шляхом застосування сили заволоділи його мобільним телефоном «IPhone 6» та грошовими коштами в сумі 3 500 грн., надалі первісна кваліфікація за частиною другою статті 187 КК України доповнена за матеріалами правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення кримінальних правопорушень кваліфікацією протиправних дій за частиною другою статті 189 КК України та за частиною другою статті 146 КК України (т. 3, а.п. 51-52), а також згаданою заявою потерпілого ОСОБА_13 (т. 3, а.п. 53);

рапортом оперуповноваженого щодо встановлення осіб, якими вчинено незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_37 , зокрема ОСОБА_8 з наведенням адрес його реєстрації та проживання, номера мобільного телефону НОМЕР_3 (тобто номер, названий ОСОБА_8 у суді як такий, що належить йому), супровідним листом щодо направлення цього рапорту прокурору, відповіддю прокурора щодо об`єднання матеріалів кримінальних проваджень (т. 3, а.п. 54-56);

дорученням про проведення слідчих (розшукових) дій від 26.10.2017 р., а саме: про проведення радіотехнічної розвідки в центрі м. Тетіїв на площі Героїв Небесної Сотні, в`їзді на вул. Гоголя за колишнім молокозаводом та на Одеській трасі перед поворотом на смт Ставище (т. 3, а.п. 57) та матеріалами виконання цього доручення із встановленням базових станцій операторів рухомого (мобільного) зв`язку за місцем вчинення злочину (т. 3, а.п. 58-60);

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, від 01.11.2017 р., а саме: до інформації по абонентському номеру НОМЕР_7 (номер мобільного телефону потерпілого ОСОБА_13 ) у період з 21.10.2017 р. до 01.11.2017 р. включно (т. 3, а.п. 61-62), ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02.11.2017 р. про задоволення цього клопотання (т. 3, а.п. 63) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017 р. з відповідними додатками (т. 3, а.п. 64-78), з яких вбачається як переміщення особи зазначеного абонента з м. Тетіїв, далі с. Пятигори Тетіївського району (з 01:54 год.), с. Винаровка Ставищенського району (з 02:14 год.), що відповідає наведеним вище показанням, зокрема, потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_15 щодо напряму їх переміщення 22.10.2017 р. на автомобілі останнього після викрадення потерпілого, а також дзвінки на телефон матері потерпілого;

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, від 01.11.2017 р., а саме: до інформації по абонентському номеру НОМЕР_8 (номер мобільного телефону обвинуваченого ОСОБА_11 ) у період з 01.10.2017 р. до 01.11.2017 р. включно (т. 3, а.п. 79-80), ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02.11.2017 р. про задоволення цього клопотання (т. 3, а.п. 81) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017 р. з відповідними додатками (т. 3, а.п. 83-91), з яких вбачаються неодноразові контакти ОСОБА_11 , зокрема, з належним ОСОБА_8 номером (названий ним під час допиту у суді) протягом 21.10.2017 р., зокрема об 11:53 год., 16:15 год., 19:47 год., 20:21 год., 21:52 год., 21:53 год., 22:04 год., 22:25 год., 22:27 год., 22:55 год., 23:52 год., 00:10 год., 00:15 год., далі о 08:46 год., 08:53 год., 09:48 год. 22.10.2017 р. (т. 3, а.п. 88);

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, від 01.11.2017 р., а саме: до інформації по абонентському номеру НОМЕР_9 (номер мобільного телефону ОСОБА_24 ) з 01.10.2017 р. до 01.11.2017 р. включно (т. 3, а.п. 92-93), ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02.11.2017 р. про задоволення цього клопотання (т. 3, а.п. 94) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017 р. з відповідними додатками (т. 3, а.п. 95-104), з яких вбачаються неодноразові контакти ОСОБА_24 з номерами телефонів обвинуваченого ОСОБА_11 21.10.2017 р., зокрема, о 13:20 год., 15:35 год., 16:10 год., 16:11 год., 16:37 год., 17:08 год., 17:12 год., потерпілого ОСОБА_13 , зокрема, 21.10.2017 р. о 23:20 год., 22.10.2017 р. о 00:48 год. та обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, 22.10.2017 р. о 01:05 год., 01:18 год., 01:24 год., а також надалі зранку 22.10.2017 р., починаючи з 06:52 год. кілька дзвінків з обвинуваченим ОСОБА_11 (т. 3, а.п. 101);

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, від 01.11.2017 р., а саме: до інформації по абонентському номеру НОМЕР_10 (інший номер телефону обвинуваченого ОСОБА_11 ) у період з 01.10.2017 р. до 01.11.2017 р. включно (т. 3, а.п. 106-107), ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02.11.2017 р. про задоволення цього клопотання (т. 3, а.п. 108) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017 р. з відповідними додатками (т. 3, а.п. 109-133), з яких вбачаються неодноразові контакти ОСОБА_11 , який, зокрема, зранку 22.10.2017 р. (з 06:55 год.) почав дзвонити ОСОБА_24 та обвинуваченому ОСОБА_8 (т. 3, а.п. 128);

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, від 01.11.2017 р., а саме: до інформації по абонентському номеру НОМЕР_11 , з якого телефонували свідкові ОСОБА_17 (яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_13 ) та вимагали в неї грошові кошти (т. 3, а.п. 134-135), ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 02.11.2017 р. про задоволення цього клопотання (т. 3, а.п. 136) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 28.11.2017 р. з відповідними додатками (т. 3, а.п. 137-140);

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, від 16.01.2018 р., а саме: до інформації по абонентському номеру НОМЕР_11 , з якого телефонували свідкові ОСОБА_17 (матері потерпілого ОСОБА_13 ) та вимагали в неї грошові кошти (т. 4, а.п. 51-52), ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 17.01.2018 р. про задоволення клопотання (т. 4, а.п. 53) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 15.02.2018 р. з відповідними додатками (т. 4, а.п. 54-58);

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, від 11.12.2017 р., а саме: до інформації по абонентському номеру НОМЕР_3 (номер телефону обвинуваченого ОСОБА_8 , який названий ним у судовому засіданні 03.12.2020 р. під час допиту як такий, що належний йому) у період з 01.10.2017 р. до 01.12.2017 р. включно (т. 4, а.п. 45-46), ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 11.12.2017 р. про задоволення цього клопотання (т. 4, а.п. 47) та протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 04.01.2018 р. з додатками (т. 4, а.п. 48-50);

висновком судової товарознавчої експертизи від 13.12.2017 р., згідно з якою ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону «IPhone 6», а також sim-карти оператора стільникового зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» за станом на 22.10.2017 р. складає 7 815,00 грн. (т. 3, а.п. 141-142), при цьому з цього висновку вбачається, що дана експертиза проводилася з урахуванням середньої вартості пропонування названої моделі телефону та з урахуванням його вартості без таких комплектуючих як зарядний пристрій і USB-шнура; вимог щодо проведення такої експертизи виключно за наявності самого телефона (що був викрадений у потерпілого) чинне законодавство не містить, доказів відсутності повноважень в експерта на проведення цієї експертизи стороною захисту суду не надавалося;

дорученням прокурора від 28.11.2017 р. про встановлення осіб, причетних до вчинення відносно потерпілого ОСОБА_13 злочинів (т. 3, а.п. 143) та матеріалами виконання цього доручення (т. 3, а.п. 144-145), за якими було встановлено, що транспортний засіб марки «Ауді» (номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 ), з використанням якого здійснено викрадення потерпілого ОСОБА_13 , використовував ОСОБА_15 ;

висновком судово-медичної експертизи від 15.12.2017 р. № 99, за яким у потерпілого ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою м`яких тканин правої вискової області, спинки носа, крововиливу в правій очній області, крововиливів променево-зап`ястних суглобів, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; ці тілесні ушкодження виникають від дії тупих предметів. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою м`яких тканин правої вискової області, спинки носа, крововиливу в правій очній області могли утворитись від нанесення ударів руками та ногами іншої людини, а тілесні ушкодження у вигляді циркуляторних крововиливів променево-зап`ястних суглобів від утримання руками іншої людини. Ці тілесні ушкодження за даними медичної документації утворилися 22.10.2017 р., кількість травматичних дій не менше чотирьох; виникнення цих тілесних ушкоджень при падінні з прискоренням на асфальтобетонне покриття малоймовірне (т. 3, а.п. 154-155);

заявою свідка ОСОБА_17 (матері потерпілого ОСОБА_13 ) від 15.12.2017 р. про огляд належного їй мобільного телефону (т. 3, а.п. 156), протоколом огляду цього телефону марки «Нокіа» з двома сім-картами і доданим до нього відеозаписом (т. 3, а.п. 157, 158), з яких вбачається, що на номер ОСОБА_17 НОМЕР_12 у період часу 29.10.2017 р. до 04.11.2017 р. надходили вхідні повідомлення з номеру НОМЕР_11 щодо вимагання грошей у розмірі 10 000 доларів США, а також погрозами, у тому числі через їх звернення до правоохоронних органів, наведені повідомлення містили також образливі висловлювання у нецензурній формі. Також до матеріалів судового провадження долучено постанову від 15.12.2017 р. про визнання зазначеного телефону речовим доказом із залишенням його в розпорядженні ОСОБА_17 (т. 3, а.п. 159);

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.01.2018 р. (т. 3, а.п. 218-221), згідно з яким потерпілий ОСОБА_13 серед пред`явлених йому осіб впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 (особу під № 4) за виразом обличчя, зовнішніми рисами, очима та щоками; при цьому суд бере до уваги показання потерпілого в суді про те, що під час його утримання в автомобілі «Ауді» під час зупинок покурити обвинувачений ОСОБА_8 піднімав свою балаклаву, щоб випити води. Від проведення впізнання за голосом ОСОБА_8 відмовився згідно з поданої ним заяви від 20.03.2018 р. (т. 3, а.п. 255);

постановою прокурора від 04.01.2018 р. про об`єднання кримінальних проваджень за ознаками злочинів, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 187, частиною другою статті 189 КК України (т. 3, а.п. 222-223);

протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 від 26.01.2018 р. з доданим до нього відеозаписом (т. 3, а.п. 230, 231), під час якого потерпілий показав на місці обставини вчинення відносно нього кримінальних правопорушень;

ухвалою слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 14.12.2017 р. про надання дозволу на обшук за місцем проживання ОСОБА_11 (т. 4, а.п. 59-60) та протоколом обшуку від 03.01.2018 р. за місцем проживання названого обвинуваченого з додатками (т. 4, а.п. 61-66), під час якого виявлено та вилучено, зокрема, мобільний телефон обвинуваченого ОСОБА_11 марки «Мейзу»;

протоколом огляду речових доказів від 11.01.2018 р. (т. 4, а.п. 67-69) в частині огляду вилучених під час обшуку, проведеного за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно з яким оглянуто згаданий вище мобільний телефон марки «Мейзу» з абонентськими номерами НОМЕР_8 , НОМЕР_10 .

Протокол обшуку за місцем фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_8 від 03.01.2018 р. (т. 4, а.п. 4-18) суд не враховує як недопустимий на підставі частини другої статті 86 КПК України через невідповідність адреси, зазначеної в цьому протоколі, а так само в ухвалі слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 14.12.2017 р. про надання дозволу на проведення цього обшуку (т. 4, а.п. 2-3), дійсній адреси місця фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , на що ним та його захисником було зауважено під час обшуку та в судових засіданнях.

Водночас суд зазначає, що виключення зазначеного доказу не впливає в цілому на повноту та достовірність встановлених судом обставин на підставі наведених вище доказів, що були зібрані досудовим розслідуванням до дати проведення зазначеного обшуку, зокрема, інформації операторів мобільного зв`язку, отриманої в порядку тимчасового доступу до речей і документів, зокрема, щодо номеру НОМЕР_3 , який, як стверджено в суді самим обвинуваченим ОСОБА_8 , належить йому, підтвердивши також наявні в його мобільному телефоні марки «Нокіа» абонентські контакти.

Доручення прокурора від 29.11.2017 р. щодо проведення аналізу наведеної вище інформації, отриманої в порядку доступу до тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, а саме: до інформації по згаданим вище номерам мобільних телефонів (т. 3, а.п. 146-147) та матеріали виконання цього доручення, включаючи аналітичну довідку (т. 3, а.п. 148-153) суд до уваги не бере як такі, що не є доказами у розумінні статті 84 КПК України, а містять оперативну інформацію, проте суд зазначає, що викладені у них висновки, що досліджувалися у судовому засіданні з учасниками судового провадження, не суперечать зробленим судом висновкам за результатами оцінки наведених вище доказів (протоколів про тимчасовий доступ до речей і документів до інформації трафіку з`єднань номерів абонентів мобільного зв`язку). Так само суд не бере до уваги аналогічне доручення прокурора від 19.02.2018 р. щодо аналізу інформації та матеріали виконання цього доручення (т. 3, а.п. 234-241), оскільки ці аналітичні матеріали, на переконання суду, також є оперативною інформацію, отриманою для досягнення мети досудового розслідування.

Крім того, суд не бере до уваги протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_24 від 29.01.2018 р. (т. 3, а.п. 232-233), оскільки останній не був допитаний у судовому засіданні та, відповідно, судом не було перевірено його показання в установленому законом порядку з попередженням його судом про кримінальну відповідальність та приведенням до присяги через неможливість забезпечення явки цього свідка до суду з наведених вище причин.

Докази щодо причетності та винуватості ОСОБА_15 , долучені до матеріалів судового провадження судом у цьому вироку не оцінюються, оскільки, як наводилося вище, матеріали щодо обвинуваченого ОСОБА_15 було виділено в окреме провадження у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості та постановлення згаданого вище вироку суду.

Також судом не досліджувалися та, відповідно, не оцінюються долучені до матеріалів судового провадження докази причетності та винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 146, частиною другою статті 187 КК України, іншої встановленої досудовим розслідуванням особи, відносно якого винесено повідомлення про підозру (т. 3, а.п. 224-225; т. 4, а.п. 108-110), оголошено в розшук 25.01.2018 р. (т. 3, а.п. 229) та матеріали відносно якого виділено досудовим розслідуванням в окреме провадження (т. 4, а.п. 124-128).

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_11 поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.
Так, факт викрадення потерпілого ОСОБА_13 визнано обвинуваченим ОСОБА_8 , чітко вказавши про те, що потерпілий був поміщений в автомобіль «Ауді» примусово, тобто без його добровільної згоди. Заперечення ОСОБА_8 про те, що досудове розслідування не встановило походження викрадених у потерпілого коштів, суд оцінює критично, оскільки для правової кваліфікації дій обвинуваченого за інкримінованими йому правопорушеннями не має значення джерело походження викрадених коштів, майна. А вимагання коштів у матері потерпілого розпочалося саме в той період часу, коли потерпілий неправомірно утримувався в автомобілі «Ауді», що підтверджено, зокрема, даними операторів мобільного зв`язку та показами потерпілого і свідка ОСОБА_17 . При цьому потерпілий не міг вийти з автомобіля, використати якісь можливості, як стверджував у судових дебатах обвинувачений ОСОБА_8 , оскільки потерпілому ОСОБА_13 було нанесено тілесні ушкодження (зокрема, наявність крові підтверджено показами свідка ОСОБА_15 ) та через зв`язані руки, що стверджено показами потерпілого і підтверджено висновком судово-медичної експертизи.
Суд також відмічає узгодженість, на переконання суду, дій з організації викрадення потерпілого ОСОБА_13 , зокрема, з`ясування часу його прибуття до м. Тетієва (покази свідка ОСОБА_38 ), очікування його біля закладу «Буржуй» і наполегливі, навіть після первісної відмови потерпілого, пропозиції ОСОБА_11 підвезти його, кількість телефонних дзвінків, зокрема, між обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_39 насамперед за кілька годин і хвилин перед викраденням, наявність засобів приховування обличчя, намагання, на думку суду, приховати дійсну участь, зокрема, ОСОБА_11 та обізнаність останнього щодо викрадення потерпілого, адже ніяких пояснень з приводу того, для чого ОСОБА_11 лягав на капот під час зупинки ним свого автомобіля та викрадення потерпілого, суду жодним учасником судового провадження не наводилося. Якщо ж йшлося лише про намір поговорити з потерпілим про його діяльність, нібито, з продажу наркотичних засобів (адже за станом на тепер жодних правових процесів відносно такої діяльності потерпілого не порушено), про що стверджували обвинувачені, то, на переконання суду, жодні з наведених дій не мають сенсу та не повинні були вчинятися для того, щоб просто поговорити з потерпілим.
З огляду на такі висновки за наслідками дослідження і оцінки доказів щодо встановлених обставин суд вважає доведеним і співучасть обвинуваченого ОСОБА_11 у викраденні потерпілого ОСОБА_13 у зв`язку з його сприянням у вчиненні цього злочину.
Відтак, невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 (в частині щодо злочинів, передбачених статтями 187, 189 КК України) та обвинуваченим ОСОБА_11 суд розцінює як намагання уникнути покарання за вчинені кримінальні правопорушення, оскільки їх вина доведена сукупністю наведених вище доказів.

Таким чином, зважаючи на усе наведене та даючи правову оцінку діям обвинувачених, суд вважає доведеним те, що:

обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, а також вчинив розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а також вчинив вимогу передати чуже майно з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та кваліфікує такі дії відповідно за частиною другою статті 146, частиною другою статті 187, частиною другою статті 189 КК України;
обвинувачений ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив сприяння шляхом усунення перешкод іншим співучасникам у викраденні людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, та кваліфікує такі дії за частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 146 КК України.

При цьому суд, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_8 за статтями 187, 189 КК України, бере до уваги роз`яснення, викладені в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» щодо розмежування, зокрема, розбою, під час якого насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування, та вимагання, під час якого дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому.

Питання про призначення обвинувачениму покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 ,судом встановлено, що він є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_9 у м. Тетіїв Київської області, проживає в м. Біла Церква Київської області, за місцем проживання характеризується позитивно (т. 4, 133-135), одружений (т. 1, а.п. 80), має трьох дітей, двоє з яких неповнолітні (т. 4, а.п. 136-138), одружений, пенсіонер (т. 1, а.п. 81; т. 4, а.п. 132), раніше не судимий (т. 4, а.п. 130). За наданими стороною захисту доказами судом встановлено, що ОСОБА_8 є колишнім працівником правоохоронних органів, має чисельні нагороди та відомчі відзнаки (т. 1, а.п. 83-89).

Передбачених статтею 67 КК України обставин, що обтяжують обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, судом і досудовим розслідуванням не встановлено.

До обставин, які згідно з пунктом 2 частини першої, частини другої статті 66 КК України пом`якшують йому покарання, суд відносить часткове добровільне відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди, наявність на утриманні трьох (за станом на час вчинення кримінальних правопорушень), двох (за станом на тепер) неповнолітніх дітей, проте наявності щирого каяття судом не вбачається з огляду на неоднозначну позицію обвинуваченого щодо визнання винуватості, а також беручи до уваги, що визнання ним окремих обставин вчинення інкримінованого правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, не свідчить про його каяття.

Складення досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не призначалося з підстав, наведених в ухвалі суду від 29.03.2018 р. (т. 1, а.п. 110-115).

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_11 ,судом встановлено, що він є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_10 у м. Тетіїв Київської області, де проживає, за місцем проживання характеризується позитивно (т. 4, 140), раніше не судимий (т. 4, а.п. 139).

Передбачених статтями 66, 67 КК України обставин, що пом`якшують та/або обтяжують обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, судом і досудовим розслідуванням не встановлено.

Відповідно до статей 314-1, 368 КПК України, статті 9 Закону України «Про пробацію» суд, ухвалюючи вирок, бере до відома досудову доповідь, складену Тетіївським районним відділом з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (т. 1, а.п. 160-165) на виконання згаданої вище ухвали суду від 29.03.2018 р. (т. 1, а.п. 110-115).
Як вбачається із зазначеної досудової доповіді, обвинувачений ОСОБА_11 винним себе не визнає, проживає разом із бабусею та дідусем у м. Тетіїв (Київська обл.), не працює, навчається в Університеті банківської справи на заочній формі навчання, матеріально його забезпечують батьки, соціальні зв`язки з рідними на належному рівні, за місцем проживання характеризується задовільно, до вчинення правопорушень ставиться негативно. ОСОБА_11 вмотивований до зміни способу життя, має позитивні плани на майбутнє, під час спілкування поводиться спокійно, схвильовано, агресію не проявляв, чітко відповідав на питання, розповідати про обвинувачення бажання не мав через заперечення своєї причетності, тому має відповідне ставлення до події.

Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, а також ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середній.

Органом пробації в досудовій доповіді зроблено висновок про можливість виправлення ОСОБА_11 без його ізоляції від суспільства.

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує вчинення ним за визначенням статті 12 КК України одного нетяжкого злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, та двох тяжких злочинів, передбачених частиною другою статті 187, частиною другою статті 189 КК України, відсутність обтяжуючих та наявність пом`якшуючих покарання обставин, бере до уваги особу винного, який є колишнім працівником правоохоронних органів, має відомчі нагороди та відзнаки, раніше судимостей не мав, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнання ним своєї вини у вчиненні одного з трьох інкримінованих йому злочинів, а саме: злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, проте неусвідомлення ним, на переконання суду, всієї повноти протиправності його поведінки, відсутність каяття у вчинених діяннях, ставлення до потерпілого та його матері, про що останньою подавалася згадана вище заява (т. 1, а.п. 297), намагання звинуватити його у протиправній поведінці з метою виправдання своєї, тому за таких обставин суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого в умовах суспільства не є можливим.

З огляду на це та частково враховуючи позицію прокурора, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за частиною другою статті 146 КК України та частини другої статті 189 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк, ближчий до середньої межі, передбаченої санкціями названих статей, та за частиною другою статті 187 КК України із застосуванням статті 69 КК України і призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією названої статті, а саме: у виді позбавлення волі на строк, менший від мінімального строку, передбаченого санкцією частини другої статті 187 КК України, без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, та остаточно призначивши покарання за правилами статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а також зарахувавши на підставі частини п`ятої статті 72 КК України в строк відбуття покарання час перебування його під вартою в період з 03.01.2018 р. (день затримання ОСОБА_8 згідно з протоколом затримання, т. 3, а.п. 176-179) до 24.05.2018 р. (день зміни обвинуваченому ОСОБА_8 виду запобіжного заходу із звільненням з-під варти ухвалою суду від 24.05.2018 р., т. 2, а.п. 29-34) із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 статті 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням судом не вбачається з огляду на наведені вище обставини щодо нещирості, на переконання суду, його позицій, ставлення до вчинених діянь.

На переконання суду, таке покарання обвинуваченому ОСОБА_8 буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , бере до уваги роз`яснення, викладені в пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами) щодо порядку застосування статті 69 КК України щодо особи, винної у вчиненні декількох злочинів, коли суд може призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом, окремо за кожний злочин або тільки за один із них і остаточно визначити покарання за правилами статті 70 КК України; застосування положень статті 69 КК України щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є неприпустимим.

Крім того, застосовуючи статтю 69 КК України, суд враховує позиції Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 10.06.2020 р. у справі № 149/1596/16-к, про те, що питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі. Так, частина перша статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину»; застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК України, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини чи сукупність обставин мають бути в причинному зв`язку з цілями злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

З огляду на наведене суд, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_8 положення статті 69 КК України, виходить з наявності наведених вище обставин, що пом`якшують йому покарання (часткове добровільне відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди, наявність на утриманні трьох (за станом на час вчинення кримінальних правопорушень), двох (за станом на тепер) неповнолітніх дітей), відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також відомості про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, до того ж є колишнім працівником правоохоронних органів, має нагороди та відомчі відзнаки, що, на переконання суду, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та свідчать про те, що передбачене санкцією частини другої статті 187 КК України покарання навіть у мінімальному розмірі (7 років з конфіскацією майна) в даному випадку є недоцільним і несправедливим (аналогічні підходи та позиції застосовано зокрема, в постанові Верховного Суду від 09.10.2018 р. у справі № 502/816/17).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує вчинення ним пособництва у вчиненні іншими співучасниками нетяжкого за визначенням статті 12 КК України злочину, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, відсутність як обтяжуючих, так і пом`якшуючих покарання обставин, бере до уваги особу винного, який вину не визнав, проте раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, належно виконував процесуальні обов`язки під час судового розгляду, тому за таких обставин суд з урахуванням висновків уповноваженого органу з питань пробації вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого в умовах суспільства є можливим.

З огляду на це та частково враховуючи позицію прокурора, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_11 за частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 146 КК України покарання у виді обмеження волі на строк, ближчий до середньої межі, передбаченої санкцією названої статті, із застосуванням статті 75 КК України щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк середньою тривалості та поклавши на нього передбачені статтею 76 КК України обов`язки.

На переконання суду, таке покарання обвинуваченому ОСОБА_11 буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, зважаючи на думку прокурора та враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не становлять собою суспільної небезпеки, не ухилялися від викликів до суду, тому суд за таких обставин вважає недоцільним обрання їм запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Питання щодо завданої кримінальним правопорушенням шкоди суд вирішує з огляду на поданий 05.04.2018 р. потерпілим ОСОБА_13 (цивільним позивачем) цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (т. 1, а.п. 166-181), прийнятий до розгляду ухвалою суду від 16.04.2018 р. (т. 1, а.п. 251-254), в якому з урахуванням поданої 04.06.2019 р. уточненої позовної заяви (т. 4, а.п. 129) з огляду на відшкодуванням одним із первісно визначених цивільних відповідачів ОСОБА_15 шкоди заявлено вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 шкоди, завданої життю і здоров`ю, та майнової шкоди у розмірі 23 097,60 грн., моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., а також про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 майнової шкоди у розмірі 7 253,56 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

На обґрунтування заявлених вимог Позивач у позовній заяві відніс до матеріальної шкоди такі витрати:

1) майнову шкоду, завдану незаконним заволодінням його майна мобільного телефону «IPhone 6» і sim-карти оператора стільникового зв`язку ПрАт «ВФ Україна», вартість яких, як встановлено згаданим вище висновком судової товарознавчої експертизи від 13.12.2017 р., за станом на 22.10.2017 р. становить 7 815,00 грн. (т. 3, а.п. 141-142), а також викраденими коштами у сумі 3 500 грн., що загалом складає 11 315,00 грн.;

2) майнову шкоду, завдану Позивачеві внаслідок витрат на його лікування, придбання медичних препаратів у розмірі 1 530,76 грн., а також на додаткове обстеження й отримання консультативних висновків за направленням лікарів Тетіївської центральної районної лікарні і Київської обласної клінічної лікарні у розмірі 2 998,28 грн., що загалом складає 4 529, 56 грн.;

3) майнову шкоду, пов`язану з отриманням професійної допомоги адвоката (у розмірі 20 800,00 грн.) та іншими витратами на виготовлення документів, забезпечення явки до суду, які загалом Позивач оцінює в розмірі 20 800,00 грн. + 48,00 грн. + 802,00 грн. + 110,70 грн. = 21 760,70 грн.

Наведені витрати Позивачем підтверджено матеріалами кримінального провадження (щодо вартості викраденого майна) та доданими до цивільного позову письмовими доказами (т. 1, а.п. 183-218), що не оспорювалися учасниками судового провадження, наведені суми матеріальних витрат Позивача ними не заперечувалися.

Розмір моральної шкоди Позивач оцінює в позові, виходячи з характеру його страждань, тяжкості ушкодження здоров`я, глибини душевних страждань, тривалості негативних наслідків, істотності вимушених змін у способі життя. Зокрема, як зазначає Позивач, його страждання тривали близько трьох годин впродовж викрадення, супроводжувалися фізичним побиттям, приниженням, погрозами застосування зброї, фізичним болем як від нанесених ударів, так і болем від стягнення пластмасовим хомутом рук. Також Позивач зазнав вимушених змін у його житті та житті його матері через необхідність переховування від погроз, що тривало понад 40 днів, у зв`язку з цим необхідністю перебудови устрою їх життя через тимчасове проживання не за місцем свого проживання, після 18 год. не покидали квартиру, де проживали, змінили номери мобільних телефонів, обмежили спілкування з близькими.

За положеннями частини другої статті 127, частини першої статті 129 шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України; якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, названим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (частина п`ята статті 128 КПК України).

Як встановлено в ході розгляду кримінального провадження, внаслідок злочинних дій обвинувачених потерпілому завдано матеріальну шкоду у загальному розмірі 37 604,74 грн., що включає наведені вище витрати, які, як зазначено, не заперечувалися в судових засіданнях учасниками судового провадження, зокрема обвинуваченими (цивільними відповідачами).

Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За роз`ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Крім того, статтею 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Як вбачається з позовної заяви, Позивачем застосовано законодавчі положення щодо солідарної відповідальності за завдану матеріальну шкоду, пов`язану з правовою допомогою та іншими витратами на судовий процес, загалом 21 760,70 грн., що поділена по 7 253,56 грн. між трьома обвинуваченими (з урахуванням відшкодування шкоди ОСОБА_15 ), а відносно інших матеріальних витрат Позивачем вимагається відшкодування лише з обвинуваченого ОСОБА_8 у розмірі 23 097,60 грн. з огляду на ступінь вини останнього та відсутності вини у спричиненні цієї шкоди з боку ОСОБА_11 , що, на переконання суду, відповідає наведеним законодавчим приписам частини другої статті 1190 ЦК України щодо дольового стягнення, а відтак ці вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, зважаючи на згадану вище участь у вчиненні злочинних дій відносно потерпілого ОСОБА_13 іншої встановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та яка перебуває у розшуку, суд бере до уваги роз`яснення пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 р. № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» (з подальшими змінами) про те, що якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди у повному розмірі на підсудного; при винесенні в наступному обвинувального вироку щодо особи, справу про яку було виділено в окреме провадження, суд вправі покласти на неї обов`язок відшкодувати шкоду солідарно з раніше засудженим.

Крім того, положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених законом.

За роз`ясненнями пунктів 3, 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З огляду на наведені положення суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з обвинувачених на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, виходить з наведених у позові та стверджених у суді обставин щодо завдання останньому моральної шкоди, яка пов`язана з характером його страждань, ушкодження здоров`я, тривалості негативних наслідків, вимушених змін у способі життя тощо, через неправомірне його утримання протягом кількох годин, перебування в стані невизначеності, побиття, погрози, побоювання за своє життя і життя близьких, необхідність переховування, тимчасову зміну місця проживання, зміну контактної інформації, обмеження спілкування з близькими тощо. При цьому суд погоджується із застосованим Позивачем дольовим підходом до визначення розміру завданої моральної шкоди, тобто у частці відповідно до ступеня вини кожного з обвинувачених, що узгоджується з наведеними вище приписами частини другої статті 1190 ЦК України.

Також суд, виходячи із засад змагальності судового (кримінального і цивільного) процесів, зазначає, що наведене Позивачем обґрунтування розміру завданої моральної шкоди не оспорювалося стороною захисту, заперечення щодо стягнення шкоди в цілому з боку обвинуваченого ОСОБА_11 та часткове заперечення з боку обвинуваченого ОСОБА_8 пов`язувалися виключно із запереченням їх винуватості у вчиненні злочинів (відповідно повністю ОСОБА_11 та частково ОСОБА_8 ). Так, ОСОБА_8 , яким було визнано свою винуватість у вчиненні лише кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, визнано позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., з яких відшкодовано 38 000 грн. трьома платежами 19.12.2020 р., 05.01.2021 р. та 12.01.2021 р. (т. 5, а.п. 132-137), відповідно через заперечення вини у вчиненні інших злочинів, передбачених частиною другою статті 187, частиною другою статті 189 КК України, ним заперечено позов в іншій частині.

Зважаючи на наведене та доведеність, на переконання суду, винуватості обвинувачених (цивільних відповідачів) у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, судом не вбачається підстав для зменшення заявленого розміру моральної шкоди, тому суд дійшов до висновку про задоволення позову частково, тобто за виключенням вже відшкодованої шкоди ОСОБА_8 у розмірі 38 000 грн.

Судовий збір з обвинувачених, які несуть цивільну відповідальність згідно з поданим цивільним позовом у кримінальному провадженні, не стягується (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 187/291/17).

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні (з урахуванням виділених матеріалів відносно ОСОБА_15 ), про що зазначено прокурором у судових дебатах (т. 5, а.п. 155).

Так само питання щодо речових доказів суд вирішує за вимогами статті 100 КПК України з урахуванням виділення матеріалів відносно ОСОБА_15 щодо предметів і речей, які були предметом дослідження судово-балістичної експертизи.

Також, керуючись приписами частини четвертої статті 174 КПК України, за якою суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, зокрема, у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, тому суд вбачає підстави для скасування арештів, накладених ухвалами слідчого судді в межах даного кримінального провадження та які долучені до матеріалів судового провадження.

Керуючись частиною другою статті 146, частиною другою статті 187, частиною другою статті 189 КК України, статтями 100, 174, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 187 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 189 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі частини першої статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.01.2018 р. до 24.05.2018 р., виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 не обирати.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 146 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

Застосувати до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статтю 75 Кримінального кодексу України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини третьої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем його проживання, повідомляти цей уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_11 не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 (цивільного позивача) до обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_11 (цивільних відповідачів) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_13 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , відшкодування майнової шкоди у розмірі 23 097,60 грн., моральної шкоди у розмірі 62 000,00 грн., загальний розмір до стягнення 85 097 (вісімдесят п`ять тисяч дев`яносто сім) грн. 60 (шістдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_13 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , відшкодування майнової шкоди у розмірі 7 253,56 грн., моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., загальний розмір до стягнення 57 253 (п`ятдесят сім тисяч двісті п`ятдесят три) грн. 56 (п`ятдесят шість) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Скасувати арешти майна, накладені ухвалами слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області віл 06.01.2018 р. у справі № 380/14/18 (провадження № 1-кс/380/2/19, № 1-кс/380/3/19, № 1-кс/380/4/19, № 1-кс/380/5/19).

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 26.10.2017 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000326, а саме:

мобільний телефон «NOKIA» чорного кольору, що належить свідку ОСОБА_17 і залишений в її розпорядженні, залишити власникові;

грошові кошти, передані під розписку ОСОБА_40 , залишити власникові;

речові докази, визнані такими постановами заступника начальника слідчого відділу Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_41 від 23.01.2018 р. та від 19.03.2018 р., які приєднані до матеріалів кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження;

речові докази, визнані такими постановами заступника начальника слідчого відділу Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_41 від 23.01.2018 р. та від 19.03.2018 р., які передані на зберігання до кімнати речових доказів названого відділення поліції, повернути власникам, крім речових доказів, що підлягають знищенню на підставі вироку Володарського районного суду Київської області від 24.05.2019 р. у справі № 364/585/19, провадження № 1-кп/364/83/10.

Матеріали судового провадження (копії) щодо свідка ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , направити прокурору ОСОБА_4 , яким підтримувалося державне (публічне) обвинувачення в даному кримінальному провадженні, для з`ясування причин невиконання ухвал суду щодо приводу названого свідка, причин його неявки до суду, відмови від отримання судових повісток, зокрема, з урахуванням його участі в досліджуваних у даному провадженні подіях щодо викрадення потерпілого ОСОБА_13 , та, у разі встановлення в діях ОСОБА_24 ознак кримінального правопорушення, для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Копії цього вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_8 , його захисникові ОСОБА_9 , обвинуваченому ОСОБА_11 , його захисникові ОСОБА_12 , прокурору ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_13 та його представникові ОСОБА_14 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1