У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" грудня 2020 р. м.Київ
Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000124 та додані до нього матеріали,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:
До Дніпровського районного суду м.Києва надійшло клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000124, а саме: 32 балки надресорні серійні номери яких знаходяться в акті прийому-передачі запасних частин до договору підряду 17/18-07 від 18.07.2019; 62 рами бокові серійні номери яких знаходяться в акті прийому-передачі запасних частин до договору підряду 17/18-07 від 18.07.2019; 57 колісних пар серійні номери яких знаходяться в акті прийому-передачі запасних частин до договору підряду 17/18-07 від 18.07.2019; 240 комплектів пружини візка; 36 комплектів важельної передачі візка; 127 одиниць клину фрикційного.
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що під час проведення досудового розслідування встановлено, що 18 липня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» в особі виконуючого обов`язки директора Київ-Московської філії Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» ОСОБА_7 , що діяв на підставі Довіреності від 18.07.2019 № 456 (далі за текстом - Замовник), з однієї сторони та Приватне підприємство «Дніпровський завод залізничного транспорту», в особі генерального директора ОСОБА_8 , який діє на підставі Статуту (далі за текстом - Виконавець), було укладено Договір підряду № 17/18-07 (далі за текстом Договір) відповідно до якого Виконавець зобов`язується в порядку та на умовах визначених Договором за завданням Замовника виконати роботи з капітального ремонту хопер-дозаторів (далі за текстом - Вагони) з продовженням терміну служби у кількості 32 (тридцять дві) одиниці силами та на базі виробничих підрозділів «Ремонтне вагонне депо Знам`янка», «Ремонтне вагонне депо Помічна», «Ремонтне вагонне депо ім. Т.Шевченко».
В ході виконання обов`язків за Договором, Замовник передав, а Виконавець отримав запасні частини для проведення ремонту вагонів, а саме: Замовником передано, а Виконавцем прийнято:32 ( тридцять дві ) балки надресорні по обліковій вартості 19 550,00 гри. без ПДВ за одиницю на загальну суму 625 600.00 (шістсот двадцять п`ять) гри. 00 коп. без ПДВ;62 ( шістдесят дві ) рами бокові по обліковій вартості 19 120,00 гри. без ПДВ за одиницю на загальну суму 1 185 440,00 (один мільйон сто вісімдесят п`ять тисяч чотириста сорок) грн. 00 коп. без ПДВ;66 (шістдесят шість) колісних пар по обліковій вартості 84 220,00 грн. без ПДВ за одиницю на загальну облікову вартість 5 557 200,00 (п`ять мільйонів п`ятсот п`ятдесят сім тисяч двісті) грн. без ПДВ;127 (сто двадцять сім) одиниць клину фрикційного по обліковій вартості 900,50 грн без ПДВ за одиницю на загальну суму 114 363,50 (сто чотирнадцять тисяч триста шістдесят три грн. 50 коп.) без ПДВ;36 (тридцять шість) комплектів важільної передачі візка по обліковій вартості 15 480,00 грн без ПДВ за комплект на загальну суму 557 280,00 (п`ятсот п`ятдесят сім тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.) без ПДВ.240 (двісті сорок) комплектів пружини візка по обліковій вартості 1 158,35 грн без ПДВ за комплект на загальну суму 278 004,00 (двісті сімдесят вісім тисяч чотири грн 00 коп. ) без ПДВ.
Однак, після завершення ремонтних робіт за договором підряду, Виконавець не повернув не використаний залишок запасних частин для ремонту Замовнику, з огляду на те, що Замовником не виконано вимог Договору стосовно оплати наданих робіт.
Також, Замовником було отримано повідомлення від Виконавця про притримання майна № 25-06/20-08 від 25 червня 2020 року, відповідно до якого зазначається, що Виконавець вимушений застосувати заходи, а саме зберігати майно, яке належить Замовнику на праві приватної власності на території Ремонтного вагонного депо Помічна «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця».
Задля аргументування правомірності своїх неправомірних дій з притримання належного Замовнику майна, адвокат ОСОБА_9 , за підписом якого і було надано дане повідомлення, посилався на ч.1 ст.594 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.594 ЦК України, кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.
Якщо трактувати буквально ч.1 ст.594 ЦК України то вбачається, що кредитор має право притримати майно, лише у разі невиконання зобов`язання пов`язаного з цим майном. В нашому випадку, має місце виконання зобов`язання пов`язаного з вагонами, а не із запчастинами. Тому таке притримання є протиправним.
Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалив Постанову від 14 січня 2019 року (справа № 904/2187/18), відповідно до якої зазначив, що відповідно до статті 856 Цивільного кодексу України, якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв`язку з виконанням договору підряду, підрядник має право притримати результат роботи, а також устаткування, залишок невикористаного матеріалу та інше майно замовника, що є у підрядника.
Як вірно відзначено господарськими судами попередніх інстанцій, відповідач не прийняв до уваги, що загальний правовий зміст такого способу забезпечення зобов`язань визначається статтями 594-597 Цивільного кодексу України. Загальний цивільно-правовий зміст права підрядника на притримання має такі суттєві ознаки: підрядник повинен правомірно володіти майном замовника; порушення замовником строків виконання своїх зобов`язань за договором підряду; підрядник повинен повідомити замовника про притримання певних речей чи майна. За приписами статті 595 Цивільного кодексу України кредитор, який притримує річ у себе, зобов`язаний негайно повідомити про це боржника. Матеріалами справи не містять доказів того, що від відповідача на адресу позивача надходили будь-які повідомлення про застосування ним права, встановленого статтею 856 Цивільного кодексу України. Отже листи, на які посилається відповідач, не можуть слугувати доказом належного повідомлення про притримання результату роботи, оскільки в листах не зазначено, яке саме відремонтоване обладнання притримане відповідачем (та за якими Специфікаціям чи Актом прийому-передачі передано обладнання в ремонт) та відсутні докази направлення листів позивачу. Доказів про те, що позивач був повідомлений належним чином про застосування відповідачем права, передбаченого статтею 856 Цивільного кодексу України не надано. Листи №12/09 від 06.12.2017, №12/23 від 13.12.2017, №12/30 від 27.12.2017, №02/13 від 15.02.2018, №0/12 від 19.03.2018, №04/17 від 26.04.2018, №05/39 від 29.05.2018, які відповідач додав до справи не можуть вважатися доказами належного повідомлення про притримання результату роботи, оскільки: частина з них датується вже після настання строку виконання ремонту обладнання; листи не містять доказів того, що заборгованість є простроченою; в листах не зазначається, яке саме відремонтоване обладнання притримане відповідачем; також не додані докази їх направлення на адресу позивача. А тому, з огляду на зазначене, заволодіння майном, яке належить на праві приватної власності ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» слід вважити протиправним, незаконним, та таким, що містить ознаки складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
В клопотанні зазначено також, що посадові особи ПП «Дніпровський завод залізничного транспорту» незаконно заволоділи майном, яке належить Заявнику на праві приватної власності, оскільки, по-перше, Договором підряду не передбачено подібного виду забезпечення виконання зобов`язань, та по-друге, посадовими особами ПП «Дніпровський завод залізничного транспорту» жодним чином не було дотримано визначеного законодавством порядку з притримання майна, передбаченого статтею 856 ЦК України.
Також ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» відомо, що виконавцем було використано лише 9 із 66 колісних пар для капітального ремонту вагонів та інші запчастини лишились невикористаними, які було притримано.
Так, 13 січня 2020 року було встановлено, що ПП «Дніпровський завод залізничного транспорту» для ремонтних робіт вагонів було використано лише 9 колісних пар по обліковій вартості 84 220,00 грн. без ПДВ за одиницю.
Беручи до уваги те, що станом на 13.01.2020 було використано лише 9 колісних пар, посадовими особами ПП «Дніпровський завод залізничного транспорту» було вчинено шахрайське заволодіння майном, відповідно до акту додаткової перевірки наявності запасних частин, на суму 7 560 087,50 грн., за виключенням 9 колісних пар на суму 757 800,00 грн.
Окрім цього, ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» до кримінального провадження було долучено висновок експертного товарознавчого дослідження №1032/1282/1332-1334 від 30.09.2020, під час вивчення якого, встановлено, що за результатами проведеного дослідження, з урахуванням висновку фахівця б/н від 25.08.2020, встановлено, що якість ремонту залізничних вагонів думпкарів №55862999, №55863294, №55562383, №55562300, що належать Сумській філії ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», станом на дату проведення дослідження за оргілептичними показниками не відповідає вимогам калькуляції вартості проведеного деповського ремонту вагонів-самоскидів (думпкара) №5586999, №55863294, №55562383, №55562300, оскільки не встановлено фактів зміни запасних запчастин, перелік яких за кожним з вагонів докладно викладено у дослідницькій частині висновку, на нові, за виключенням заміни лише однієї «планки фрикційної» в вагоні думпкарі №55863294. При цьому, вбачаються поодинокі факти заміни запасних частин бувшими у використанні або їх відновлення шляхом проведення ремонту.
Водночас, встановлено, що за місцем розташування офісних та складських приміщень «Ремонтне вагонне депо Помічна (ВЧДР-4) Регіональна філія "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця"знаходяться речі та документи, які містять на собі відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та мають значення для встановлення істини в кримінальному провадженні.
В ході досудового розслідування встановлено, що «Ремонтне вагонне депо Помічна (ВЧДР-4) Регіональна філія "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця" знаходиться за адресою: 27030, Кіровоградська область, Добровеличківський район, м.Помічна, вул.Вокзальна 22.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, майновий комплекс будівель літ.А побутовий корпус-306,2 кв.м, А" підвал-306,2 кв.м, Б прохідна-16 кв.м,В підвал-84,6 кв.м., Г деревообробний цех-436,8 кв.м, Д лісосушилка-156кв.м, Е комора-378,3 кв.м, Ж гараж-505,3 кв.м, З депо з ремонту вагонів-висота 14,0м-1872,7 кв.м,висота 6м.-2895,9 кв.м.висота 3м.-36кв.м. З"червоний куток-749,6кв.м, И компресор-312,5 кв.м, К експериментальний цех-96,4 кв.м, Л магазин-72 кв.м., М будівля ПТО-17,8 кв.м, М"комора-17,8 кв.м, Н котельня-142,5 кв.м ,№1огорожі бетонні плити, №2 залізнична колія, №3 огорожа бетонні плити, №4 огорожа бетонні плити за адресою : 27030
Під час реалізації ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва № 755/14464/20 від 27.10.2020 року було проведено обшук за адресою: Кіровоградська область, Добровеличківський район, м.Помічна, вул.Вокзальна 22,належить ПАТ «Українська залізниця», підстава для державної реєстрації Закон України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

В період з 13 години 43 хвилини 19.11.2020 по 16 годину 57 хвилин 20.11.2020 року слідчим було виявлено та вилучено: 32 балки надресорні серійні номери яких знаходяться в акті прийому-передачі запасних частин до договору підряду 17/18-07 від 18.07.2019; 62 рами бокові серійні номери яких знаходяться в акті прийому-передачі запасних частин до договору підряду 17/18-07 від 18.07.2019; 57 колісних пар серійні номери яких знаходяться в акті прийому-передачі запасних частин до договору підряду 17/18-07 від 18.07.2019; 240 комплектів пружини візка; 36 комплектів важельної передачі візка; 127 одиниць клину фрикційного;

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий просить суд клопотання про накладення арешту задовольнити.

В судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у ньому.
Представник власника майна ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» - ОСОБА_6 в судовому засіданні також підтримала клопотання слідчого про арешт майна, просила його задовольнити.
Представник ПП «Дніпровський завод залізничного транспорту» - адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив слухати клопотання слідчого про арешт майна у його відсутність. Крім того, просив відмовити у задоволенні клопотання, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст.98 КПК України, та відсутністю наявності ризиків, передбачених ст.170 КПК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Судом було встановлено, що 27.08.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.190КК України (кримінальне провадження №0000124).
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1)підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;
2)перелік і види майна, що належить арештувати;
3)документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;
4)розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У клопотанні слідчого зазначено, що метою накладання арешту на вилучене майно під час обшуку є збереження доказів, разом з тим, в матеріалах, доданих до клопотання, відсутня постанова про визнання вищевказаних речей речовими доказами.
Крім того, слідчим у клопотанні не підтверджено доказами наявність підстави для накладення арешту на вилучене майно, яке було вилучене під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 27.10.2020 року, якою було надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукування документів, а саме: Копії договору між «Ремонтне вагонне депо Помічна (ВЧДР-4) Регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та ПП «ДНІПРОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ», щодо зберігання матеріальних цінностей; Копії акту приймання-передачі матеріальних цінностей між «Ремонтне вагонне депо Помічна (ВЧДР-4) Регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та ПП «ДНІПРОВСЬКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ».

Разом з тим, в результаті обшуку було вилучено: 32 балки надресорні; 62 рами; 57 колісних пар; 240 комплектів пружини візка; 36 комплектів важельної передачі візка; 127 одиниць клину фрикційного.

Таким чином, суд вважає, що з вказаних обставин, які зазначені у клопотанні, вбачається, що у сторони обвинувачення станом на момент подання клопотання про арешт майна відсутня інформація, що вилучене майно містить інформацію про обставини вчинення злочину, а лише є припущення, що можуть містити.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим ч.1 ст.170 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
У клопотанні про накладення арешту на майно, що вилучене під час обшуку 19.11.2020 року, слідчим не доведено обґрунтованість ризиків, що передбачені абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України.
Крім того, ст.41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Аналіз вимог чинного міжнародного та національного законодавства свідчить про те, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п.42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.
На підставі п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Аналіз зазначених вимог чинного законодавства свідчить, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.
Зокрема, при накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст.170 КПК Ук раїни, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, а саме з метою збереження речових доказів.
Разом з тим, слідчий суддя приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні слідчий, оскільки вказані речі доказами не визнані.
Враховуючи зазначене, а також те, що в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні будь-які докази, що майно є предметом кримінального правопорушення, то існування правової підстави для його арешту з метою забезпечення збереження речових доказів взагалі спростовується та свідчить про формальність звернення з клопотанням до слідчого судді.
Таким чином, матеріали клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Із урахуванням викладеного, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.7, 16, 94, 98, 131-132, 167-175, 309, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні слідчого Дніпровського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000124 відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Копію ухвали негайно після її постановлення але не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити прокурору.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м.Києва ОСОБА_1