ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/100/21 Справа № 705/3674/20 Категорія: ст. 537 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання за участі: прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції: засудженого представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія(№92)» ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень»,

в с т а н о в и л а :

Начальник Старобабанівської виправної колонії (№92) звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з поданням про приведення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», оскільки ОСОБА_7 відбуває покарання за вказаним вироком, яким він засуджений, в тому числі за ч.1 ст. 309 КК України.

01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617, яким внесено зміни до санкції ч.1 ст. 309 КК України.

13 жовтня 2020 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області відмовлено в задоволенні вказаного подання, оскільки зміна виду покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 14.02.2020 за ч.1 ст. 309 КК України, не призведе до поліпшення становища засудженого, так як при призначенні покарання за сукупністю злочинів покарання, призначене за ч.1 ст. 309 КК України, було поглинуто покаранням, призначеним за ч.2 ст. 186 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи її незаконною, просив скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не дотримано положень ст. 5 та ч.3 ст. 74 КК України, які містять імперативну вимогу щодо пом`якшення покарання за скоєння певного злочину незалежно від виконання покарань за інші злочини, тобто судом першої інстанції застосовано неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який частково підтримав апеляційні вимоги, та просив скасувати ухвалу місцевого суду і ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)», думку засудженого ОСОБА_7 та представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» ОСОБА_8 , які підтримали думку прокурора, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ст. 58 Конституції України, передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 п.13 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього кодексу, має право вирішувати питання в тому числі: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 Кримінального кодексу України (усунення карності діяння, за яке особа засуджена; призначення особі покарання, що перевищує санкцію нового закону знижується до максимальної межі покарання, встановленою санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 цього Кодексу).

Згідно п.2 ч.2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) по вирішенню питання, пов`язаного із виконанням вироку суду, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.13 ч.1 ст. 537 цього Кодексу.

Як слідує із вироку Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Остаточне покарання визначено із застосуванням ст. 70 КК України у виді 4 роки позбавлення волі шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного ч.1 ст. 309 КК України, більш суворим покаранням, призначеним за ч.2 ст. 186 КК України.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощеного досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, згідно з яким санкція ч.1 ст. 309 КК України не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, ч.2 ст. 186 КК України, покарання за якою поглинуло покарання, призначене ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України, змін в диспозиції чи санкції не зазнала.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості.

Частиною 3 ст. 5 КК України, передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що фактично частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Порядок вирішення питання щодо приведення вироку у відповідність до кримінального законодавства у разі усунення кримінальної караності діяння чи пом`якшення покарання визначений в ст. 74 КК України. Так, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, який відмовляючи в задоволенні подання, не обґрунтовано дійшов висновку щодо неможливості застосування відносно засудженого ОСОБА_7 положення ст. 5 КК України про зворотну дію в часі закону, який пом`якшує кримінальну відповідальність, а також положення ч.3 ст. 74 КК України.

З врахуванням наведеного, оскаржувана ухвала на думку суду апеляційної інстанції є необґрунтованою та належним чином не вмотивованою, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд не навів достатньо переконливих правових підстав щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 вимог Закону №2617- VІІІ.

Згідно ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а тому колегія суддів не вбачає підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, та вважає за необхідне скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року, і ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)», привести вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 щодо ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, та вважати засудженим за цим вироком ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України на 4 роки обмеження волі. У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст. 404, п. 4 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419, 537 КПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 жовтня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою подання начальника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» - задовольнити.

Привести вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 щодо ОСОБА_7 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, вважати засудженим за цим вироком ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України на 4 роки обмеження волі.

У решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді