Справа № 382/1526/18
Провадження № 1-кп/382/18/20
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2020 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки села Кежма Красноярського краю Російської Федерації, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , незаміжньої, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючої оператором комп`ютерного набору ПАТ «Яготинський маслозавод», пільг не має, раніше не судимої,
обвинуваченої в злочині, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Яготинського районного суду перебуває кримінальне провадження, яке надійшло від Яготинського відділу Бориспільської місцевої прокуратури у відношенні ОСОБА_4 в злочині, передбаченому, ч.1 ст.121 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження захисник обвинуваченої заявив клопотання про визнання недопустимими доказами висновки судово-медичного експерта за № 2/д від 03.01.2018 року та за № 41/д від 20.04.2018, за № 35/д від 10.04.2018 року виконані на підставі постанови слідчого СВ Яготинського ВП, так як дані процесуальні дії виконані без попереднього дозволу суду, що являється істотними порушеннями прав людини та основоположних свобод, відповідно до п.п.1 п.2 ст.87 КПК України. А також протоколи проведення слідчого експерименту за участю потерпілої та підозрюваної, що являється істотними порушеннями прав людини та основоположних свобод, відповідно до п.п.3 п.2 ст.87 КПК України.
Обвинувачена підтримала клопотання захисника.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, надавши письмові пояснення, в яких посилаючись на вимоги ст.ст.84, 86, 87, 89, 94, 242, 243, 55, 56, 57, 42 КПК України та п.8 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», вважає, що положення ст. ст. 242, 243 КПК України, які врегульовують підстави та порядок призначення експертиз у кримінальних провадженнях лише за наявності доручення слідчого судді, набули чинності у відповідності до прийнятого Верховною Радою України Закону від 03.10.2017 №2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». У відповідності до «Прикінцевих положень» вищевказаного закону, він набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно п. 8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про статус суддів» та Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2, днем початку роботи Верховного Суду вважається 15 грудня 2017 року. Отже, і днем набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» є дата 15.12.2017. Положення кримінального процесуального законодавства, які стосувалися врегулювання порядку призначення експертиз на підставі ухвали слідчого судді були передбачені п.п.16 п.7 параграфу 1 Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ. В той же час, пунктом 4 параграфу 2 «Прикінцевих положень» вищевказаного закону підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін. Таким чином законодавчо визначено, що зміни до кримінального процесуального законодавства, які зобов`язували орган досудового розслідування звертатися до слідчого судді з клопотаннями про проведення експертизи в кримінальному провадженні, та набули чинності з 16.03.2018, застосовуються лише до справ, по яким відомості внесено в ЄРДР після вступу їх в законну силу, тобто починаючи саме з 16.03.2018. Оскільки дата внесення відомостей у ЄРДР по кримінальному провадженні №0000624 за обвинуваченням ОСОБА_4 , - 02.11.2017, досудове розслідування розпочато задовго до набрання чинності змін в КПК, які згідно прийнятого закону не мають зворотної дії в часі. Отже, призначення слідчим СВ Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 судово-медичних експертиз є законним, а отримані за їх результатами висновки не можуть бути визнані недопустимими доказами із зазначених захисником підстав, так як встановлено, що дозволу суду на проведення вказаних процесуальних дій не потребувалося.
При цьому, вважає, що вказані в клопотанні захисника протоколи слідчих дій складені слідчим СВ Яготинського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ Надональної поліції в Київській області із суворим дотриманням вимог КПК України та не можуть бути визнані недопустимими доказами, виходячи із наступного.
Представник потерпілої та потерпіла підтримали думку прокурора.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Частиною 1 статті 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ч. 1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду. Очевидної недопустимості цього доказу на цій стадії судового провадження, без дослідження його у взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає та вважає вирішення питання про його недопустимість передчасним.
Суд вважає, що питання правомірності надання вказаних захисником доказів, недоцільно з`ясовувати та перевіряти на даній стадії судового процесу до завершення повного дослідження доказів у кримінальному провадженні, а дати йому належну оцінку разом з усіма наявними доказами в їх сукупності та взаємозв`язку після завершення судового розгляду у нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення.
За таких обставин, суд не вбачає очевидної недопустимості вказаних доказів, а питання недопустимості зазначених доказів в порядку, визначеному ст. 89 КПК України, вирішити під час ухвалення остаточного судового рішення по даному кримінальному провадженню.
Керуючись ст.ст.84, 86, 87, 89, 350, 369, 370, 372, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимим - відмовити.
Вирішити питання недопустимості вказаних доказів в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з рахуванням всіх досліджених судом доказів.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1