ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-199/2010 Номер провадження 11/814/9/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року.

Поновлюючи засудженому ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року місцевий суд в своїй ухвалі визнав причини пропуску визначеного законом строку на апеляційне оскарження поважними.

Не погоджуючись з ухвалою суду прокурор подав на неї апеляцію, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року, згідно з яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

За позицією прокурора, ухвала суду є незаконною через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Як вважає прокурор, висновки суду щодо наявності підстав для відновлення строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду міста Кременчука від 11.05.2010 року не ґрунтуються на вимогах процесуального закону та суперечать матеріалам справи.

Зокрема, прокурор вказує на те, що ухвалюючи рішення щодо задоволення клопотання захисника про відновлення строку на апеляційне оскарження, судом безпідставно не взято до уваги те, що відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження підтвердження про вручення документів Управління Федеральної служби виконання покарань у Воронежській області Російської Федерації, 17.03.2011 ОСОБА_6 отримав копію вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.05.2010 (а.с.4 т.5). 31.05.2011 судом було винесено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили (а.с. 6,7 т. 5).

24.05.2016 Крюківським районним судом міста Кременчука було направлено клопотання про видачу та етапування засудженого у зв`язку із необхідністю виконання вироку Крюківського районного суду міста Кременчука від 11.05.2010, яке було задоволено та фактично виконано 03.02.2017, що вбачається із повідомлення Полтавської установи виконання покарань № 23 про екстрадицію з слідчого ізолятору м. Воронежа Російської Федерації ОСОБА_6 для виконання вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.05.2010.

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 349 КПК України в редакції 1960 року, відповідно до яких апеляція на вирок, ухвалу чи постанову суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, стверджує, що ОСОБА_6 17.03.2011 отримавши копію вироку Крюківського районного суду міста Кременчука від 11.05.2010, протягом більше 9 років не вчинив будь-яких дій щодо його оскарження та пропустив строки, передбачені ст. 349 КПК України в редакції 1960 року.

Крім того, вказує, що засуджений 03.02.2017 фактично прибув на територію України для відбування покарання за вироком Крюківського районного суду та протягом більше 3 років не звертався з апеляційною скаргою, що свідчить про відсутність поважних причин пропуску строків оскарження та бажання подачі апеляційної скарги.

Стверджує, що ОСОБА_6 протягом всього часу відбування покарання за вироком Борисоглібського міського суду Воронежської області жодного разу не звертався до компетентних органів Російської Федерації у сфері міжнародного співробітництва з метою отримання документів з кримінальної справи № 199/2010 для ознайомлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляції, заперечення засудженого та захисника щодо апеляції прокурора, які підтримали свою позицію щодо відсутності підстав для перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, а також посилалися на те, що апеляційні доводи прокурора є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 відбував покарання у Російській Федерації у останнього не було жодної можливості подати вчасно апеляційну скаргу, в тому числі поштою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України 1960 року (в останній редакції) апеляційні скарги на судові рішення, визначені у ст. 347 цього Кодексу, можуть бути подані протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Пропущений строк може бути відновлений у випадку і в порядку, передбачених статтею 353 КПК України 1960 року, тобто за клопотанням особи, яка має право на оскарження вироку, до суду, що його постановив.

Згідно з ч. 4 ст. 353 КПК України 1960 року, за результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року, згідно з яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження підтвердження про вручення документів Управління Федеральної служби виконання покарань у Воронежській області Російської Федерації № 1/199/2010, 17.03.2011 року ОСОБА_6 отримав копію вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.05.2010 (а.с.4 т.5).

31.05.2011 на адресу суду надійшло клопотання від прокурора щодо відкликання останнім раніше поданої апеляційної скарги на зазначений вище вирок суду, внаслідок чого того ж дня судом було винесено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили (а.с. 6,7 т. 5)

З матеріалів кримінального провадження вбачається що Крюківським районним судом міста Кременчука Полтавської області неодноразово були вжиті заходи щодо етапування засудженого для відбування покарання на території України шляхом направлення на адресу компетентних органів відповідних клопотань про видачу останнього, на що судом було отримано відповідь заступника прокурора м. Кременчука ОСОБА_9 за змістом якої вбачається що запит про видачу засудженого станом на 25.10.2011 Російською стороною не був задоволений та додатково повідомлено, що питання щодо видачі ОСОБА_6 можливо буде розглянути лише після відбуття покарання, призначеного по вироку російського суду (а.с.27 т.5).

24.05.2016 Крюківським районним судом міста Кременчука було направлено відповідне клопотання про видачу та етапування засудженого ОСОБА_6 у зв`язку із необхідністю виконання вироку Крюківського районного суду міста Кременчука від 11.05.2010, яке було задоволено та фактично виконано 03.02.2017, що вбачається із повідомлення Полтавської установи виконання покарань № 23 про екстрадицію з слідчого ізолятору м. Воронеж Російської Федерації ОСОБА_6 для виконання вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.05.2010 (а.с.42 т.5).

10 вересня 2020 року засуджений ОСОБА_6 подав до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області апеляційну скаргу на вирок від 11.05.2010 року та клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року судове провадження за вказаним клопотанням засудженого направлено для виконання вимог ст.353 КПК України (1960 року) на розгляд до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

30 жовтня 2020 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та поновлено строк на апеляційне оскарження вироку від 11.05.2010 щодо ОСОБА_6 з тих підстав, що після оголошення вироку, в межах передбаченого строку на апеляційне оскарження, засудженого було повернуто на територію Російської Федерації для відбування покарання за вироком Борисоглібського міського суду Воронежської області від 21.08.2009 до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 10 місяців початок відбування якого рахується із 03.10.2008 року; тривалий період знаходження останнього на території іншої держави з наведених вище підстав, відмову компетентних органів Російської Федерації про видачу останнього для відбування призначеного покарання на території України, внаслідок чого ОСОБА_6 не було реалізовано в повному обсязі право на апеляційне оскарження.

З даними висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року № 5 - 440 кс (15) 16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами.

З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з тим, що засудженого було повернуто на територію Російської Федерації для відбування покарання за вироком Борисоглібського міського суду Воронежської області від 21.08.2009 до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 10 місяців початок відбування якого рахується із 03.10.2008, копію вироку Крюківського районного суду міста Кременчука від 11.05.2010 засуджений ОСОБА_6 отримав 17 березня 2011 року згідно підтвердження про вручення документів Управління Федеральної служби виконання покарань у Воронежській області Російської Федерації, (а.с.4 т.5).

З огляду на зазначене, доводи засудженого про неможливість подання апеляційної скарги поштою з Російської Федерації є неспроможними, оскільки сам вирок від 11 травня 2010 року ОСОБА_6 отримав саме поштою.

31.05.2011 прокурор відкликав свою апеляційну скаргу, а тому судом було винесено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили (а.с. 6,7 т. 5).

Крім того, засуджений 03.02.2017 фактично прибув на територію України для відбування покарання за вироком Крюківського районного суду, що вбачається із повідомлення Полтавської установи виконання покарань № 23 про екстрадицію з слідчого ізолятору м. Воронежа Російської Федерації ОСОБА_6 для виконання вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11.05.2010 (а.с.42 т.5).

23.02.2017 засуджений разом зі своїм захисником - адвокатом ОСОБА_7 , з яким уклав угоду 07.02.2017 (а.с. 31 т.1 кримінального провадження №1-в/537/132/2017), звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з клопотанням про зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк покарання, в результаті розгляду якої ухвалою суду від 06 червня 2017 року заяву ОСОБА_6 задоволено частково.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги засудженого на зазначену вище ухвалу, кримінальне провадження було направлене на розгляд по Апеляційного суду Полтавської області, і за результатом розгляду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2017 року без змін.

27 квітня 2018 року засуджений ОСОБА_6 разом зі своїм захисником - адвокатом ОСОБА_7 звернувся до Апеляційного суду Полтавської області з заявою про роз`яснення ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 28 грудня 2017 року, в задоволенні якої ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року було відмовлено.

В подальшому захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 20.02.2019 звернувся до Полтавського апеляційного суду із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 28 грудня 2017 року, яку ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року залишено без задоволення.

Крім того, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 29.03.2019 також звернувся до Крюковського районного суду м. Кременчука Полтавської області із заявою про перегляд ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2017 року (т.5, а.с.78), яку ухвалою Крюковського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2019 року залишено без задоволення.

У зв`язку з надходженням апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на зазначену вище ухвалу, кримінальне провадження було направлене на розгляд до Полтавського апеляційного суду, і за результатом розгляду відмовлено захиснику ОСОБА_7 у поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Крюковського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2019 року.

І тільки 10 вересня 2020 року засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Крюковського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року, тобто через 3 роки після його екстрадиції на територію України з Російської Федерації.

Більш того, в судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 і його захисник адвокат ОСОБА_7 стверджували, що неподання одразу після прибуття в Україну апеляційної скарги на вирок є обраною лінією захисту. Будь яких перешкод у поданні апеляційної скарги у них не було.

Крім того, 26 квітня 2017 року захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 подав заяву про ознайомлення з матеріалами кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України для подачі апеляційної скарги, з якими ознайомився в повному обсязі 27.04.2017 (а.с.78 т.1 кримінального провадження №1-в/537/132/2017), що не заперечується ні захисником ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 ні самим засудженим.

Що стосується посилань засудженого в клопотанні, як на поважні причини пропущення процесуального строку на апеляційне оскарження того, що одразу після проголошення вироку його було повернуто до Російської Федерації для відбування покарання, вирок йому вручено не було, судом першої інстанції було відмовлено в ознайомленні з матеріалами кримінальної справи, та, відбуваючи покарання в Російській Федерації, у нього не було можливості подати апеляційну скаргу без ознайомлення з матеріалами справи, після його етапування в Україну, судом першої інстанції знову було відмовлено в ознайомленні з матеріалами справи для апеляційного оскарження з підстав набрання вироком суду законної сили, то висновок суду першої інстанції, який зводиться до того, що починаючи з березня 2011 та до вересня 2020 року засуджений не зміг реалізувати своє право на апеляційне оскарження постановленого відносно нього вироку з незалежних від нього підстав, з урахуванням встановлених апеляційним судом та викладених вище обставин, є необґрунтованим з вище наведених підстав.

Крім того, колегія суддів враховує, що захист інтересів ОСОБА_6 після його прибуття в Україну у 2017 році здійснював захисник ОСОБА_7 , який в інтересах засудженого ще в 2019 році звертався як до Крюковського районного суду м. Кременчука Полтавської області, так і до Полтавського апеляційного суду, із заявами про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, знайомилися з матеріалами справи ще 27.04.2017. та отримував копії процесуальних документів ( а.с.125, т.5), тому відсутні достатні підстави вважати, що з 2017 року до часу звернення у вересні 2020 року засудженого ОСОБА_6 з апеляційною скаргою та клопотанням про відновлення строку на апеляційне оскарження засуджений у визначені законом строки та у процесуальний спосіб не міг використати можливості апеляційного оскарження вироку суду, що в свою чергу не дає підстав для задоволення його клопотання.

За наведених обставин апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що ОСОБА_6 більше 3 років після його екстрадиції з Російської Федерації в України не звертався з апеляційною скаргою, а неодноразово звертався до суду першої та апеляційної інстанцій з клопотаннями про зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк покарання, роз`яснення ухвал та перегляд ухвал за нововиявленими обставинами, що свідчить про відсутність поважних причин пропуску строків оскарження та бажання подачі апеляційної скарги. При цьому його посилання про відмову йому судом першої інстанції в ознайомленні з матеріалами кримінальної справи є неспроможними, оскільки з матеріалів кримінальної справи вбачається що його захиснику надавалась можливість для ознайомлення, якою останній скористався ще в 2017 році.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання засудженого про поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому судове рішення є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з прийняттям рішення на підставі положень ст. 353 КПК України 1960 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року щодо ОСОБА_6 .

Таким чином, апеляцію прокурора слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 353, 365, 366, 379, 382, 383 КПК України 1960 року, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 жовтня 2020 року, якою поновлено засудженому ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 11 травня 2010 року щодо ОСОБА_6 відмовити.

Апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4