Єдиний унікальний № 947/2175/20
Провадження № 1-кп/946/40/21
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про зміну запобіжного заходу

20 січня 2021 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3

обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000172, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, українка по національності, не працює, яка зареєстрована за адресою, АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судима в силу ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 3 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, ромка по національності, не працює, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима в силу ст. 89 КК України)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 3 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, українець, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-08.04.2014 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.307, ч.1 ст. 69 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 20.06.2014 року відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2014 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року.

Притягується до кримінальної відповідальності:

-Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у кримінальному провадженні №0000722 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.307 КК України.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 3 Кримінального кодексу України

встановив:

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 25 січня 2021 року.

Прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 подано до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на шістдесят днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зникли, та є достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інші правопорушення та продовжити злочинну діяльність, про що свідчить те, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, також зазначає, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою буде не доцільним.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник в підготовчому судовому засіданні залишили вирішення цього питання на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки ризики заявлені прокурором не підтверджені жодними доказами.

Суд заслухавши думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Так, згідно п. 1 абз. 6 Закону України «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) № 558-ІХ від 13.04.2020 року (далі- ЗУ Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення») встановлено у разі неможливості, у визначений КПК строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьої статті 35 КПК України, або розглянути головуючим, а за його відсутності іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому законом, у зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про розгляд зазначених клопотань в одноособовому складі суддею зі складу колегії ОСОБА_1 , оскільки головуюча суддя у справі ОСОБА_10 перебуває на лікарняному.

Відповідно до положень ст. 331 ч.1, 2 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою «відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, враховуючи положення ст.331 КПК України, підстави ст.177 КПК України, обставини передбачені ст. 178 КПК України, та виходячи з обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_5 тривалий час перебуває під вартою, а саме з 03.10.2019 року, на теперішній час провадження перебуває певний час на стадії підготовчого судового провадження, а саме з 08 травня 2020 року та те, що ризики заявлені прокурором під час судового засідання не доведені, не надані будь-які докази на підтвердження того, що обвинувачений може здійснювати або здійснював вплив на свідків, тому суд враховуючи вищевказане прийшов до висновку, що ризики передбачені ст. 177 КПК України зменшились та заявлене клопотання прокурора задоволенню не підлягає.

Оцінюючи всі зазначені обставини, суд приходить до висновку, що всі обставини в своїй сукупності свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу знизились і є наявність достатніх правових підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, що буде достатнім для забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 181, 194, 331 КПК України суд,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою задовольнити.

Змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_4 , без дозволу суду, а також із зобов`язанням ОСОБА_5 з`являтись до суду за першою вимогою та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з під варти в залі суду 20.01.2021 року.

Ознайомити обвинуваченого ОСОБА_5 під розпис з ухвалою про зміну запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту припиняє свою дію відносно обвинуваченого ОСОБА_5 20.03.2021 року.

Копію ухвали направити начальнику Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області для виконання, прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури, обвинуваченим ОСОБА_5 та його захиснику до відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ
Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1