Дата документу 22.09.2020 Справа № 333/1320/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1085/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/1320/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2020 року, якою в підготовчому судовому засіданні окрім іншого, зокрема, частково задоволено клопотання прокурора і

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Тбілісі, республіки Грузії, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, продовжено строк тримання під вартою в ДП «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 19.06.2020 року (включно).
Ухвалено, що ОСОБА_7 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі 40 540 (сорок тисяч п`ятсот сорок) грн.
У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_7 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження за першою вимогою;
- не відлучатися з місця проживання без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;
- повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_9 , свідками: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Згідно з матеріалами провадження, 18.03.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , за обвинуваченням їх у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка про отримання обвинуваченими та їх захисниками копій вказаних документів.
Прокурор ОСОБА_6 письмово заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 2 місяця, при цьому зазначив, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу останньому, не відпали, тому необхідно задовольнити клопотання. На цей час, з урахуванням особистості обвинуваченого (не працевлаштований, раніше судимий за скоєння умисних у т.ч. тяжких злочинів; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, який вчинено менш, ніж через три роки після звільнення обвинуваченого з місця позбавлення волі), на думку прокурора, існують ризики: переховування від суду, можливість вчинення інших злочинів. Інші, більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_7 застосувати неможливо, так як: під час особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проте, в даному випадку у обвинуваченого відсутні стійкі соціальні зв`язки та постійна робота, тому є ризик переховування останнього; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_13 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що у нього відсутні підстави для переховування від суду. Він раніше був судимий за більш тяжким злочином, але навіть тоді жодного разу ні від кого не переховувався. Він проживає із цивільною дружиною на орендованій квартирі, тому вважає, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку у разі, якщо йому застосують домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 зазначив, що обвинувачений має сім`ю, постійне місце мешкання, неофіційно, але працював. У ОСОБА_7 відсутні документи його особистості, тому останній не зможе переховуватися. Прокурор у судовому засіданні не довів наявність ризиків, тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого домашній арешт.

Суд першої інстанції, враховуючи відомості про особу ОСОБА_7 (раніше судимий, останнього разу за вчинення аналогічного злочину, не працевлаштований, мешкає без реєстрації, не має на утриманні осіб), тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та для запобігання ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інший злочин, вважав необхідним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду про продовження строку тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У відповідності до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, обвинуваченому; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отдже, для обрання виняткового запобіжного заходу, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам, а коли від ризику можна запобігти за допомогою інших видів запобіжних заходів, суд повинен в таких випадках застосувати такі заходи.

Колегія суддів вважає, що ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2020 року відповідає вказаним вимогам закону.

Під час судового розгляду суд першої інстанції з`ясував, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про продовження існування ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України,

Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, особистість обвинуваченого (раніше судимого; звільнився лише 30.06.2017 року), майнового стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (не одружений, але мешкає з цивільною дружиною, не має на утриманні жодної особи, мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні тяжкого корисливого злочину, тому у суду першої інстанції є певні переконання, що ризик продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності.

Колегія суддів вважає, що такі висновку суду ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження та особи обвинуваченого.

Таким чином, продовжують існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості вчинити інший злочин.

В матеріалах провадження, відсутні данні про зменшення чи нівелювання цих ризиків, які б були підставою для скасування або зміни на більш м`який запобіжний захід.

Обвинуваченим та його захисником не було надано доказів, що підтверджує зменшення цих ризиків.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями апелянта про порушення положень КПК України органами досудового розслідування, прокурором та судом першої інстанції, оскільки такі твердження не мають реального підтвердження.

Твердження апелянта про наявність у нього цивільної дружини, міцних соціальних зв`язків, місця проживання, відсутність наркотичної і алкогольної залежності не можуть бути підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки такі обставини не зменшують ризики, що стали підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2020 року, якою зокрема, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , строк тримання під вартою до 19 червня 2020 року (включно), залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4