ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1387/20 Справа № 174/974/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року про задоволення клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вільногірська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

- 16.05.2018 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився з Солонянської ВК Дніпропетровської області №21 по відбуттю строку покарання 19.09.2019 року

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року клопотання слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , продовжено до 27 жовтня 2020 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що підозра, оголошена ОСОБА_8 органом досудового розслідування у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч. 2 ст.190 КК України є обґрунтованою, оскільки підтверджується зібраними по справ доказами та прокурором в судовому засіданні доведено, і маються достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не має легальних джерел доходів, є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів і через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі 19 вересня 2019 року, підозрюється по даному кримінальному провадженню у вчиненні аналогічних злочинів, зокрема у період 2020 року, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що свідчить про схильність підозрюваного до вчинення аналогічних діянь, не одружений, доказів щодо наявності на утримані підозрюваного неповнолітньої дитини стороною захисту не надано, що дає підстави для висновку про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, тому знаходячись на волі, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення та з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, і для запобігання цим ризикам, застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не достатньо.
При таких обставинах, слідчий суддя дійшов висновку, що характер та об`єм висунутої ОСОБА_8 підозри не зменшився і у кримінальному провадженні наявні обставини, які свідчать про те, що продовжують існувати встановленні слідчим суддею при застосуванні до підозрюваного даного запобіжного заходу ризики, передбачені ст.177 КПК України, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою, досудове розслідування кримінального провадження триває і є необхідність у проведенні ряду процесуальних дій, зокрема виконанні вимог ст. 290 КПК України, а тому підозрюваному ОСОБА_8 слід продовжити строк тримання під вартою до 27 жовтня 2020 року, що знаходиться в межах строку досудового розслідування та відповідає вимогам ст.197 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року скасувати. Обрати підозрюваному ОСОБА_8 інший запобіжний захід, не пов`язаний із триманням його під вартою, у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду не відповідає сталій практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) щодо дотримання прав особи, яка притягується до кримінальної відповідальності під час обрання їй запобіжного заходу.
Вказує, що станом на сьогоднішній день судом продовжувався строк тримання під вартою ОСОБА_8 кілька разів, при цьому, ані в клопотаннях слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ані в ухвалах суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 в частині обгрунтування підстав тримання підозрюваного під вартою, не змінилось жодного слова або формулювання причин та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що свідчить про невиконання вимог слідчим його обов`язку довести та обгрунтувати належними доказами наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а з боку суду свідчить про формальний підхід під час розгляду клопотань слідчого та незаконність прийнятого рішення по суті поданого клопотання.
Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання і сталі соціальні зв`язки, за місцем свого проживання характеризується задовільно, доказів того, що підозрюваний може впливати на свідків та на потерпілих, на цей час органом досудового слідства суду не надано, переховуватись від суду та слідства підозрюваний не має наміру.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.
Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, до ЄРДР внесені кримінальні провадження за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, які 07 вересня 2020 року прокурором об`єднано під єдиним номером №0000087.
27 липня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185 КК України, 08 вересня 2020 року ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, яка є обґрунтованою і підтверджується зібраними доказами.
05 серпня 2020 року ухвалою слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18 вересня 2020 року з одночасним визначенням суми застави в розмірі 65910 грн. та покладенням на ОСОБА_8 , у разі внесення застави, обов`язків передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
05 серпня 2020 року ОСОБА_8 затриманий у порядку ст. 191 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 27 вересня 2020 включно.
18 вересня 2020 року постановою виконуючого обов`язків керівника Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_10 продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до 27 жовтня 2020 року.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного та його захисника щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обгрунтовано визнано те, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не має легальних джерел доходів, є особою, раніше неодноразово судимою за вчинення корисливих злочинів і через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі 19 вересня 2019 року, підозрюється по даному кримінальному провадженню у вчиненні аналогічних злочинів, зокрема у період 2020 року, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, що свідчить про схильність підозрюваного до вчинення аналогічних діянь, не одружений, доказів щодо наявності на утримані підозрюваного неповнолітньої дитини стороною захисту не надано, що дає підстави для висновку про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, тому знаходячись на волі, ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення та з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, і для запобігання цим ризикам, застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів не достатньо.
Отже, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, міцність соціальних зв`язків останнього, вік та стан його здоров`я, зокрема, відсутність відомостей щодо наявності в нього захворювань, які виключали б тримання під вартою, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Крім того, суд своє рішення мотивував і тим, що на даний час, коли по справі не зібрані всі докази, не проведено всі слідчі дії, та за існування вказаних ризиків, наявні аргументи тільки "проти" звільнення, тобто "за" продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки даний захід є необхідним за вказаних обставин.
Наявність тих обставин, що підозрюваний ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання і сталі соціальні зв`язки, за місцем свого проживання характеризується задовільно, в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4