Справа № 351/1477/18
Провадження № 11-кп/4808/386/20
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палатиз з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень за апеляційною скаргою начальника Снятинського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Заболотів Снятинського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, громадянина України, який має повну середню освіту, не працює, раніше судимий вироком Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2016 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання - сто шістдесят годин громадських робіт, 20.03.2017 знятий з обліку в Снятинському районному секторі з питань пробації в зв`язку з відбуттям покарання у виді громадських робіт,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України чотири місяці арешту;

- за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України один рік обмеження волі.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання один рік обмеження волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив: таємні викрадення чужого майна, повторно та таємне викрадення чужого майна, повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Злочини вчинив за таких обставин.

В ніч на 23.01.2018 ОСОБА_8 , перебуваючи на території господарства ОСОБА_11 , яке розташоване по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу зайшов у гаражне приміщення, в якому відсутні гаражні ворота. Знаходячись в середині гаража, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливу мету - таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з гаража належну ОСОБА_11 бувшу у вжитку бензопилу марки «FORESTA» вартістю 1333 гривні. Внаслідок дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 спричинена матеріальна шкода на суму 1333 грн. Викраденим ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

Біля 19 години 06.05.2018 ОСОБА_8 , переслідуючи корисливу мету - таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, підійшов до приміщення цеху для виготовлення пілету, що розташований по АДРЕСА_1 , будучи переконаним, що за його діями не спостерігають сторонні особи, шляхом виривання металевого листа воріт цеху, проник всередину. Зірвавши навісний замок підсобного приміщення, проник в приміщення, звідки таємно, повторно, викрав електродриль фірми «KRAISSMAN SBM 1100-13» вартістю 638 гривень, електрозварку фірми «NОWA ІЕС 60974» вартістю 1212 гривень, акумуляторну батарею фірми «VEGA» 100Ah 850А вартістю 2400 гривень, набір рожкових ключів вартістю 175 гривень та електроподовжувач вартістю 373 гривні, які на праві власності належали ОСОБА_12 , жителю селища Заболотів. Внаслідок дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_12 спричинена матеріальна шкода на суму 4798 грн. Викраденим ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 20.04.2018 близько 05 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на території господарства ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, зайшов у гаражне приміщення (гараж), в якому відсутні гаражні ворота. Знаходячись в гаражі, ОСОБА_8 вирішив викрасти майно, яке там побачив. Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливу мету - таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_8 повторно, шляхом вільного доступу таємно викрав з гаражу автомагнітолу «Sony CDX-GT470UM» вартістю 800 грн., електроболгарку «Grand МШУ-180-2100», вартістю 1200 грн. та зарядний пристрій до автомобільного акумулятора «Forte charge CA-4B» вартістю 400 грн. Своїми діями спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 2400 грн. Викраденим ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі начальник Снятинського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2020 року таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції застосував положення ст.69 КК України, тобто закон, який не підлягав застосуванню. Вважає, що зазначені у вироку обставини не давали підстав вважати, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення. Разом з тим, і заходи примусу, які раніше застосовувались судом до ОСОБА_8 не змогли запобігти вчиненню ним нового злочину, як це передбачає ч.2 ст. 50 КК України. Зазначає, що суд не дав належну оцінку досудовим доповідям Снятинського та Городенківського районних секторів з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області, з яких вбачається, що ризик повторного вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення високий та дуже високий, ризик небезпеки для окремих громадян суспільства високий; виправлення обвинуваченого відповідно без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у т.ч. для окремих осіб, без ізоляції від суспільства неможливе.

Вважає, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, зокрема те, що він ніде не працює, на утриманні нікого нема, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності.

Просить скасувати вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання: за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін;

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду провадження, про причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду провадження не подали.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В апеляційній скарзі прокурор не оскаржує правильність встановлених судом фактичних обставин, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що посилання прокурора на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених злочинів, обставини вчинення та їх суспільну небезпеку, дані про особу винного, зокрема те, що він є особою молодого віку, раніше судимий за злочин проти власності, негативно ставиться до вчиненого, офіційно не працевлаштований, але займається прибиранням та сортуванням сміття в смт Заболотів, позитивно характеризується за місцем проживання, трудолюбивий, ввічливий, привітний, про що свідчать письмові характеристики, надані ПП ОСОБА_13 та ПП ОСОБА_14 , жителями смт Заболотів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ПП ОСОБА_18 (Сервісний центр «VINNI»), Заболотівською селищною радою об`єднаної територіальної громади; на диспансерному обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Снятинської ЦРЛ не перебуває; згідно висновку судово-психіатричного експерта № 172/2018 від 27.06.2018, ОСОБА_8 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій, виявляє ознаки легкого когнітивного розладу згідно з МКХ-10F06.7, перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; а також те, що сім`я ОСОБА_8 є малозабезпеченою багатодітною (складається з дев`яти чоловік), проживають в житловому будинку площею 49,1 кв.м, батько обвинуваченого є інвалідом 3 групи, мати пенсіонерка.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлено.

У відповідності до вимог ст.66 КК України суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 : щире каяття, визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння їх розкриттю, відсутність претензій потерпілих та їх прохання не карати обвинуваченого суворо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження є достатні дані, які свідчать про позитивну характеристику обвинуваченого та підтверджують те, що він хворіє іншими уточненими психічними розладами, пов`язаними з ушкодженням дисфункції головного мозку (наслідки перенесеної нейроінфекції у 2005 році) із зниженням пам`яті та інтелекту, поведінковими порушеннями (т.2 а.п. 159, 161-166).

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді арешту, в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим, не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Крім того, із врахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 ч.1 ст.69 КК України і при призначенні йому покарання за ч.3 ст.185 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин у вигляді обмеження волі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту апеляційної скарги прокурора та позиції прокурора, який приймав участь у суді апеляційної інстанції вбачається, що стороною обвинувачення не заперечується наявність встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання, однак вважає, що у своїй сукупності вони не зменшують ступінь тяжкості злочину та не свідчать про наявність правових підстав для застосування вимог ст.69 КК України.

Таким чином, стороною обвинувачення фактично не оспорюється те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину вчиненні кримінальних правопорушень, активно сприяв їх розкриттю, а також відсутність претензій потерпілих та їх прохання не карати обвинуваченого суворо.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки наявність вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, давала суду першої інстанції підстави прийти до обґрунтованого висновку про істотне зниження ступеню тяжкості злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і необхідність призначення покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що за ч. 3 ст. 185 КК України розмір завданої шкоди становить всього 4798 грн. та у потерпілого ОСОБА_12 , якому спричинена ця шкода, відсутні претензії до обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 пройшов доволі тривалий строк, протягом якого останній не вчиняв нових кримінальних правопорушень та приймає до уваги його молодий вік, стан здоров`я, та його позитивні характеристики.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу начальника Снятинського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5