Постанова
Іменем України
13 серпня 2020 року
м. Київ
Справа № 689/1650/16-к
Провадження№ 51-1773 км 20
ВерховнийСуд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
присекретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5
розглянув у судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000284 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За вироком місцевого суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство).
Встановлено, що ОСОБА_6 , 8 липня 2016 року, приблизно о 14 годині, перебуваючи на ставку в с. Солобківці Ярмолинецького району Хмельницької області, порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинив хуліганські дії із застосуванням вогнепальної зброї за наступних обставин. Так, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_7 , на автомобілі SKODA Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , приїхали на вказане водоймище, де із протилежної сторони ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на тракторі МТЗ-892 із застосуванням водяної помпи почали набирати воду зі ставу. Будучи невдоволеним побаченим ОСОБА_6 у грубій формі, на підвищених тонах, почав кричати, щоб вони припинили забір води, на що останні не відреагували. Тоді, ОСОБА_6 , із ОСОБА_7 , переїхавши на інший берег, незважаючи на присутність сторонніх осіб, зокрема, ОСОБА_10 , який відпочивав там разом із неповнолітньою донькою, з особливою зухвалістю, принижуючи честь і гідність потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дістав з багажника гладкоствольну мисливську рушницю марки «Sumson», 16 калібру, № НОМЕР_2 , на яку в нього був відповідний дозвіл, та здійснив постріл над головою ОСОБА_8 .

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 скасовано.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд дійшов невірного висновку про те, що в діянні ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Такі висновки обґрунтував доказами, які безпосередньо не досліджував, надав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 94, 370, 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала доводи, викладені у касаційній скарзі, просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Ухвала апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Вказаних вимог закону апеляційним судом дотримано.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, належним чином їх перевірив.
Зокрема, допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , дав належну оцінку їхнім показам. За обставин, які були встановлені судом першої інстанції, конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим виник на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. Таким чином у діях ОСОБА_6 був відсутній хуліганський мотив. Тому судом першої інстанції було неправильно застосовано до нього норми матеріального права, зокрема, при кваліфікації діяння за ч. 4 ст. 296 КК України.
Крім того, розглядаючи провадження в апеляційному порядку, суд дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 щодо допущених місцевим судом порушень вимог кримінального процесуального закону при оцінці доказів, а саме висновку експерта № 571 від 22 липня 2016 року та протоколу огляду місця події від 8 липня 2016 року .
Не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд свої висновки обґрунтував доказами, які безпосередньо не досліджував, надавши їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, оскільки апеляційним судом безпосередньо досліджувалися докази у провадженні.
Апеляційний розгляд проведений з дотримання вимог закону, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Керуючись статтями 434, 436, 441 КПК України, суд,

ухвалив:
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3