печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням слідчого першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий першого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим із прокурором, про арешт тимчасово вилученого майна, в обґрунтування якого зазначив наступне.

Першим відділом Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001487, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.

12.10.2020 в ході особистого обшуку ОСОБА_5 виявлено і вилучено флеш накопичувач TRANSCEND чорного кольору 16 GB.

У вказаному кримінальному провадженні 13.10.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.3 ст.368 КК України.

Слідчий, за погодженням з прокурором, стверджує, що на даний час є достатньо підстав вважати, що вищевказаний флешнакопичувач може містити відомості, які мають значення для подальшого досудового розслідування, у зв`язку із чим, виникла необхідність у проведенні слідчих дій, призначення судових експертиз, детального огляду, призначення відповідних перевірок.

Зазначені обставини обумовлюють накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою забезпечення зберігання речових доказів.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення прокурора та слідчого в обґрунтування доводів і вимог клопотання, вислухавши заперечення адвоката ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_5 в судовому засіданні 29.10.2020, вивчивши клопотання та дослідивши матеріали кожної із сторін, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Першим відділом Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, ГСУ ДБР здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001487, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.

12.10.2020 при затриманні ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України при особистому обшуці було вилучено флеш накопичувач TRANSCEND чорного кольору 16 GB.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В якості єдиної підстави для накладення арешту на майно, вилучене під час проведення особистого обшуку ОСОБА_5 , слідчий в клопотанні посилається на те, що тимчасово вилучене майно визнано в кримінальному провадженні речовими доказами і є об`єктивна необхідність в забезпеченні його зберігання до вирішення кримінального провадження по суті.

Інших, із передбачених ст. 170 КПК України, правових підстав для арешту тимчасово вилученого майна, в клопотанні органу досудового розслідування не наведено.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 84 КПК України імперативно передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Отже, в силу вищевказаних положень закону, формальне визнання органом досудового розслідування тих чи інших речей, предметів, документів, тощо речовими доказами в кримінальному провадженні саме по собі не може тягнути за собою їх арешт без наявності інших визначених ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України підстав, які в судовому засіданні зобов`язана довести сторона обвинувачення.

Ні в постанові слідчого від 13.10.2020, ні в поданому клопотанні, не наведено переконливих аргументів, за якими критеріями орган досудового розслідування визнав тимчасово вилучене майно речовими доказами в кримінальному провадженні.

Між тим, слідчим суддею встановлено, що протягом тривалого часу розгляду клопотання, орган досудового розслідування ґрунтовний огляд вилученого майна не провів, відтак вважати що флеш накопичувач зберіг на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні підстави відсутні. Крім того, підстав вважати, що вказаний предмет може бути знищений і спотворений підозрюваним, слідчим не обгрунтовано.

Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт тимчасово вилученого майна.

Не вбачають підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна з огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 107, 167, 170, 172,173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1