У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000142 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2020 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та/або непрацездатних осіб не має, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою : АДРЕСА_2 , раніше судимого
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з
Арбузинського районного суду
Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким пом`якшити призначене йому покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного за цим вироком шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2018р., остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2018 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Постановлено строк відбування покарання рахувати з моменту набрання цим вироком законної сили, зарахувавши у нього, згідно ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України, частково відбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2018 року, а саме: з 24 квітня 2018 року по 17 серпня 2019 року та час, на який ОСОБА_5 був тимчасово переведений до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» для розгляду цієї справи, тобто з 18 серпня 2019 року по день набрання цим вироком законної сили, із розрахунку день за день. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, вважає призначене покарання занадто суворим. Зауважує, що вину свою визнав повністю, сприяв розкриттю злочину, вважає, що суд мав пом`якшити призначене покарання.

В апеляційній скарзі захисник посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини та на порушенням судом вимог КПК України, вважає, що суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_5 менш суворе покарання в межах санкції статті. Вказує, що суд фактично призначив майже максимальне покарання в межах санкції статті, що, на думку захисника, не відповідає вимогам чинного законодавства та особі обвинуваченого.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 29 жовтня 2017 року, ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, вирішив незаконно проникнути до гаража, який знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_3 , з метою вчинення крадіжки бензину. Реалізуючи задумане, 29 жовтня 2017 року в нічний час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_5 , умисно, шляхом злому навісного замка проник всередину гаража, що знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав дві металеві каністри об`ємом по 20 л. вартістю 250,00 грн. кожна з 40 літрами бензину марки А-92 загальною вартістю 1 024,00 грн., якими розпорядився на власний розсуд і тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 524,00 грн.
Крім цього, 12 листопада 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, вирішив повторно незаконно проникнути до гаража, який знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_3 , з метою вчинення крадіжки бензину. Реалізуючи задумане, 12 листопада 2017 року в нічний час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_5 , умисно, шляхом злому навісного замка проник всередину гаража, що знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав дві металеві каністри об`ємом по 20 л. вартістю 250,00 грн. кожна з 40 літрами бензину марки А-92 загальною вартістю 1 024,00 грн., якими розпорядився на власний розсуд і тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 524,00 грн.
Також, 17 листопада 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, вирішив повторно незаконно проникнути до гаража, який знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_3 , з метою вчинення крадіжки бензину. Реалізуючи задумане, 17 листопада 2017 року в нічний час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_5 , умисно, шляхом злому навісного замка проник всередину гаража, що знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав дві металеві каністри об`ємом по 20 л. вартістю 250,00 грн. кожна з 40 літрами бензину марки А-92 загальною вартістю 1 024,00 грн., якими розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1 524,00 грн.
Також, 30 грудня 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Новокрасне Арбузинського району Миколаївської області, вирішив повторно незаконно проникнути до гаража, який знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_3 , з метою вчинення крадіжки бензину. Реалізуючи задумане, 30 грудня 2017 року в нічний час, більш точного часу в ході досудового розслідування не установлено, ОСОБА_5 , умисно, шляхом злому навісного замка проник всередину гаража, що знаходиться на території домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав дві пластикові каністри об`ємом по 20 л. вартістю 80,00 грн. кожна з 5 літрами бензину марки А-92 загальною вартістю 128,00 грн., якими розпорядився на власний розсуд і тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 288,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку вимог апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватостіи ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185 КК України є правильною і апелянтами не оспорюються. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, щодо суворості призначеного покарання, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України, урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який не працює, має матір, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, так само, як і на обліку уповноваженого органу з питань пробації, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, посередню характеристику за місцем проживання - заяв та скарг на ОСОБА_5 до Арбузинської селищної ради не надходило, компрометуючими матеріалами селищна рада на нього не володіє, має чотири не зняті і непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності. Обставин, що пом`якшують чи то обтяжують покарання судом не встановлено, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є занадто суворим, апеляційний суд не вбачає.

Судом першої інстанції у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Наявність у ОСОБА_5 чотирьох не знятих та не погашених у встановленому законом порядку судимостей за вчинення тяжких злочинів проти власності, вчинення злочину через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі в період умовно-дострокового звільнення, свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

Будь-яких обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційні скарги не містить.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтами мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2020 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: