ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2020 року м.Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого, адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бар Вінницької області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 від 08.09.2017 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , 06.08.2017, в обідню пору доби, перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин з приводу поділу будинку, умисно, наніс один удар кулаком руки в область лівої частини грудної клітки потерпілого ОСОБА_4 , руками стягнув останнього на підлогу, де наніс ще 6-8 ударів в область лівої частини тулуба, а саме лівої частини грудної клітини та живота.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта №22 від 31.05.2018 у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: переломів 6,7,9,10 ребер зліва, підшкірної гематоми лівої половини грудей, лівого підребер`я. Переломи 6,7,9,10 ребер зліва не являлися небезпечними в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Підшкірна гематома лівої половини грудей, лівого підребер`я, за своїм характером належать до тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, пояснивши суду, що потерпілий ОСОБА_4 є його батьком. В серпні 2017 року потерпілий прийшов до нього з проханням впустити до будинку та надати житло, оскільки співмешканка його вигнала і він залишився на вулиці. ОСОБА_6 погодився. Однак, ОСОБА_4 почав зловживати спиртними напоями. ОСОБА_6 попередив його, що у разі вживання алкоголю він змушений буде викликати швидку допомогу та помістити його на лікування. Після цього ОСОБА_4 залишив будинок ОСОБА_6 . Через чотири дні до обвинуваченого завітали працівники поліції, які повідомили про звернення потерпілого із заявою про побиття. ОСОБА_6 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Враховуючи невизнання обвинуваченим вини, його вина у вчиненні вказаного злочину доводиться здобутими у судовому засіданні показами потерпілого, свідків та дослідженими письмовими доказами.

Потерпілий ОСОБА_4 надав покази про те, що в день вчинення злочину він лежав на дивані в своїй кімнаті будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . До нього зайшов його син ОСОБА_6 і почав кричати, де його документи та паспорт. Вдруге він зайшов із своєю співмешканкою ОСОБА_8 , яка почала бити потерпілого взуттям по голові, а ОСОБА_6 - кулаками по ребрах, після чого останній стягнув його за шию на підлогу і наніс близько 10 ударів ногою по ребрах. Потерпілий голосно кричав, але ніхто не чув. ОСОБА_6 сказав йому, щоб через 5 хвилин він зник з будинку . Потерпілий одягнувся і почав виповзати з будинку, однак на виході, коли він стояв на колінах та просив припинити наносити тілесні ушкодження, обвинувачений вдарив його кулаком в лобову частину голови. Потерпілий з останніх сил дійшов до автовокзалу, де зустрів знайомого та попросив завезти в село Ходаки Барського району Вінницької області до знайомого. На наступний день він зателефонував до таксиста і попросив завезли його до лікарні, де він пройшов огляд у лікаря невропатолога, робив рентген грудної клітки і ОСОБА_9 . Після огляду невропатолог викликав йому поліцію.

Свідок ОСОБА_10 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення надала покази про те, що проживаючи по сусідству з ОСОБА_6 , почула на його подвір`ї крики, після чого вийшла і побачила, що ОСОБА_4 сидить на камінні та кричить: «Допоможіть! Вбивають!». Після цього він підвівся і пішов до будинку. Жодних тілесних ушкоджень у нього вона не бачила, проте з його вигляду вбачалося, що він був з ознаками алкогольного сп`яніння. На той час біля нього інших осіб не було. Через декілька днів вона бачила, як ОСОБА_4 неодноразово перелазив через паркан подвір`я. Згодом після цього вона зустріла ОСОБА_6 з цивільною дружиною, які повідомили про те, що його батько розповідає всім, що ОСОБА_6 наносив йому тілесні ушкодження. Щодо особистих відносин між обвинуваченим та потерпілим вона повідомила, що ніколи не чула сварок і не бачила бійок, однак їй відомо, що ОСОБА_4 хоче отримати від сина кошти за вказаний будинок, часто вживає алкогольні напої, у сусідів просить алкоголь.
ОСОБА_11 повідомив суд про те, що у серпні 2017 ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням відвезти в лікарню, оскільки його побив син ОСОБА_6 . Свідок особисто на ньому не бачив тілесних пошкоджень, але у ході розмови ОСОБА_4 повідомив, що у нього болять ребра. До лікарні він пішов самостійно.
Свідок ОСОБА_12 пояснив суду те, що він являється сусідом ОСОБА_6 . З приводу обставин кримінального провадження йому нічого не відомо. Про факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 він дізнався від дільничного, який приходив до нього за поясненнями. Після візиту дільничного ОСОБА_12 не бачив потерпілого. Свідок припускає, тілесні ушкодження потерпілий міг отримати внаслідок того, що він декілька разів перелазив через свій паркан. ОСОБА_12 неодноразово бачив ОСОБА_4 з ознаками алкогольного сп`яніння. Також свідок повідомив, що ніколи не бачив конфліктних ситуацій між обвинуваченим та потерпілим.
ОСОБА_13 пояснила суду, що вона не була свідком вказаної події. Зі слів інших людей їй стало відомо про те, що ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження своєму батьку ОСОБА_4 та вигнав його з дому. Вона лише бачила, як потерпілий з речами у руках в супроводі дільничного йшов з будинку, однак слідів тілесних ушкоджень на ньому вона не бачила. Щодо особистих відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 їй відомо, що ОСОБА_4 тимчасово проживав у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 не заперечував проти його проживання у будинку. Додатково повідомила, що знає про наявність у потерпілого боргів, через що ОСОБА_6 просив його не брати кредити.
ОСОБА_14 , цивільна дружина ОСОБА_6 , повідомила суду наступне. ОСОБА_4 проживав в селі Павлівка з дружиною, однак згодом попросив сина проживати з ним у будинку по АДРЕСА_1 , на що він погодився за умови, що потерпілий не буде зловживати спиртними напоями. Проте ОСОБА_4 почав часто випивати спиртні напої, просив у сусідів грошей, спиртні напої. У день нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , який зазначається у матеріалах кримінального провадження, вона з чоловіком близько 5.00 год. поїхали на роботу та повернулися близько 14.00-15.00 год., після чого зателефонували до ОСОБА_4 та запросили на обід. Останній прийшов з ознаками алкогольного сп`яніння, через що ОСОБА_6 попередив батька, якщо він не припинить вживати алкогольні напої, то він відправить його на примусове лікування. ОСОБА_4 пішов до своєї частини будинку та в подальшому пішов з дому. Близько через тиждень приїхав оперуповноважений ОСОБА_15 та повідомив про зникнення ОСОБА_4 . Вони відповіли, що мали намір шукати його, подавати заяву до поліції. Також свідок повідомила, що у день, вчинення злочину, згідно матеріалів кримінального провадження, вона та ОСОБА_6 були весь час разом та не наносили потерпілому жодних тілесних ушкоджень. Суперечки між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникають через документи про право власності на вказаний будинок, які покійна мати ОСОБА_6 дала останньому.
Свідок ОСОБА_16 , дружина потерпілого, надала суду покази про те, що не була свідком нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , вказаних в обвинувальному акті. Вона проживає в селі Павлівка Барського району Вінницької області. ОСОБА_4 приїхав до неї весь побитий, повідомив, що йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_8 через спір за будинок. Він повідомив, що у день вчинення кримінального правопорушення, він перебував в своєму будинку, до нього зайшов ОСОБА_6 дружиною, яка почала бити його взуттям по голові, а син декілька разів наносив тілесні ушкодження ногами по ребрах. Після побиття потерпілий поїхав у село Ходаки Барського району Вінницької області до знайомого. Згодом він повернувся в м. Бар на лікування, однак в лікарні не було місць, тому він змушений був піти до свого будинку в м. Бар Вінницької області. Спочатку у нього не було коштів на лікування, але коли отримав кошти лікувався на стаціонарі зі скаргами на біль у поясниці та серці. Не було потерпілого в с. Павлівка близько тижня. Загалом їй відомо, що обвинувачений постійно погрожував потерпілому.
ОСОБА_17 надав свідчення про те, що навесні 2018 року брав участь як понятий під час слідчого експерименту у вказаному кримінальному провадженні. Слідчі дії проводились в частині будинку, в якій проживав потерпілий ОСОБА_4 . Слідчий експеримент проводився за участю потерпілого, а обвинувачений з цивільною дружиною знаходилися на подвір`ї вказаного будинку. Потерпілий ОСОБА_4 показував, як він лежав на дивані, потім зайшов його син ОСОБА_6 і почав бити, після чого він впав на підлогу, а син продовжував наносити побої ногами. Під час проведення слідчого експерименту до будинку зайшла цивільна дружина обвинуваченого і повідомила, що потерпілий втручається в їхнє життя, взяв кредити, на підтвердження чого показала довідки з ПриватБанку, сказала, що в потерпілого багато боргів.
Судовомедичний експерт ОСОБА_18 у судовому засіданні повністю підтвердив достовірність висновку, який ґрунтується на медичній документації та огляді потерпілого. Слідчим була надана медична документація, а саме вкладиш медичної картки номер НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , в якому були записи рентгенолога від 08.08.2017 № 4326, запис хірурга від 08.08.2017, на підставі яких було складено висновок експерта № 131 від 10.10.2017. Висновок № 22 від 31.05.2018, був складений за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи, що призначалася по встановленні механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому на підставі матеріалів кримінального провадження і дублювався з висновку № 131 від 10.10.2017. Медична карта на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_2 не досліджувалася, тому що не була надана.

Крім доведеного вина обвинуваченого ОСОБА_6 стверджується такими матеріалами кримінального провадження: заявою ОСОБА_4 від 08.09.2017 про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ; висновком експерта № 131 від 10.10.2017 відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлено: перелом 6,7,9,10 ребер зліва, підшкірну гематому лівої половини грудей, лівого підребер`я, утворення яких не виключається 06.08.2017 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2018 та фототаблицями до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 детально показав та вказав місце, спосіб, час нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ; висновком експерта № 22 від 31.05.2018 відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Усі вище перераховані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, не суперечать один одному, і є допустимими доказами в контексті ст. 86 КПК України. Фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є доведеною. Наведені докази у провадженні суд вважає належними і допустимими. Клопотань про визнання доказів не належними чи не допустимими, учасниками судового провадження не заявлялося. Усі докази у їх сукупності є достовірними, та достатньою мірою підтверджують винуватість обвинуваченого в кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 122 КК України.

Невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину суд розцінює, як один із способів захисту своїх інтересів та спробу уникнути відповідальності. Суд ставиться критично до показань обвинуваченого та не приймає до уваги його тверджень про непричетність до вчинення злочину, оскільки вони є нелогічними, не узгоджуються з показами потерпілого та свідків, та суперечить дослідженим у судовому засіданні доказам.

Твердження ОСОБА_6 на обґрунтування своєї непричетності до вчинення злочину, спростовуються висновками судово-медичної експертизи № 131 від 10.10.2017 та №22 від 31.05.2018, згідно яких у ОСОБА_4 виявлено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження; показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які узгоджуються з показами потерпілого; та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Дата та час вчинення злочину відповідають даті та часу отримання тілесних ушкоджень потерпілим, та не оспорюються як потерпілим так і обвинуваченим, що спростовує його непричетність до вказаних подій.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 була повністю доведена i його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, компрометуючими матеріалами міська рада не володіє, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставин, які обтяжують покарання та обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Суд бере до уваги висновок досудової доповіді Барського РС філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 14.05.2019 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , де зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, а також середній рівень небезпеки, що становить обвинувачений для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

Враховуючи викладене, суд вважає можливим призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На підставі наведеного, керуючись ст. 368, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.

Застосувавши ст.ст. 75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з однорічним іспитовим строком, протягом якого зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Барський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя: