Справа № 128/3418/18
Провадження №11-кп/801/673/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000786 від 09.08.2018,
за апеляційною скаргою цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства «НАСК «Оранта» на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року,яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, працюючого водієм на ПрАТ «Концерн Хлібпром», раніше не судимого,
-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки:
Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 :
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , Страхової компанії Публічного акціонерного товариства «НАСК Оранта», Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» про стягнення шкоди заподіяної здоров`ю, майнової шкоди та стягненні майнової шкоди та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Страхової компанії Публічного акціонерного товариства «НАСК Оранта» на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 100 000 грн. та 75 000 грн. моральної шкоди. В решті стягнення коштів відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 71 770,15 грн. та моральну шкоду в сумі 75 000 грн. В решті стягнення моральної шкоди відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на користь ОСОБА_9 витрати на послуги адвоката на суму 8000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 3001 грн. 00 коп.
Речові докази, а саме, автомобіля «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , які знаходяться на арешт майданчику ГУНП у Вінницькій області ( м. Вінниця, вул. Ботанічна,30-33) - повернуто власникам: автомобіль «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 ПрАТ «Концерн Хлібпром», та автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_9 , знявши арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду від 14.08.2018 року.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що 09.08.2018 року приблизно о 15 годині 20 хвилин на автодорозі сполученням Житомир-Могилів Подільський, 320 км + 900 метрів в межах населеного пункту с. Некрасово, Вінницького району, Вінницької області водій автомобіля марки «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , керуючи вказаним технічно справним транспортним засобом, рухався в напрямку м. Вінниця по належній йому смузі для руху та перебував за кермом автомобіля в стані стомленості. В результаті цього водій ОСОБА_8 заснув за кермом автомобіля, а вказаний транспортний засіб на перехресті доріг здійснив неконтрольований з`їзд з належної йому смуги для руху на другорядну дорогу с. Некрасове, Вінницького району, Вінницької області де зіткнувся із нерухомим автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який в цей час зупинився для надання переваги в русі автомобілям, які рухалися по головній дорозі.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1227/1325 від 19.11.2018 внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав наступні тілесні ушкодження - сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма - лінійний перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа справа, перелом дуги виличної кістки справа без зміщення уламків, струс головного мозку, забійно-рвана рана ділянки правої брови, перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків.

Характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 свідчить про травматичні дії в ділянки голови справа та грудної клітки справа твердого тупого предмету (предметів), індивідуальні особливості якого не відобразилися в морфологічних властивостях тілесних ушкоджень, давність утворення відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_9 належать: - закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння і основи черепа - до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння; - перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків - до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами, але за своїм характером спричинило тривалий (понад 21 день ) розлад здоров`я.

Згідно висновку авто-технічної експертизи № 792а від 22.11.2018 в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ГАЗ 3302» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. 2.9(6) Правил дорожнього руху України.

В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином водій ОСОБА_8 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України, де зазначено: - п. 2.9 (б) - «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України з технічної точки зору привело до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі цивільний відповідач Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта» просить вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2020 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої особи ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В доводах апеляційної скарги посилається на істотне порушення кримінально-процесуального закону, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення цивільного позову по справі. Зокрема зазначається, що потерпілий ОСОБА_9 в досудовому порядку до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з Заявою про виплату страхового відшкодування не звертався. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Окрім того, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Відповідно до висновку експерта № 338 від 24.09.2018 року, проведеної за постановою слідчого матеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2 складає 157 749,73 грн.». Проте, в п. 5 цього висновку встановлено, що: « У даному випадку підтверджується, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість КТЗ. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно не доцільним (підстава п. 8.2 методики (5)). Проте, судом не надано правової оцінки даним доказам та не досліджено їх.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було подано відзив в якому оскаржувався даний Висновок експерта №338 від 24.09.2018р., який цивільний відповідач вважає неналежним доказом. Не визначення вартості металобрухту, не дає можливості встановити суму відшкодування, яка підлягає сплаті позивачу. Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків в яких зазначив про стягнення відновлювального ремонту у розмірі 100000 грн. з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача. Отже, ОСОБА_9 мав би право на отримання страхового відшкодування від Страховика у різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за вирахуванням франшизм (500,00 грн). що мало бути встановлено судом.

Щодо відшкодування витрат потерпілому на лікування та моральної шкоди, зазначає, що значна частина чеків є непридатними до читання повністю або у частині, що стосується переліку придбаних товарів, або ж взагалі не містять найменування товар, тому вони не містять жодної суттєвої інформації щодо предмета доказування, ідентифікації товару, а також частини з них не можуть бути безпосередньо пов`язані з лікуванням потерпілого, зокрема внаслідок отриманих травм внаслідок ДТП. Відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. А тому, розмір моральної шкоди який підлягав би задоволенню до виплати на користь позивача становить 5% від передбачених Законом витрат на лікування, тобто якби виплата страхового відшкодування за лікування становила заявлену та документально підтверджену в позові суму, а саме 404,12 грн., то виплата щодо відшкодування моральної шкоди не могла перевищувати: 404,12 гри.* 5% - 20,21 грн., але ні в якому разі не 75000 грн.

Також цивільний відповідач звертає увагу на те, що судом не досліджувалось належне право Позивача, щодо можливості отримання страхового відшкодування саме за пошкоджений T3«Chevrolet Lacetti». д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки документ, який би посвідчував право власності на транспортний засіб відсутній.

Позиції учасників судового провадження

Представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», яке подало апеляційну скаргу, в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце апеляційного розгляді і не повідомив суд про поважні причини свого неприбуття, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України судовий розгляд проведений у його відсутність.

Прокурор просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Потерпілий та його представник також просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «Концерн Хлібром» також не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Проте, як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 та доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є вірними, ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і які ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.
Разом з тим, що стосується доводів апеляційної скарги цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не врахування судом першої інстанції доводів його письмового відзиву на позовну заяву цивільного позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до оскаржуваного вироку, стягнуто з Страхової компанії Публічного акціонерного товариства «НАСК Оранта» на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 100 000 грн. та 75 000 грн. моральної шкоди. В решті стягнення коштів відмовлено. Проте приймаючи таке рішення, судом першої інстанції не було враховано те, що потерпілий ОСОБА_9 в досудовому порядку до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки.
Відповідно до положень ч.ч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.
За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 року №1961-IV.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).
Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом закону №1961-IV (стст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, або особи власника транспортного засобу юридичної особи, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги цивільного відповідача про те, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Окрім того, страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей.

Відповідно до висновку експерта № 338 від 24.09.2018 року, проведеної за постановою слідчого матеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2 складає 157 749,73 грн.». Проте, в п. 5 цього висновку встановлено, що: « У даному випадку підтверджується, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість КТЗ. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно не доцільним (підстава п. 8.2 методики (5)). Проте, судом не надано правової оцінки даним доказам та не досліджено їх.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було подано відзив в якому оскаржувався даний Висновок експерта №338 від 24.09.2018р., який цивільний відповідач вважає неналежним доказом, оскільки не визначення вартості металобрухту, не дає можливості встановити суму відшкодування, яка підлягає сплаті позивачу.

Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про стягнення з цивільного відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача ОСОБА_9 майнової шкоди як вартість відновлювального ремонту саме у розмірі 100000 грн.

Також колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги в частині відшкодування витрат потерпілому на лікування та моральної шкоди, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, значна частина чеків наданих потерпілим як доказ придбання медикаментів на його лікування, є непридатними до читання повністю або у частині, що стосується переліку придбаних товарів, або ж взагалі не містять найменування товару.

Відповідно до вимог ст.ст.128-129 КПК України та ст.1177 ЦК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до вимог закону.
Моральну шкоду позивачем визначено в сумі 100 000 грн., яку просив стягнути безпосередньо з ПрАТ «Концерн Хлібпром».
В порядку стягнення моральної шкоди позивач також просить стягнути моральну шкоду в сумі 200 000 грн. з ПАТ « НАСК «Оранта». Всього спільний розмір моральної шкоди складає 300 000 грн.
Як підстави для стягнення моральної шкоди позивач вказує: необхідність тривалого лікування, перенесення фізичного болю, завданого травмуванням в ДТП, порушення нормальних життєвих зв`язків, перенесення емоційного стресу.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказані підстави є доведеними частково, та зважаючи на тяжкість скоєного правопорушення та наслідки для здоров`я потерпілого, вважав за необхідне стягнути моральну шкоду з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на суму 75 000 грн. та з ПАТ «НАСК Оранта» на суму 75 000 грн.
Разом з тим, судом першої інстанції не враховано те, що відповідно до вимог ст. 26-1 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Проте, судом першої інстанції належним чином не були враховані зазначені вимоги закону, оскільки з урахуванням викладеного вище, розмір моральної шкоди який підлягав би задоволенню до виплати на користь позивача повинен становити 5 відсотків від передбачених Законом витрат на лікування, що ні в якому разі не відповідає стягнутій судом сумі 75000 грн.

Щодо доводів цивільного відповідача про те, що судом не досліджувалось належне право позивача щодо можливості отримання страхового відшкодування саме за пошкоджений T3«Chevrolet Lacetti». д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки документ, який би посвідчував право власності на транспортний засіб відсутній, суд апеляційної інстанції також вважає вказані доводи апеляційної скарги обґрунтованими, так як копія такого документу в матеріалах провадження відсутня.

Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
В ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів апеляційного суду переконана, що цих вимог Закону при розгляді даного провадження судом першої інстанції певним чином дотримано не було.
Колегія суддів вважає, що за вищезазначених обставин, результат розгляду судом першої інстанції цивільного позову, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, завданій потерпілому матеріальній та моральній шкоді, а також загальним правилам вирішення вимог про відшкодування такої шкоди, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вирок, не можна визнати законним і він підлягає скасуванню.
Разом з цим, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити в частині вирішення цивільного позову нове рішення, оскільки для цього необхідно досліджувати відповідні докази, про що згідно ч. 3 ст. 404 КПК України не було заявлено відповідного клопотання.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову є незаконним та необґрунтованим, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню. Оскільки цивільний позов є єдиним документом, який не передбачає його розгляду частинами, вирішення зазначеного питання здійснюється у відповідному процесуальному порядку, тому рішення місцевого суду щодо цивільного позову підлягає скасуванню у повному обсязі з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на наведене, керуючись принципом верховенства права, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим судом допущена неповнота судового розгляду кримінального провадження при вирішенні цивільного позову ОСОБА_9 , а також істотні порушення КПК України, які в своїй сукупності перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову.
Неповнота судового розгляду при вирішення цивільного позову відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
А істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення цивільного позову, відповідно до положень ч.1 ст.412, ст.415 КПК України слугують підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді слід усунути виявленні порушення процесуального закону, перевірити доводи апеляційної скарги, розгляд провадження провести у відповідності до вимог ЦПК України та за його наслідками прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись загальними засадами кримінального провадження передбаченими ст. 7 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та призначення з цього приводу нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а вирок суду в частині вирішення цивільного позову - скасувати, та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта» - задовольнити.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 20200 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3