Справа № 164/728/20 Провадження №11-кп/802/251/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:
23 грудня 2020 року в межах розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄДРДР під №0000075 від 03.03.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України, прокурор подав клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, оскільки існують ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року клопотання прокурора задоволено.

Застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваючого покарання в ДУ «Маневицька виправна колонія (№ 42)», запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 21 лютого 2021 року включно.
Водночас, ОСОБА_7 визначено заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43 780 грн.
У разі внесення застави у вказаному розмірі на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: 1) з`являтися до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з місця проживання без дозволу прокурора або суду; 3) повідомляти прокурора та/або суд про зміну місця проживання, а у випадку працевлаштування - місця роботи.
Попереджено обвинуваченого ОСОБА_7 , що після внесення застави у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава може бути звернута в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України й використана у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 постановлено рахувати з 24 грудня 2020 року.
Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, передбаченого ст.391 КК України, а також існування ризиків, визначених у п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які і дають обґрунтовані підстави для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, із визначення розміру застави. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.
Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним. Вказує, що прокурором не доведено переконливих і обґрунтованих припущень про наявність жодного з ризиків, які передбачені у ч.1 ст.177 КПК України та вказані у клопотанні. Суд не взяв до уваги і той факт, що обвинувачений на волі не перебував, оскільки в даний час відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також того, що вину у вчиненні злочину, який йому інкримінується визнає та щиро розкаюється, активно сприяв у його розкритті. Вважає, що відсутні передбачені законодавством підстави для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з мотивів наведених у ній, прокурора, який скаргу заперечив та вказав про її безпідставність, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги законодавства при розгляді клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Маневицького районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження №0000075 від 03.03.2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а також визнавальними показами самого обвинуваченого.

На думку апеляційного суду суд першої інстанції у відповідності з вимогами кримінального процесуального законодавства, врахувавши майновий та сімейний стан обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно якої рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, обґрунтовано обрав йому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, із визначенням розміру застави.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 є неодноразово судимою особою, і востаннє відбував покарання, призначене вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.10.2018 року за ч.1 ст.309 КК України, строк відбуття якого закінчувався 05.01.2021 року, негативно характеризується за місцем відбуття покарання. В даний час обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, пов`язаного із злісною непокорою вимогам адміністрації виконання покарань під час відбування згаданого покарання за ч.1 ст.309 КК України, передбаченого ст.391 КК України, який за кваліфікацією злочинів є нетяжким, і його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років.
Зважаючи на це, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що наявні ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та суду або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.
З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою, зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором під час судового розгляду провадження, а не будь-який інший більш м`який, передбачений ст.176 КПК України.

Доводи апелянта про те, що наведені прокурором ризики того, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити дії, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України нічим не підтверджені, на увагу суду не заслуговують, оскільки повністю спростовується матеріалами провадження, які фактично вказують про протилежне. А тому, такі доводи сторони захисту, з урахуванням наведених вище мотивів не дають жодних підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора або ж застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою.

Таким чином, доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, з урахуванням наведених вище мотивів, не зменшують ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та не дають жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні клопотання прокурора, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 24 грудня 2020 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , із визначенням розміру застави, без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді