Єдиний унікальний номер справи 185/4499/20
Провадження № 1-кп/185/551/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в залі суду м.Павлограда у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000889 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.05.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Далеке Близнюківського району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:
1) 11.10.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;
2) 12.05.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
3) 29.10.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 31.08.2018 року звільнений за відбуттям строку покарання;
4) 11.11.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, вирок не набрав законної сили;
5) 11.11.2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, вирок не набрав законної сили.
який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

24 травня 2020 року приблизно о 14.10 годині обвинувачений ОСОБА_3 , під час руху по вул. Набережна с.Богданівка Павлоградського району Дніпропетровської області разом з потерпілим ОСОБА_5 та знайомим ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне повторне заволодіння чужим майном і обернення його на свою користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх намірів щодо посягання на чужу власність та її вилучення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди власнику майна та бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_5 , під приводом здійснення дзвінку попросив у останнього передати йому мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7 Neo» номер моделі SM-J701/DS вартістю 1766.67 гривень, при цьому усвідомлював, що повертати це майно не буде, а в подальшому розпорядиться на власний розсуд. Потерпілий ОСОБА_5 , довіряючи обвинуваченому ОСОБА_3 , передав останньому вищезазначений мобільний телефон. Після чого обвинувачений ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись отриманим майном на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, суду пояснив, що 24.05.2020 року вдень він разом зі знайомими ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_5 йшли по вулиці в селищі Богданівка. У потерпілого він побачив мобільний телефон жовтого кольору. Оскільки на той час був особою, яка потребувала вживання наркотичних засобів, вирішив попросити у потерпілого мобільний телефон для дзвінка, а насправді закласти телефон до ломбарду та отримати за це гроші. ОСОБА_5 , довіряючи його з ним стосункам, віддав йому телефон, а він зник з місця пригоди. В цей же день заклав телефон потерпілого до ломбарду, отримав 1000 гривень. В подальшому через декілька днів він викупив телефон та повернув ОСОБА_5 . Про вчинене жалкує, щиро розкаюється, просить не призначати суворе покарання та розглядати провадження із застосуванням ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини провадження, пред`явлене обвинувачення йому зрозуміле, і він їх не оспорює. Також розуміє, що позбавляється права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку, і це його добровільна та істина позиція. Завдані збитки ним повністю відшкодовані.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином.

Крім повного визнання своєї провини і свідчень, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому правопорушенні підтверджується і іншими фактичними доказами провадження, які всіма учасниками судового розгляду визнані, ніким не оспорюються, у відповідності з ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільними їх дослідження. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені наявними у провадженні доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, також визнає фактичні обставини провадження доведеними.

До них відносяться:

- витяг з кримінального провадження №0000889, щодо внесення 28.05.2020 року відомостей в ЄРДР про протиправне заволодіння шляхом обману мобільним телефоном марки «Samsung J7» у потерпілого ОСОБА_5 24.05.2020 року приблизно о 14.15 годині по вул. Набережна, 14 с.Богданівки;
- висновок судово-товарознавчої експертизи від 10.06.2020 року, відповідно до якого вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J7 Neo» (SM-J701/DS) на момент вчинення злочину могла складати 1766.67 гривень;
- постанова слідчого від 15.06.2020 року про визнання в якості речового доказу мобільного телефону«Samsung Galaxy J7 Neo» та передачу вказаного майна на зберігання потерпілому ОСОБА_5 ;
- розписка потерпілого ОСОБА_5 про отримання мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J7 Neo».

При призначенні покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, віднесення його до категорії нетяжких злочинів, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, зокрема за вчинення корисних злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансерах не перебуває, а також враховує повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставинами, відповідно вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Зазначена в обвинувальному акті повторність злочинів, як обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не може бути визначена такою обставиною, виходячи з наступного:
Відповідно до роз`яснень пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010 року « Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Оскільки попередні непогашені судимості обвинуваченого ОСОБА_3 за корисні злочини стали підставою для притягнення його за кримінальним законом, який передбачає відповідальність за повторний злочин, то в такому разі суд ще раз враховувати повторність злочинів як обставину, що обтяжує покарання, не може.
За сукупністю обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеня тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, пом`якшуючих його покарання обставин, суд дійшов висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно застосувати реальне покарання можливе лише з ізоляцією його від суспільства і відносно обвинуваченого необхідно застосувати покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах санкції, інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити про наявність вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 року, яким ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, та вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 року, яким ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. Вказані вироки не набрали законної сили.
Відповідно до ст.70 ч.4 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно з вимогами ст.88 ч.1 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст.70 ч.4 КК України при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили.
Вироки Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 року не набрали законної сили.
Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання відсутні підстави для призначення покарання на підставі ст.70 ч.4 КК України.
Питання про застосування покарання при наявності кількох вироків підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ст.537 ч.1 п.11 КПК України.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №639/9081/15-к, провадження № 51 - 1850 км 18 від 26.04.2018 року.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Під час проведення досудового розслідування проводилась судова-товарознавча експертиза, згідно довідки Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України на проведення експертизи було витрачено 653.80 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 винуватий у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за описаних у вироку обставин, то суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави вартість проведеної експертизи у розмірі 653.80 гривень.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Доля речових доказів повинна бути вирішена у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави вартість проведеної експертизи експертами Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України у розмірі 653.80 гривень.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J7 Neo», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 - після набрання вироком законної сили залишити останньому по приналежності.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1