Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 642/5974/18
провадження № 51-3676ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 0000208 від 17 вересня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
Встановлені обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року

ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.
Вирішено питання стосовно судових витрат і долі речових доказів.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 28 травня 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , змінив згаданий вирок районного суду. Виключив з мотивувальної частини вироку вказівку на повторність (як на кваліфікуючу ознаку складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 307 КК) та рішення суду про застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,

а провадження у справі закрити.

Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, захисник у касаційній скарзі не зазначив, яких конкретно порушень процесуального закону допущено місцевим судом, не вказав, як ці порушення вплинули на законність, обґрунтованість і справедливість вироку, та чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданого судового рішення відповідно до ст. 412 КПК з огляду на положення статей 284, 290, 364 і 370 КПК у їх взаємозв`язку.
В касаційній скарзі взагалі не зазначено, у чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду відповідно до положень ст. 412 КПК.
Захисник не вказав, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно

не задовольнив, та яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, визнавши їх при цьому необґрунтованими. Також захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів сторони захисту в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.

Необґрунтованими є вимоги захисника щодо закриття кримінального провадження.

У касаційній скарзі відсутні посилання на конкретну з підстав, передбачених ч. 1

ст. 284 КПК, а також доводи щодо необхідності застосування саме таких положень кримінального процесуального закону.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 6 лютого 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду

від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3