Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6089/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у письмовому провадженні в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/6089/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 10 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в:
ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 10 грудня 2020 року, відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008.
Свої висновки слідчий суддя мотивував тим, що заявником оскаржується рішення у формі постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008, яке не входить до переліку рішень, визначених ч.1 ст.303 КПК України, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, та за результатами розгляду кримінальної справи постановлено вирок від 18.02.2014, тому у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 слід відмовити на підставі ч.4 ст.304 КПК України.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд провадження в суді першої інстанції. Зазначає, 17.07.2020 він звернувся до Корольовського районного суду м. Житомир про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04 червня 2008 року, за ознаками заволодіння бюджетними коштами в великих розмірах в сумі 99,96 тис грн., шляхом зловживання службовим становищем, підроблення службовими особами фермерських господарств «Нива», «Нона» та «Пантера». Звертає увагу, що в зазначеній постанові відсутні коди ЄДРПОУ господарств, та фермерські господарства «Нива», «Пантера» та «Нона» - взагалі не існувало за зазначеною адресою. Наголошує, що оскаржувана ним ухвала постановлена слідчим суддею Корольовського районного суду м.Житомира, хоча слідчий суддя не є суддею кримінальної палати та не має повноважень розглядати заяви про скасування заяви про порушення кримінальної справи, такими повноваженнями наділені судді кримінальної палати.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.
До початку судового розгляду провадження №296/6089/20, з Житомирської обласної прокуратури на адресу Житомирського апеляційного суду надійшла заява клопотання про проведення апеляційного розгляду вище зазначеного провадження за відсутності представника прокуратури із зазначенням відповідної позиції щодо апеляційних вимог ОСОБА_5 . Сам апелянт ОСОБА_6 , під час його повідомлення про призначений судовий розгляд провадження, також заявив про проведення апеляційного розгляду своєї апеляційної скарги без його особистої присутності. У зв`язку з цим, на підставі ст.406 КПК України, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає розгляду в письмовому апеляційному провадженні.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно зі ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З матеріалів провадження вбачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.
Так, у відповідності до матеріалів судового провадження №296/5089/20, ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції з заявою про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04 червня 2008 року (а.п.1), якою, в порядку ст.ст.94, 97, 98, 101, 111-113 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 р. (чинного на той час), порушено кримінальну справу за фактом заволодіння бюджетними коштами в великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем та службового підроблення, службовими особами фермерських господарств «Нива», «Нона» та «Пантера» за ознаками складу злочинів, передбачених ч.4 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України.
Тобто, ОСОБА_6 , звертаючись 10.06.2020 з заявою до суду, фактично оскаржує рішення слідчого про порушення кримінальної справи постановлену в порядку Кримінально-процесуального кодексу України 1960 р. Процесуальна можливість оскарження такого рішення слідчого, за нормами КПК України від 1960 була передбачена ст. 236-7 цього кодексу.
За результатами проведеного досудового слідства за фактом порушеної кримінальної справи, в межах якої і було винесено оскаржувану постанову про порушення кримінальної справи від 04 червня 2008 року, органом досудового слідства було скеровано відповідний обвинувальний висновок до Корольовського районного суду м.Житомира, вироком якого від 18.02.2014 ОСОБА_5 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.366, ч.4 ст.27, ч.2 ст.366, ч.1 ст.258, ч.3 ст.358 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2014 вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 18.02.2014 було змінено лише в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, а саме застосовано вимоги ст.ст.75, 76 КК України. Зазначені вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду набрали законної сили.
Разом з цим, у відповідності до ч.2 Розділ X Прикінцевих положень КПК України від 13.04.2012 № 4651-V, з дня набрання чинності цим Кодексом втрачають чинність: 1) Кримінально-процесуальний кодекс України із змінами (в редакції 1960 року); 2) Закон Української РСР «Про затвердження Кримінально-процесуального кодексу Української РСР».
При цьому, «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI не передбачають можливість вирішення за правилами КПК України від 1960, скарг на процесуальні рішення органу досудового слідства постановлених в кримінальній справі, за результатами судового розгляду якої судове рішення, не тільки набуло законної сили, а як, в даному випадку, і приведено до виконання.
Таким чином, скарга ОСОБА_5 про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008 повинна вирішуватись виключно в порядку Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI, а саме, відповідним слідчим суддею суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому законом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на досудовому слідстві.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.
Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Згідно ж до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
При цьому, у пунктах 1-11 ч.1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.
Зазначені у ч.1 ст.303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних дій, бездіяльності слідчого, прокурора не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення.
Наведений у даній статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що може бути предметом оскарження, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26 березня 2019 року у справі за №807/1456/17, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Із змісту скарги ОСОБА_6 поданої до суду першої інстанції вбачається, що останнім оскаржується рішення у формі постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008, яке не входить до переліку рішень, визначених ч.1 статті 303 ПК України, які можуть бути оскаржені лише під час досудового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
З огляду на наведене, прийняте слідчим суддею рішення відповідає вимогам ст.ст.303, 304 КПК України, є законним і обґрунтованим, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від від 10 грудня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 про скасування постанови про порушення кримінальної справи від 04.06.2008 без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :