Номер провадження:1-м/521/130/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м.Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2020 року № 2813/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 ,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_3 ,

затриманого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою про скасування наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2020 року № 2813/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 .

Із наказом Міністерства юстиції України захисник не погоджується, оскільки на його думку при проведенні екстрадиційної перевірки не були враховані всі обставини, які перешкоджають видачі її підзахисного ОСОБА_4 до Республіки Молдова, зокрема звертає увагу на те, що його підзахисного не було ознайомлено із висновком Департаменту міжнародного права, на підставі якого було прийнято оскаржуваний наказ та не було перевірено, чи може ОСОБА_4 за станом здоров`я бути етапованим до Республіки Молдова, шо є порушенням процедури екстрадиції. Також захисник у скарзі навів доводи до про те, що ОСОБА_4 не може бути видано до Республіки Молдова, оскільки закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу, що беззаперечно унеможливлює видачу особи запитуваній державі.

З урахуванням наведеного, захисник просить скасувати наказ Міністерства юстиції України від 18.08.2020 року № 2813/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 .

Прокурор який здійснює нагляд у галузі міжнародного співробітництва під час кримінального провадження, щодо задоволення скарги заперечував.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 та ОСОБА_6 скаргу підтримали з наведених у ній підстав і просили її задовольнити.

Вислухавши осіб, які з`явились до розгляду скарги, вивчивши скаргу з долученими до неї документами, документи, надані прокурором, слідчий суддя приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Про своє рішення центральний орган України повідомляє компетентний орган іноземної держави, а також особу, щодо якої воно прийнято. У разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

За ч.1 ст.591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою.

З досліджених слідчим суддею документів встановлено, що наказ Міністерства юстиції України за № 2813/5 від 18.08.2020 року, про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 , громадянина Республіки Молдова, до Республіки Молдова, для виконання покарання у виді 9 років позбавлення волі, призначеного ухвалою Апеляційної палати Кишинеу від 16.10.2007 року, прийнято за результатами екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Одеської області.

Так, під час перевірки не було встановлено обставин, передбачених ст.589 КПК України, для відмови у видачі (екстрадиції) особи.

Згідно положень вказаної статті Кодексу у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1)особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Під час перевірки було встановлено, що: ОСОБА_4 не є громадянином України та не має статусу біженця, із заявами щодо отримання такого статусу до ДМС України не звертався, за станом здоров`я протипоказань до його етапування не має; не сплинули строки давності виконання обвинувального вироку суду; діяння, за вчинення яких визнано винним ОСОБА_4 , є екстрадиційним, при цьому такі злочини не належить до військових злочинів і не носять політичного характеру, запити інших держав щодо видачі особи не надходили, на території України ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягується та не судимий.

З наведеного вбачається, що за результатами перевірки було встановлено, що злочини, за вчинення яких ОСОБА_4 засуджено у Республіці Молдова, є екстрадиційними, а підстави які б виключали можливість його видачі до вказаної країни на даний час відсутні.

При цьому виходячи з положень ч. 4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію).

Щодо доводів, викладених у скарзі, судом відзначається наступне.

Щодо закінчення строків давности виконання обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6

ОСОБА_6 засуджений ухвалою Апеляційної палати Кишинеу від 16.10.2007 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.287 (злісне хуліганство) КК РМ до 5 років та 4 місяців позбавлення волі, а також злочину, передбаченого ч.2 ст.188 (розбій, вчинений групою осіб, із використанням предметів, пристосованих до зброї) УК РМ до 8 років позбавлення волі. За сукупністю злочинів йому призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Крім цього, оскільки вищевказані злочини ОСОБА_6 вчинив у період іспитового строку, будучі засудженим за вироком Суду Штефан Воде від 04.05.2004 за вчинення злочину передбаченого п. п. а, с, г ч. 2 ст. 171 КК РМ (зґвалтування, вчинене групою осіб, особою, яка раніше вчиняла зґвалтування) до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, до покарання додана частина невідбутого покарання за вказаний злочин у вигляди 6 місяців позбавлення волі. Таким чином, ОСОБА_6 засуджений до 9 років позбавлення воли.

Злочини, за вчинення яких запитується видача ОСОБА_6 відповідають злочинам, передбаченим ч. 4 ст. 296 та ч. 2 ст. 187 КК України, покарання за які передбачено від 3 до 7 та від 7 до 10 років позбавлення волі, відповідно.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 12 КК України, вказані злочини належать до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом десяти років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин; перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.

Як вбачається з матеріалів запиту, вирок стосовно ОСОБА_6 набув чинності 16.10.2007 та проголошений за відсутністю ОСОБА_7 .

Відповідно до норм ч. 1 ст. 413 КПК РМ, під час розгляду апеляційної скарги застосовуються загальні правила розгляду справ у судах першої інстанції та положень. Відповідно до положень п.1 ч. 2, ч. 5, 6 ст. 321 КПК РМ, провадження справи у першій та апеляційній інстанції за відсутності підсудного може здійснюватися у разі якщо підсудний ухиляєтеся від суду; у випадку необґрунтованої неявки підсудного до суду, судова інстанція має право прийняти рішення про його привід та застосувати до нього запобіжний захід або змінити його іншим заходом, який забезпечить його явку до суду, а за клопотанням прокурора розпоряджається про оголошення підсудного у розшук; судова інстанція приймає рішення про проведення судового провадження за відсутності підсудного тільки за наявності надання прокурором вагомих доказів того, що особа, якій пред`явлено обвинувачення ухиляється від кримінального переслідування та розгляду справи у суді.

З огляду на вищевикладене, очевидно, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_6 за його відсутності, більш того, погіршуючи його становище, встановив факт ухилення вказаної особи від суду та притягнення до кримінальної відповідальності.

Також, суд звертає увагу на той факт, що виходячи зі змісту вироку Суду району Штефан Воде від 06.09.2006, ОСОБА_6 був присутній під час розгляду справи у суді, та відповідно до вказаного вироку, мав відбувати покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за вчинення зґвалтування. Тобто навіть якщо ОСОБА_6 не знав про вирок апеляційної інстанції від 16.10.2007, то про вирок від 06.09.2006 напевно знав, але свідомо ухилився від відбуття покарання та покинув територію Республіки Молдова, попрямувавши до України.

Підсумовуючи вищевикладене, сам факт винесення вироку за відсутністю ОСОБА_6 свідчить про ухилення вказаної особи від суду та перебування її у розшуку, станом на 16.10.2007. А якщо факт переховування ОСОБА_6 мав місце з 2007 року, то строки давності виконання обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 почали рахуватись лише з моменту затримання вказаної особи на території України, тобто з 10.09.2019.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 оголошений у розшук постановою від 08.06.2017, що свідчить на його думку про те, що до цього часу він не переховувався та як наслідок строки давності не були перервані, а значить спливли, не відповідає дійсності, оскільки діюче законодавство України під час вирішення питання строків давності використовує саме термін «ухиляється» а не «перебуває у розшуку».

Щодо не ознайомлення ОСОБА_6 з висновком, на підставі якого прийнято рішення про видачу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 590 КПК України, у разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія.

Таким чином, діюче законодавство не передбачає обов`язку центрального органу ознайомлювати особу із висновком, на підставі якого приймалось рішення про видачу.

Щодо відсутності інформації у центрального органу про стан здоров`я ОСОБА_7 .

Відповідно до інформації уповноваженого органу з питань охорони здоров`я від 17.09.2019, при огляді ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не виявлено, скарг на стан здоров`я не висловлював. Обстежений рентгенологічно та лабораторно. 10.09.2019 р. R-ОГК-норма.

Під час проведення екстрадиційної перевірки, та після закінчення її проведення, до обласної прокуратури та Міністерства юстиції України від ОСОБА_6 та його захисників не надходило інформації про наявність у ОСОБА_6 захворювань, які унеможливлюють його видачу.

З огляду на вказані доводи сторони захисту судом відзначається, що відповідно до Четвертого Додаткового протоколу до Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, який набрав чинності для України 01.03.2019 року, визначено, що Стаття 10 Конвенції замінюється такими положеннями: «Строки давності: 1. Видача не дозволяється, якщо закінчилися строки давності переслідування чи покарання особи, видача якої запитується, відповідно до законодавства запитуючої Сторони. 2. У видачі не може бути відмовлено на підставі того, що закінчилися строки давності переслідування чи покарання особи, видача якої запитується, відповідно до законодавства запитуваної Сторони. 3. Будь-яка держава під час підписання або здачі на зберігання своєї ратифікаційної грамоти, документа про прийняття, затвердження чи приєднання може заявити, що вона залишає за собою право не застосовувати пункт 2: a) у разі, коли запит про видачу стосується правопорушень, стосовно яких ця держава має юрисдикцію відповідно до її кримінального законодавства; та/або b) якщо її внутрішнє законодавство прямо забороняє видачу в разі, коли закінчилися строки давності переслідування чи покарання особи, видача якої запитується, відповідно до її законодавства.

У той же час жодної із наведених обставин у статті 10 Конвенції, що викладена вище та передбачають можливість відмови у видачі запитуваної особи, захисником до відома суду доведено не було.

З урахуванням наведеного вище слідчий суддя приходить до висновку, що підстави для скасування наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2020 року № 2813/5, складеного за результатами розгляду запиту про видачу (екстардицію) ОСОБА_4 до Республіки Молдова, на даний час відсутні. Жодних доказів на підтвердження того, що наявні підстави, які перешкоджають видачі ОСОБА_4 до запитуваній Стороні, ні захисником, ні самою особою, яка підлягає видачі, на час розгляду скарги не надано, а доводи сторони захисту щодо існування таких обставин належними доказами суду підтверджені не були, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 589, 591КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2020 року № 2813/5 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою з дня вручення її копії.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1