08.09.2020 Провадження № 1-кп/331/364/2020
Єдиний унікальний номер 331/4277/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2020 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в:
У провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
На розгляд учасників процесу поставлено питання щодо продовження обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважали, що підстав для зміни запобіжного заходу не вбачається, тому просили продовжити застосовуваний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважали недоцільним продовжувати обраний раніше запобіжний захід та просили змінити його на домашній арешт, зазначивши, що він вже тривалий час перебуває під вартою (більше трьох років), при тому, що жоден із ризиків - переховування від суду або перешкоджання судовому розгляду ніяким чином не обгрунтовані, наміру продовжувати злочинну діяльність він не має, тому єдиною підставою для продовження його перебування у СІЗО є тяжкість злочину, що не може враховуватися судом, виходячи із практики ЄСПЛ. Просили врахувати, що на сьогодні він має намір влаштуватися на роботу, яку його надасть ФОП ОСОБА_7 згідно гарайтийного листу, тому просив змінити запобіжний захід щого нього на домашній арешт. Крім того, вважав, що прокурором порушено порядок звернення до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу. Додатково зауважив на тому, що камера, у якій він утримується, є замалою для утримання п`ятьох осіб, становить 15 квадратних метрів, що є меншим за мінімальний стандарт особистого простору, рекомендованного Європейським комітетом з питань запобгання катуванню чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводження чи покарання, камера не провітрюється, вікно в камері повністю не відкривається, а штучна вентиляція не працює, в камері антисанітарійні умови, цвіль, щури, клопи, вощі, таргани. Камера не обладнана необхідною сантехнікою, предметами особистої гігієни вони не забезпечуються, можливість приймати душ надається раз на тиждень. Матраци від тривалого використання вже фактично не можуть використовуватись за призначенням. Крім того, скаржиться на одноманітну їжу низької якості, тому подальше перебування його у нелюдських умовах неможливо та є порушенням його прав.
Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Прокурором зазначено, що на теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання саме цього запобіжного заходу під час досудового розслідування, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, зазначені ризики були встановлені і слідчим суддею під час досудового провадження та судом у підготовчому судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 ймовірно вчинив два епізоди кримінальних правопорушень, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів, пов`язані із посяганням на життя та здоров`я потерпілих, а також на їх власність. Обставини вчинених злочинів - вчинення їх із застосуванням насильства - свідчить про значну суспільну небезпеку.
Перевіряючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд зазначає, що з огляду на відсутність даних про працевлаштування ОСОБА_6 до його ув`язнення, зважаючи на наявність двох епізодів злочинних дій, корисливий мотив злочину, а також з урахуванням двох судимостей обвинуваченого, а також ймовірне продовження злочинної діяльності через нетривалий період після звільнення з місць позбавлення волі, підтвердженим є ризик можливого продовження протиправної діяльності з метою отримання доходу.
Також з урахуванням відсутності міцних соціальних зв`язків, а саме власної родини та постійного місця роботи, а також тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду також є вірогідним. На сьогодні ці ризики не змінилися.
Суд бере до уваги наявність гарантийного листу від ФОП ОСОБА_7 та бажання обвинуваченого вести законослухняний спосіб життя, але, з огляду на дані його біографії (неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності саме за корисливі злочини), та тяжкість інкримінованого йому обвинувачення, суд доходить висновку, що перебування його на волі не зможе убезпечити суспільство від можливого продовження ним злочинної діяльності.
При цьому суд враховує термін перебування обвинуваченого під вартою, який складає більше двох років, однак зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Тримання під вартою є виправданим, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Таким чином, враховуючи, що ризик можливого продовження злочинної діяльності є очевидним та таким, що може справдитися із великим ступенем вірогідності, суд доходить висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим та ефективним у даному кримінальному провадженні, у тому числі і цілодобовий домашній арешт.
Таким чином, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає, оскільки встановлені судом ризики є очевидними та такими, що можуть справдитися із великим ступенем вірогідності, при цьому жодні життєві обставини щодо ОСОБА_6 не змінилися, розгляд кримінального провадження розпочато заново судом першої інстанції, допит усіх потерпілих та свідків не проведено, даних про те, що інші більш м`які запобіжні заходи забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого та убезпечать від продовження ним протиправної діяльності, суду не надано.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, щодо доцільності продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці і неможливості задоволення клопотання обвинуваченого та його захисника.
Стосовно доводів обвинуваченого про погані умови утримання в Запорізькому слідчому ізоляторі суд зазначає наступне.
Так, у статті 28 Конституції України зазначається про те, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.
Аналогічна позиція дублюється і у статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.
Таким чином, Конституцією дійсно закріплений обов`язок держави України щодо забезпечення належних умов утримання осіб, які перебувають у неволі. Разом з цим, незабезпечення державою та адміністрацією слідчого ізолятора таких умов не може знівелювати встановлений судом ризик продовження ОСОБА_6 злочинної діяльності та обов`язок суду забезпечити охорону загальносуспільних прав та інтересів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 184, 194, 331 КПК України,
Продовжити у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду строком на два місяці тобто до 08 листопада 2020 року включно.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя на протязі семи діб на підставі рішення Коституційного суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.
Суддя: ОСОБА_1