Номер провадження:1-кс/521/4153/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000125 від 29.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що 29.08.2020 року, на СП «Два стовпи», під час перевірки автомобілю «Citroen» 145-81 ОЕ, встановлено факт використання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яке є підробленим.

За даним фактом 29.08.2020 року почато досудове розслідування, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення №0000125.

Дізнавач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з клопотанням про арешт майна, яке 29.08.2020 року було виявлено та вилучено під час огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22/8, а саме: автомобіль «Citroen», синього кольору, 145-81 ОЕ; ключ з брелоком; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 з забороною розпорядження, користування та відчуження вказаного майна.

Дізнавач та власник майна у судове засідання не з`явилися. Дізнавач надав до суду заяву, у якій просив розглянути клопотання за його відсутності та вказав, що власник майна повідомлений про розгляд клопотання. Таким чином, слідчий суддя вважає за можливе, відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України, розглянути клопотання без участі власника майна та дізнавача.

Вивчивши клопотання та матеріали приложені до нього, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В даному випадку, вилучене майно, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 , підпадає під критерії, передбачені п.1 ч.2 ст. 167 КПК України та на даний час є достатні підстави, які передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України, що в подальшому вказане майно може бути приховано, пошкоджено або знищено.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Вилучене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є речовими доказами за кримінальним провадженням так як цей документ був знаряддям вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

Крім того, у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, яке є речовим доказом за кримінальним провадженням.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З викладеного вбачається, що задля дотримання принципу верховенства права у кримінальному провадженні, необхідно враховувати не лише положення КПК України, а й практику ЄСПЛ.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку втручання у мирне володіння майном особи державними органами було законним та таким, що відповідає принципу верховенства права, так як вказане майно було вилучено під час огляду місця події, після чого орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Таким чином, дії органів державної влади відповідають положенням КПК України та принципу верховенства права, з чого вбачається, що втручання не було свавільним і задовольнило вимогу законності.

Щодо забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, то в даному випадку інтереси суспільства щодо здійснення досудового розслідування, де майно є речовим доказом, перевагає вимозі захисту основоположних прав конкретної особи в частині мирного володіння майном фізичної або юридичної особи.

З викладеного вбачається, що, в даному випадку, втручання органів влади у захищене право не суперечить загальній нормі, зазначеній у ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод».

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, оскільки без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження не можливо виконати завдання кримінального провадження в частині захисту суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Щодо іншого вилученого майна, а саме: автомобіль «Citroen», синього кольору, НОМЕР_2 , ключ з брелоком, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що вказане майно не підпадає під ознаки, передбачені ст. 98 КПК України за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за ч.4 ст. 358 КК України.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вищезазначене майно, не відповідатиме ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» щодо мирного володіння особою своїм майном.

Також, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене за ухвалою слідчого судді, у разі відмови в задоволенні клопотання про арешт цього майна.

Щодо заборони користування, розпорядження та відчуження майна, то необхідно зазначити, що як вже було вказано вище в ухвалі, відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

При цьому, відповідно до п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України та вимог п.4 ч.5 ст. 173 КПК України вбачається, що у разі накладення арешту на майно, в будь-якому разі застосовується позбавлення права на відчуження цього майна, а заборона, обмеження розпоряджатися або користуватися майном, лише у разі їх передбачення.

Викладаючи мотиви прийнятого рішення, щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та наявних доказів, слідчий суддя вважає за необхідне дотриматися балансу між мотивуванням судового рішення, що передбачено ч.1 ст. 370 КПК України та недопустимістю розголошення відомостей досудового розслідування, що передбачено ст. 222 КПК України.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000125 від 29.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке 29.08.2020 року було виявлено та вилучено під час огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22/8, а саме: автомобіль «Citroen», синього кольору, НОМЕР_2 ; ключ з брелоком; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 .

Заборонити розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

В іншій частині клопотання, а саме накладенні арешту на майно, яке 29.08.2020 року було виявлено та вилучено під час огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22/8, а саме: автомобіль «Citroen», синього кольору, НОМЕР_2 ; ключ з брелоком відмовити, що є підставою для виконання дій, передбачених ч.3 ст. 173 КПК України та тягне за собою негайне повернення особі цього тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку, передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1