Справа № № 585/3336/20
Номер провадження 1-в/585/45/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

06 січня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни, у режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього дії статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього дії статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», а саме про скорочення наполовину невідбутої частини покарання.

У судовому засіданні засуджений підтримав заявлене клопотання та просив про його задоволення.

Захисник засудженого підтримав доводи клопотання та вказав на обґрунтовану можливість застосування до ОСОБА_3 дії статті 6 вказаного Закону.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказавши на те, що хоча засуджений ОСОБА_3 і підпадає під дію статті 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», однак він є особою, яка вкрай негативно характеризується за час відбування покарання, як і за період утримання у місцях позбавлення волі на території РФ, так і у подальшому, у ході відбування покарання у РВК-56, заохочень не має, має більше 20 стягнень, останнє із яких не погашене, що не свідчить про виправлення особи та досягнення мети кримінального покарання.

Представник ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» у судове засідання не з`явився, направивши до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність

Перевіривши матеріали особової справи засудженого та вивчивши клопотання, заслухавши засудженого та його захисника, висновок прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що вироком Донецького міського суду Ростовської області від 06.08.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 229.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання у виді 10 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29.06.2016 приведено у відповідність із законодавством України вирок Донецького міського суду Ростовської області від 06.08.2014, яким громадянина України ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 3 ст. 228.1, ч. 3 ст. 229.1, ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 10 років 2 місяців позбавлення волі. За вироком Донецького міського суду Ростовської області від 06.08.2014 постанволено вважати ОСОБА_3 засудженим на території України: - за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці (з урахуванням положень, передбачених п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України, ч. 3 ст. 68 КК України); за ч. 2 ст. 305 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 10 років; за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років (з урахуванням положень, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України, ч.3 ст. 68 КК України). Остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів визначено на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, у вигляді позбавлення волі на строк 10 років 2 місяці. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 23 квітня 2013 року. Запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області від 27 лютого 2018 ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 29.06.2017 залишено без змін.

Також, згідно довідки про початок і закінчення строку покарання і про відбуту і невідбуту частину покарання ДУ «РВК-56» від 28.12.20 р., строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 рахується з 23.04.2013 р., кінець строку 27.02.2022 р., станом на 30.12.2020 року ОСОБА_3 відбув покарання у виді 9 років 3 днів позбавлення волі, не відбув 1 рік, 1 місяць і 27 днів.

При цьому засуджений ОСОБА_3 клопоче перед судом про його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», що обґрунтовує тим, що до нього не можуть бути застосовані ст.ст.1-5 вказаного Закону, однак він вчинив злочин до набрання вказаним Законом чинності.

Так, статтею 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» , який набрав чинності 19 квітня 2014 року, визначено скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Таким чином, засуджений ОСОБА_3 є особою, яка формально підпадає під дію ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році», як такий, що згідно ст. 12 вказаного Закону, вчинив злочини до набрання ним чинності, тобто до 19.04.2014 р., обмежень, визначених у ст.8 вказаного Закону, а також у ст. 4 ЗУ «Про амністію в Україні» - не має.

У той же час статею10 ЗУ «Про амністію у 2014 році» визначено, що рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Окрім того, статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» передбачено аналогічний порядок вирішення питання про застосування амністії.

У зв`язку із зазначеним вказані норми Законів слід розглядати у системному взаємозв`язку із положеннями Розділу ХІІ Кримінального кодексу України, якими передбачено порядок та умови звільнення осіб від покарання та його відбування, якими, зокрема, висуваються спеціальні вимоги до засуджених осіб (ст.ст. 81, 82 КК України) щодо їх виправлення та доведення суду таких обставин.

При цьому законодавець, вказуючи на необхідність ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання, не встановлює беззаперечного обов`язку суду щодо звільнення особи згідно акту амністії, тобто судом у такому випадку має бути враховано як відповідність особи певній категорії, визначеній у Законі, так і її характеризуючі дані, які б свідчили про досягнення мети кримінального покарання та виправлення засудженого, та такі обставини мають розглядатись судом у сукупності.

Однак, судом при дослідженні матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 встановлено, що останній за час відбування покарання характеризується вкрай негативно, є раніше судимою особою, при цьому, перебуваючи у місцях позбавлення волі з 2013 року, як на території РФ, так і у подальшому в установах тримання під вартою, що розташовані на території України, неодноразово допускав порушення умов режиму тримання, має більше 20 стягнень різного ступеню тяжкості (деякі з яких погашені за спливом часу), зокрема і шляхом поміщення у ДІЗО на строк від 7 до10 діб, останнє стягнення у виді догани до ОСОБА_3 було застосовано 27.07.2020 р. та воно не погашено в установленому порядку, заохочень за весь час утримання не має.

Згідно характеристик засудженого ОСОБА_3 , останній, окрім наведеного, до праці на виробництві установи не залучався за власним бажанням (з-за відмови), у відношенні до представників адміністрації не ввічливий, не тактовний, виконує законні вимоги щодо дотримання встановленого порядку лише під контролем, підвищувати свій загальноосвітній рівень не бажає, не приймає участі у культурно-масових та інших суспільних заходах, зокрема і у програмах диференційованого виховного впливу, байдуже відноситься до заходів, які мають сприяти становленню засуджених на життєву позицію, яка відповідає правовим нормам і вимогам суспільно-корисної діяльності.

Наведені вище обставини у повній мірі підтверджуються матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_3 .

У зв`язку із зазначеними обставинами суд приходить до висновку, що до ОСОБА_3 не може бути застосована дія статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки у даному випадку не досягнуто основної мети покарання, яка має свідчити про виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 86 КК України, ст. 537, 539 КПК України, Законом України «Про амністію у 2014 році», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього дії статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена прокурором, засудженим, його захисником протягом семи днів з моменту її проголошення до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області, а для особи, яка тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1