ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/8101/20
Провадження № 1-кс/201/3157/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у залі суду в м. Дніпро клопотання начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про продовження строку досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

Начальник сектору дізнання Соборного ВП ДВП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням в кримінальному провадження № 0002023, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 14.08.2019, за ознаками складу кримінального проступку передбаченого ст. 356, ч. 4 ст. 358 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що до Соборного ВП надійшла ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ, за скаргою адвоката ОСОБА_5 щодо внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України, про те, що ОСОБА_6 самоуправно всупереч ухвалі Жовтневого РС м. Дніпропетровськ вивіз за межі України свого малолітнього сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без дозволу матері ОСОБА_8 .

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_8 , показала, що з 29.12.2012 року по 31.07.2017 року вона офіційно перебувала у шлюбі із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого АДРЕСА_1 , користувався мобільними номерами: НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 .

07.06.2015 року вона народила сина ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданий Жовтневим відділом державної реєстрації активі цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Після народження сина вони мешкали усі разом. 20.12.2016 року між ОСОБА_6 , та нею виникла сварка стосовно сімейних відносин. 21.12.2016 року ОСОБА_6 , забрав дитину та вивіз її у невідоме місце, в результаті чого, вона не мала можливості спілкуватися із своєю дитиною. Намагаючись розшукати дитину, 23 грудня 2016 року, вона поїхала до двоповерхового будинку АДРЕСА_2 , де мешкають батьки ОСОБА_6 , батько ОСОБА_9 , який користується мобільним телефоном НОМЕР_4 , та мати ОСОБА_10 , користується мобільним номером НОМЕР_5 .

У зв`язку з відібранням дитини, 28 грудня 2016 року вона звернулась до суду із позовом про визначення місця проживання дитини та її відібрання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2017 року по справі № 201/17854/16-ц було задоволено її заяву, про визначення місця проживання та відібрання малолітньої дитини, стягнення аліментів, відшкодування моральної шкоди, рішенням якої: заборонено будь-якій особі вивозити за межі території України малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження місто Дніпропетровськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово до вирішення справи по суті; зобов`язано ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 надати ОСОБА_11 контакт з малолітнім ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , два рази на тиждень протягом однієї години за домовленістю у присутності представників органу опіки та піклування чи представника служби у справах дітей. Навіть у примусовому порядку, ОСОБА_6 не виконав вимоги вказаної ухвали суду. Крім того, відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №0.64-803/0/18-17 від 27.01.2017 року, Головним центром, у межах повноважень, прийнято до відома та враховано в роботі ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2017 у справі №201/17854/16-ц, якою в порядку забезпечення позову заборонено будь-якій особі вивозити за межі України малолітнього громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення справи по суті.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2017 року шлюб між ОСОБА_6 та мною було розірвано. В подальшому, вона після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_12 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 .

Підчас спроб відшукати дитину, неодноразово мала зустрічі із колишнім чоловіком, в результаті наших між нами виникали конфлікти , в ході яких він погрожував їй фізичною розправо та штовхав завдаючи фізичного болю, про що вона зверталася до поліції .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року по справі № 201/17854/16-ц: визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Дніпропетровська, Україна, громадянина України, разом з матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України; відібрано малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідачів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та передано цю дитину матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини.

Під час розгляду справи № 201/17854/16-ц судами встановлено, що дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була самоправно ОСОБА_6 забрана у неї як у матері, відокремлена від матері та проживає з батьком понад два роки, що значно є меншим часом, а ніж час, який потребує дитина саме у наявності близької присутності матері у його подальшому житті, враховуючи вік дитини, на день розгляду справи - три роки та вісім місяців, оскільки, дитина такого віку, може бути відокремлена від матері лише за наявності виключних обставин, яких у даній справі судом не встановлено.

Також, суду апеляційної інстанції не було надано даних щодо конкретного місця проживання на теперішній час ОСОБА_6 та дитини. А представником апелянта зазначено, що його довіритель може знаходить лише за трьома йому відомими адресами: або в АДРЕСА_2 , або у м. Дніпро за адресами: АДРЕСА_3 , або АДРЕСА_1 і дитина знаходиться лише з батьком. Однак, за якою з цих адрес конкретно, на теперішній час проживає дитина та апелянт суду не зазначено. Тобто, дана обставина підтверджує, що дитина не має постійного місця проживання.

З метою повернення дитини малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвокат ОСОБА_5 в її інтересах звертався до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України із адвокатським запитом від 22.05.2019 року щодо надання інформації стосовно перетину малолітнім державного кордону України. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-20410/0/15-19-Вих від 06.06.2019 року, з наявної у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» інформацією щодо перетинання державного кордону України вбачається, що громадянин України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії № НОМЕР_7 , 28.09.2018 року в автомобілі з державним номерним знаком НОМЕР_8 здійснив перетин державного кордону України, у напрямку виїзд, на пункті пропуску Новотроїцьке (Бугас), на підставі заяви- дозволу, яку надала нібито вона, та яка за її підписом, однак вона дозволу не надавала та ніякої заяви не підписувала, оскільки перебувала на лікуванні за межами території України. Вказана заява завірена приватним нотаріусом ОСОБА_14 серія НАТ 98802 у м. Київ, 26.09.2018 року та зареєстрована в реєстрі №2406.

За час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження встановлення особу, причетну до вчинення даного кримінального правопорушення, не виявилось можливим, у зв`язку з чим планується проведення слідчих (розшукових) дій, спрямованих на її встановлення.

Строк досудового розслідування даного кримінального проступку відповідно до ст. 219 КПК України складає дванадцять місяців та закінчується 29.08.2020, проте з метою встановлення особи, причетної до вчинення даного криімнального проступку, повідомлення особі про підозру, необхідно продовження строку досудового розслідування та проведення слідчих (розшукових) дій..

На підставі викладеного, начальник сектору дізнань просив продовжити строк досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 КПК України якщо досудове розслідування злочину або кримінального проступку до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений в абзаці другому частини першої статті 219 цього Кодексу, вказаний строк може бути неодноразово продовжений слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений пунктами 1-3 частини другої статті 219 цього Кодексу

Пунктом 2 абзацу 2 частини 1 статті 219 КПК України передбачено, що строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості.

Відповідно до частини 1 статті 295-1 КПК України у випадках, передбачених статтею 294 цього Кодексу, продовження строку досудового розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, постановленої за відповідним клопотанням прокурора або слідчого.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про продовження строку досудового розслідування після повідомлення особі про підозру, якщо слідчий не доведе, що додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, або для проведення чи завершення проведення експертизи, за умови що ці дії не могли бути здійснені чи завершені раніше з об`єктивних причин, а також якщо досліджені під час вирішення цього питання обставини свідчать про відсутність достатніх підстав вважати, що сталася подія кримінального правопорушення, яка дала підстави для повідомлення про підозру, та/або підозрюваний причетний до цієї події кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає доведеним, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Також слідчий суддя вважає доведеним, що з об`єктивних причин завершити досудове розслідування у зазначений строк неможливо, оскільки, як вбачається з клопотання слідчого, в кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій, а саме вбачається необхідність у проведенні повторного допиту потерпілого щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, для здійснення зазначених слідчих дій є доцільним продовження строку досудового розслідування до шести місяців, оскільки є очевидним той факт, що внаслідок особливої складності провадження провести такі слідчі дії у строк неможливо, проте вони можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Таким чином, клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 219, 294, 295-1 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_4 про продовження строку досудового розслідування про продовження строку досудового розслідування задовольнити.

Продовжити строк досудового розслідування кримінального провадження № 0002023, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 14.08.2019, за ознаками складу кримінального проступку передбаченого ст. 356, ч. 4 ст. 358 КК України, до шести місяців.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1