Дата документу 18.11.2020 Справа № 328/1181/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1788/20
Єдиний унікальний № 328/1181/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч.3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта повна середня, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 24.12.2010 року Токмацьким районним судом Запорізької області ст.ст.185 ч. 1, 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік;
2) 08.07.2011 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст.ст.185 ч. 2, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
3) 15.11.2012 року Бердянським міським районним судом Запорізької області за ст. ст.289 ч.2, 393 ч.2, 70, 71 до 5 років 2 місяців позбавлення волі, судимості у встановленому законом порядку не зняті та не погашені,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 15 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не погоджується з винесеним вироком суду з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Зауважує, що суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_6 реальну міру покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України, що не відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Висновок суду, про те, що по справі не встановлені обставини для застосування ст.75 КК України не відповідає матеріалам справи. Зауважує, що в судовому засіданні ОСОБА_6 визнав свою провину у повному обсязі, щиросердно розкаявся у вчиненому, надав органу досудового розслідування та суду правдиві та послідовні показання, просив суд призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням іспитового строку, але суд першої інстанції не врахував позиції обвинуваченого, позиції сторони захисту та призначив за ч.3 ст. 185 КК України реальне покарання передбачене санкцією даної статті.

Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги матеріали, які характеризують ОСОБА_6 з позитивної сторони. При визначенні розміру та виду покарання суд не врахував дані про особу: ОСОБА_6 має сім`ю, яка складається з цивільної дружини та неповнолітньої дитини, що підтверджується, довідкою про склад сім`ї, добровільно повністю відшкодував потерпілому матеріальну шкоду шляхом повернення викраденого майна, що підтверджується його поясненнями; позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується характеристикою квартального; не перебуває на обліку в органах пробації.

Суд не врахував, що під час досудового слідства та судового провадження ОСОБА_6 свою вину у скоєному правопорушенні визнавав у повному обсязі, щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добросовісно приймав участь у всіх слідчих діях, не ухилявся від слідства та суду, що підтверджується матеріалами справи та письмовими доказами.

Крім того, судом не взято до уваги що ОСОБА_6 вчинив один епізод злочинної діяльності, а тяжких наслідків від його діяльності не настало.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснював, що зробив велику помилку в своєму житті, про яку дуже шкодує, так як має на утриманні дружини та неповнолітню дитину та усвідомив незаконність своїх дій та має реальну можливість виправитися без ізоляції від суспільства, прохав суд суворо його не карати та не позбавляти волі. Однак, при розгляді справи по суті, судом не було враховано обставини справи, матеріали справи, призначено реальне суворе покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, яке не відповідає особі засудженого та тяжкості вчиненого злочину.

Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання засудженого - щире каяття та сприяння слідству, незначну вартість викраденого майна, відшкодування шкоди потерпілому, а також другорядну роль кари, як мети покарання, вважаю, що у суду були підстави про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та на підставі ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, який є достатнім для того, щоб він в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

Таке покарання, буде співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Просить постановити ухвалу, якою змінити вирок суду відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 України, пом`якшити в частині призначеного покарання застосувати ст. 75 КК України звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Токмацького районного суду Запорізької області ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 326 грн. 88 коп. витрат на залучення експертів. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирався. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.

Згідно з вироком суду, 27.12.2018 року в період часу з 13:00 по 15:00 години, ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та реалізуючи його, через незачинені ворота пройшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом відчинення незачинених вхідних дверей, проник до приміщення літньої кухні, звідки з полу таємно, повторно викрав бензопилу марки «STIHL MS 180 С-ВЕ», вартістю згідно висновку експерта № 728-20 від 15.05.2020 року 4383 гривні 39 копійок, що належить ОСОБА_10 , чим спричинив останньому майнову шкоду на вказану суму.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником не приведено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано, що останній вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв в розкриттю злочину, а тому суд призначив йому близьке до мінімального покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцію ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 має цивільну дружину та неповнолітню дитину, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні належним чином оформлені документи, які підтверджують ці обставини, більш того, в матеріалах кримінального провадження є довідка про склад його сім`ї, із якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає із своєї матір`ю (а.с. 84).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав, як для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він свою вину у вчиненому ним кримінальному правопорушенні визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував заподіяну матеріальну шкоду, оскільки, будучи неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів та двічі звільненим від відбування покарання (ст. 75 КК України) (а.с. 79 об), він належних для себе висновків не зробив та на шлях виправлення не встав, а знову вчинив тяжкий корисливий злочин, а тому, колегія судів вважає, що обвинувачений схильний до стійкої злочинної діяльності, що характеризує його, як негативну особу, а тому призначене судом реальне покарання у виді позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 15 вересня 2020 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: