У Х В А Л А
Іменем України
07 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі
слідчого судді: ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участю:
заявника: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Вишенського ВП ГУНП у Вінницькій області від 18.07.2020 про відмову у визнанні речовим доказом втраченого примірника заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375 у кримінальному провадженні №0004246 від 05.09.2017 та зобов`язання слідчого визнати вказаний заповіт речовим доказом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого СВ Вишенського ВП ГУНП у Вінницькій області від 18.07.2020 про відмову у визнанні речовим доказом втраченого примірника заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375, винесену в межах досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0004246 від 05.09.2017; зобов`язати слідчого визнати речовим доказом втрачений примірник заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375 у межах кримінального провадження №0004246 від 05.09.2017.
Скарга мотивована тим, що на досудовому розслідуванні Вишенського відділу ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження №0004246 від 05.09.2017, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України.
15 липня 2020 року ОСОБА_3 , на ім`я слідчого Вишенського відділу ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області, в рамках вище зазначеного кримінального провадження подав клопотання в порядку ст. 220 КПК України, щодо визнання речовим доказом втраченого примірника заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375.
18 липня 2020 року старшим слідчим Вишенського відділу ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у задоволені клопотання.

Заявник вважає постанову слідчого ОСОБА_5 прийнятою з істотним порушенням вимог статті 110 КПК України та такою, що має на меті приховати речовий доказ у кримінальному проваджені №0004246 від 05.09.2017.

З огляду на зазначене заявник звернувся до суду із даною скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заявлені в скарзі вимоги, просив задовольнити скаргу з наведених у ній підстав.

Слідчий ОСОБА_5 будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на таке.

Яв вбачається з матеріалів справи та встановлено судом Вишенським ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004246 від 05.09.2017 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 190, ч. 1ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України.

15 липня 2020 року ОСОБА_3 на ім`я слідчого Вишенського відділу ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області в рамках вище зазначеного кримінального провадження подав клопотання в порядку ст. 220 КПК України, в якому просив визнати речовим доказом в рамках кримінального провадження №0004246 від 05.09.2017 заповіт ОСОБА_4 від 16.04.1991 року, посвідчений Третьою Вінницькою нотаріальною конторою м. Вінниці за реєстровим номером 2-1375, який згідно дублікату заповіту від 09.11.2000 р. вважається втраченим.

18 липня 2020 року старшим слідчим СВ Вишенського відділу ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 було прийнято постанову про відмову в задоволенні клопотання. Обґрунтовуючи своє рішення слідчий зазначив, що оскільки документи являють собою окреме джерело доказів, заповіт за реєстровим номером 2-1375, який є втраченим, не відповідає нормам визначеним у ст. 98 КПК України.

Визначаючись щодо обґрунтованості вимог скарги суд виходить з того, що вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, закріплений частиною першою статті 303 КПК України.

Зокрема, у відповідності до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк.

З поданої заявником скарги слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 під час досудового розслідування, звернувся зі скаргою до суду, яка полягає у:

- скасуванні постанови старшого слідчого СВ Вишенського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 від 18.07.2020 про відмову у задоволенні клопотання про визнання речовим доказом втраченого примірника заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375 в межах досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 004246;

- зобов`язанні старшого слідчого СВ Вишенського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 в межах кримінального провадження № 004246 визнати речовим доказом втрачений примірник заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375.

Відповідно до статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Чинним кримінальним процесуальним законом передбачено, що у результаті розгляду клопотання потерпілого про проведення слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій слідчим або прокурором має бути винесено постанову, якою клопотання може бути задоволено повністю або частково чи відмовлено у задоволенні. Таке процесуальне рішення у розумінні закону є належним процесуальним реагуванням у результаті розгляду відповідного клопотання.

Отже, слідчий суддя дійшов висновку про те, що старшим слідчим Вишенського ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №004246 було виконано його процесуальні обов`язки, адже він розглянув отримане ним 17.07.2020 клопотання ОСОБА_3 від 15.07.2020 по суті, і 18.07.2020 виніс вмотивоване рішення, яким відмовив у задоволенні клопотання.

Згідно з частинами першою та другою статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, вищевказана процесуальна норма передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, тобто не можливо визнати речовим доказом об`єкт якого не існує.

Враховуючи, те що ОСОБА_3 подав клопотання слідчому про визнання речовим доказом примірника заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375, який згідно дублікату заповіту від 09.11.2000 р. вважається втраченим, отже, враховуючи положення статті 98 КПК України, відсутні підстави для визнання речовим доказом документу якого не існує.

Що стосується вимоги скарги про зобов`язання слідчого СВ Вишенського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 в межах кримінального провадження №004246 визнати речовим доказом втрачений примірник заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375, суд звертає увагу на те, що фактично йде мова про зобов`язання слідчого визнати конкретний документ речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Однак, положеннями статті 303 КПК України не передбачено оскарження слідчому судді рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які виявилися у визнанні чи невизнанні речовим доказом конкретного документу чи будь-якої речі. За частиною другою статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, аніж визначені у частині 1 цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування.

Відповідно до статті 40 КПК України здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Отже, діючим кримінальним процесуальним законом слідчий суддя не наділений повноваженнями зобов`язувати слідчого визнавати той чи інший документ, або ту чи іншу річ, речовим доказом. Слідчий суддя звертає увагу, що визнання речовим доказом є процесуальним рішенням, а не слідчою чи процесуальною дією, а тому слідчий суддя не вправі зобов`язувати слідчого прийняти рішення про визнання речовим доказом, оскільки слідчий самостійний у прийнятті такого рішення.

Враховуючи вищевикладене слідчий суддя вважає, що постанова про відмову в задоволенні клопотання від 18.07.2020, прийнята старшим слідчим СВ Вишенського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 від 15.07.2020 у визнанні речовим доказом втраченого примірника заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375 у кримінальному провадженні №0004246 від 05.09.2017, відповідає вимогам статті 110 КПК України, є законною та не підлягає скасуванню.

Частиною першою та другою статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи, вище викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 9, 220, 303-307, 309, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Вишенського ВП ГУНП у Вінницькій області від 18.07.2020 про відмову у визнанні речовим доказом втраченого примірника заповіту ОСОБА_4 від 16.04.1991 за р. 2-1375 у кримінальному провадженні №0004246 від 05.09.2017 та зобов`язання слідчого визнати вказаний заповіт речовим доказом - відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточної та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя