ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3096/20 Справа № 205/3128/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення.
В своєму рішенні суд першої інстанції встановив, що процес виправлення ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства. Також, суд вважав неможливим застосування до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так як останній не довів свого виправлення.
В апеляційній скарзі
- засуджений просить скасувати рішення суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтовування зазначає, що накладене стягнення погашене за спливом часу. Він приймає активну участь в житті колонії, має три заохочення, залучається до робіт, що свідчить про його позитивну динаміку, яка не була взята судом до уваги. Вказує на те, що підтримує міцні стосунки з рідними. Вказує про незгоду з висновком суду, про те, що вчинив нові умисні злочини, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість.
Заслухавши засудженого, який підтримав доводи і вимоги своєї апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В роз`ясненнях наданих у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За приписами ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляції, вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_5 , його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.
За наявними в матеріалах справи даними про особу засудженого ОСОБА_5 встановлено, що останній відбуває покарання за вироком Орджонікідзідзевського міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року за ч. 2 ст. 186, ч.ч. 1, 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання - 25 квітня 2016 року, кінець строку - 02 серпня 2021 року.
Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 29 квітня 2016 року. Під час утримання в Дніпровській УВП № 4, характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 01 вересня 2016 року відбуває покарання у ДУ Дніпровській виправній колонії (№89), характеризується посередньо, чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме 08 вересня 2016 року, 22 вересня 2016 року, 20 грудня 2018 року та 07 лютого 2020 року. Має три заохочення.
Колегія суддів враховує, що три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці засуджений ОСОБА_5 мав не на протязі всього часу відбування покарання, а лише 23 жовтня 2018 року, 04 листопада 2019 року та 07 квітня 2020 року, тобто напередодні виникнення у нього права застосування положень ст. 81 КК України. Така часткова вибіркова поведінка не може достатньо впевнено свідчити в період передування права про позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та що вони створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Також, сама по собі позитивна поведінка засудженого напередодні виникнення права на умовно-дострокове звільнення, дотримання ним умов і порядку в установі та залучення до праці, на що вказує засуджений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі, не є достатньо переконливими важелями для ствердження доведеності засудженим свого виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженого розглядаються за весь період його відбування покарання і у сукупності між собою. Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком, і не може дана обставина слугувати окремою підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення, а доводи викладені в апеляційній скарзі засудженого не є достатньо переконливими для його умовно-дострокового звільнення.
З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає достатньо переконливих підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року про відмову в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4