ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/402/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 15.03.2017 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000089 від 15.03.2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року продовжено ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальни правопорушень, передбачених ст.ст.28 ч.3, 115 ч.2 п.п.6, 12, 187 ч.4, 14 ч.1, 187 ч.4, 14 ч.1, 185 ч.5, 28 ч.2, 198, 257, 28 ч.3, 263 ч.1, 309 ч.1, 358 ч.4 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з 22.10.2020 року по 20.12.2020 року включно.

Суд мотивував своє рішення тим, що не вбачає підстав для зміни раніше обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу на інші альтернативні, оскільки вони не забезпечать належної поведінки останнього, з огляду на те, що обвинувачений своїх пояснень не давав, потерпілі та свідки не допитувались, ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року незаконною та необґрунтованою.

Посилається на те, що тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

Стверджує, що із спливом певного часу суспільний інтерес перестає бути вагомим і необхідні нові ризики для продовження строку обраного запобіжного заходу.

Звертає увагу, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу повинно подаватися прокурором окремо щодо кожного із кількох обвинувачених.

Просить скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_14 та прийняти нову постанову в цій частині ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; міркування прокурора, який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновок, викладений в ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, із зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, встановлені при обранні та, відповідно, продовженні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії іншого (альтернативного) запобіжного заходу не є можливим, так як він не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

За наведених обставин, доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України та відсутність підстав для продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в ухвалі суду першої інстанції наведено мотиви, виходячи з яких, суд дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений, який обвинувачується у скоєнні корисливо-насильницьких злочинів та усвідомлюючи неминучість покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі, може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою уникнення кримінальної відповідальності; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення; нідек не працює і джерело його доходів не відоме.

Безпідставними є твердження сторони захисту про недотримання прокурором порядку продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з необхідністю подання відповідного клопотання окремо щодо кожного з обвинувачених.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 прокурором подано 15 жовтня 2020 року саме відносно вказаного обвинуваченого. (а.п. 26)

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 20 грудня 2020 року.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, вирішено питання щодо стану здоров`я, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи сторони захисту стосовно того, що, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, суд першої інстанції не врахував практику Європейського суду з прав людини, колегія судді вважає безпідставними.

На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Стосовно твердження захисника ОСОБА_8 , що сама по собі тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для продовження запобіжного заходу обвинуваченому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставлять питання апелянти, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді