Номер провадження: 11-кп/813/841/21
Номер справи місцевого суду: 500/931/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 та прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2018 року у кримінальному провадженні № 0002624, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.09.2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, одруженого, працюючого заступником директора з селекційної роботи в ТОВ «Південно-український науково-дослідний інститут генетики та селекції іменні І.В. Мічуріна», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 12.01.2018 року вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310, відповідно до ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,-

визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

-за ч. 2 ст. 310 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. ст. 70, 72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання не відбутого за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 12.01.2018 року покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів.

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що у період часу з початку червня 2017 року до 12.09.2017 року, не маючи на те спеціального дозволу, повторно, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, придбав та виготовив в невстановлений спосіб наркотичний засіб канабіс, який в подальшому зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

12.09.2017 року працівниками Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області в період часу з 19:40 години по 21:20 годину, в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено паперовий згорток та дві металеві банки з речовиною рослинного походження в сухому та потрібленому стані сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів за спеціальністю 8.6 № 2293 Х від 04.01.2018 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого у висушеному стані становить 0,33 гр., 3,48 гр., 2,79 гр. загальною масою 6,6 гр., який він незаконно придбав, виготовив та зберігав за місцем мешкання без мети збуту.

Крім того, в період часу з початку серпня 2017 року до 12.09.2017 року ОСОБА_7 , умисно, з метою особистого вживання, за місцем свого мешкання в кв. АДРЕСА_2 , незаконно посіяв та вирощував шляхом культивування (прополювання, поливу) 63 рослини коноплі.

12.09.2017 працівниками Ізмаїльського ВП ГУ НП в Одеській області в період часу з 19:40 години по 21:20 годину, в ході проведення санкціонованого обшуку житла та іншого володіння особи за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено: рослини коноплі в кількості 63 одиниць, які згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів за спеціальністю 8.6 № 2308 Х від 13.12.2017 року є рослинами роду коноплі, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, яка їх подали.
-обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій, в апеляційній скарзі зазначив, що вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого внаслідок його суворості.

Вказує, що призначаючи йому покарання, суд неналежним чином врахував тяжкість вчинених ним злочинів, його відношення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, добровільного відшкодування витрат на проведення судових експертиз, характеризуючих його особу даних.

Просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання, яке є співмірним його діянням, особі обвинуваченого та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

-заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого зазначає, що вирок є незаконним та підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на те, що в порушення норм ч. 4 ст. 70 КК України судом невірно застосовано дію вказаної статті та призначено покарання за принципом часткового складання покарань, а саме покарання за попереднім вироком, який має виконуватися самостійно.

Просить змінити вирок суду в частині призначення покарання, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст. 310 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України, остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Покарання призначене ОСОБА_7 за сукупністю злочинів, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України виключити, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2018 року виконувати самостійно, в іншій частині вирок залишити без змін.

-прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вказує, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, посилаючись на наступне:

- судом, в порушення вимог ст. ст. 96-1 та 96-2 КК України, призначено обвинуваченому покарання без застосування спеціальної конфіскації майна, яке було предметом злочину, натомість судом ухвалено рішення про знищення речових доказів, чим також порушено вимоги КК України;

- вступна частина вироку не містить даних про особу обвинуваченого, зокрема місця його роботи;

- в резолютивній частині вироку судом не прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат обвинуваченим.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати, та направити матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 на новий судовий розгляд.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого у повному обсязі та заперечувати проти апеляційних скарг прокурорів; думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 та заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 , проте у зв`язку із законодавчими змінами не заперечував проти перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також дослідивши характеризуючі дані обвинуваченого, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права та законності.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Оскільки вирок суду в частині встановлення фактичних обставин кримінального провадження, а також доведеності вини обвинуваченого, ніким з учасників апеляційного провадження не оскаржується, апеляційний суд не перевіряє вирок у цій частині.

Водночас, як вбачається з оскаржуваного вироку, дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано, зокрема за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК України.

Враховуючи те, що з набранням чинності Закону України від 22.11.2018 року № 2617-VIII, з 01.07.2020 року ч. 2 ст. 309 КК України не містить кваліфікуючої ознаки «повторність» то дії обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають перекваліфікації на ч.1 ст. 309 КК України.

Щодо доводів прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , з приводу не застосування судом першої інстанції при призначенні покарання спеціальної конфіскації, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки санкція ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 310 КК України не передбачають спеціальну конфіскацію.

Водночас, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, судом першої інстанції при ухвалені вироку вирішено питання щодо долі речових доказів, зокрема предмету злочину.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора, з приводу не зазначення у вироку суду обсягу доказів, які досліджувались та порядок їх дослідження, оскільки це не суперечить вимогам ст. 374 КПК України.

Також, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що судом при ухвалені вироку не прийнято рішення з приводу відшкодування процесуальних витрат, оскільки такі витрати обвинуваченим відшкодовано до ухвалення вироку, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, апеляційний суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо не зазначення судом першої інстанції у вступній частині вироку відомостей про особу обвинуваченого, зокрема щодо місця роботи обвинуваченого, який у судовому засіданні надав підтверджуючі документи, а саме довідку про офіційне працевлаштування у ТОВ «Південно-Український науково-дослідний інститут генетики та селекції ім. ОСОБА_11 », що свідчить про необхідність доповнення цих даних у вступній частині вироку.

Апеляційний суд, перевіряючи кримінальне провадження за доводами апеляційної скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 , встановив порушення районним судом правил призначення остаточного покарання, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 12.01.2018 року був засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі та за ч. 2 ст. 310 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі, відповідно до ст. 70 КК України остаточне покарання призначено у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Обвинувачений ОСОБА_7 в оскаржуваному вироку, який необхідно відбувати реально, визнаний винним у вчиненні злочинів, вчинених у 2017 році, тобто вчинених до постановлення вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2018, який необхідно відбути умовно.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно застосував вимоги ч. 4 ст. 70 КК України та призначив обвинуваченому покарання шляхом часткового приєднання не відбутого покарання призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2018 року, так як принцип часткового приєднання не відбутого покарання у даному випадку не допускається.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер і міру громадської небезпеки вчинених злочинів, дані про особу винного, висновок органу пробації, а також обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Так, при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визначено повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире розкаяння в скоєні злочину, сприяння в його розкритті, повне відшкодування матеріального збитку.
З урахуванням встановлених обставин, зокрема ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд першої інстанції вважав, що таке покарання як позбавлення волі повністю досягне мети його застосування, а тому суд не вбачав підстав для застосування положень ст. 75 КК України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого внаслідок його суворості.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Не погоджуюсь з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за скоєння інкримінованих йому злочинів у виді позбавлення волі є явно не справедливе.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у виді позбавлення волі та зазначаючи, що суд не вбачає підстав для застосування положень ст.75 КК України, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, не врахував всіх обставин, що характеризують особу обвинуваченого.
Так, статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання, не встановив обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого та визнав обставинами, що пом`якшують покарання повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття, сприяння в розкритті злочину, повне відшкодування витрат.
Крім того, згідно висновку органу пробації можливе виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк за умови здійснення нагляду.
Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував характеризуючі особу обвинуваченого данні, а саме те, що він працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 на даний час є одруженим та його дружина є піклувальником двох неповнолітніх дітей.
Отже, враховуючи обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх тяжкість та ступінь суспільної небезпечності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття, сприяння розкритті злочину, повне відшкодування процесуальних витрат, а також враховуючи те, що обвинувачений працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, одружений та його дружина є піклувальником двох неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, у відповідності зі ст.ст. 75, 76 КК України.
При цьому апеляційним судом також враховується обставина, яка вказує на необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 на ч.1 ст.309 КК України, яка вказує на необхідність призначення останньому більш м`якого покарання.
Згідно п. 2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Відповідно до вимог п. п. 1, 4 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, зокрема: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Частиною 2 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню, апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 та прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню, вирок суду підлягає зміні в частині доповнення вступної частини вироку щодо місця роботи та посади обвинуваченого, кваліфікації дій обвинуваченого та призначення останньому покарання із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 та прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2018 року у кримінальному провадженні №0002624 від 13.09.2017 року, відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України,- змінити.

Вступну частину вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.10.2018 доповнити даними щодо місця роботи та посади обвинуваченого ОСОБА_7 «заступник директора з селекційної роботи в ТОВ «Південно-український науково-дослідний інститут генетики та селекції іменні І.В. Мічуріна».

Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 309 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України.

Резолютивну частину вироку в частині призначеного покарання викласти у наступній редакції:

ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 3 років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 310 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.01.2018 року у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4