Дата документу 29.07.2020 Справа № 332/4117/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/4117/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/902/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10

розглянула 29 липня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Приморського краю, м. Находка, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ст. 395 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:
31 липня 2019 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку №63-а по вулиці Республіканській в місті Запоріжжі, скориставшись темним часом доби, підійшов зі спини до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та за допомогою власної фізичної сили обхопив її обома руками за шию та повалив на асфальтне покриття.
Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство, небезпечне для здоров`я потерпілої, наніс ОСОБА_9 , яка в той час лежала на асфальтному покритті, не менше двох ударів кулаком правої руки в область обличчя та не менше одного удару правою ногою в область голови, тим самим спричинив останній, згідно висновку експерта від 16.10.2019 № 657, закритий двосторонній перелом нижньої щелепи зліва в ділянці кута, справа в ділянці 44-45 зубів, з набряком м`яких тканин в зазначених ділянках і синцем у правих щічній і піднижньощелепній ділянці, що потребував проведення операції (металостеосинтезу) нижньої щелепи зліва з видаленням 38 зуба, яке у сукупності кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості, що не було небезпечним для життя за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день), при цьому ОСОБА_7 почав тягнути за шлейку рюкзаку ОСОБА_9 , розташованому за спиною останньої, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи від 23.10.2019 № 3561/19, складає 768 гривень 83 копійки, в якому знаходилась зв`язка ключів від квартири ОСОБА_9 , яка матеріальної цінності для неї не представляє та намагався таким чином відкрито викрасти зазначене майно ОСОБА_9 .
Крім цього, 11.04.2019 року ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області задоволене подання начальника державної установи «Оріхівська виправна колонія №88» про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на 24 місяці, починаючи з 10.05.2019.
Так, 10.05.2019 року начальником державної установи «Оріхівська виправна колонія №88» полковником внутрішньої служби ОСОБА_11 , під час звільнення ОСОБА_7 з місць позбавлення волі, останнього під підпис було попереджено про встановлення відносно нього адміністративного нагляду та зобов`язано не пізніше 13.05.2019 прибути і зареєструватися у Заводському відділенні поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області за обраним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та попереджено про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.
Після чого, 14.05.2019 року у Заводському ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 були оголошені та під підпис доведені обмеження встановленого відносно нього адміністративного нагляду щодо самовільного залишення місця мешкання та роз`яснено, що у разі порушення вказаних зобов`язань він буде притягнутий до кримінальної відповідальності.
Також, ОСОБА_7 було роз`яснено, що у разі порушення вказаних обмежень він буде притягнутий до кримінальної відповідальності.
Однак, ОСОБА_7 , маючи умисел на порушення правил адміністративного нагляду, а саме на самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, встановленого відносно останнього у разі звільнення з місць позбавлення волі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за такі дії, умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний проживати за місцем постійного мешкання та з`являтись у визначений час на реєстрацію до Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, усвідомлюючи протиправність вчинюваних ним дій, незважаючи на встановлену заборону, з метою ухилення від адміністративного нагляду, 07.08.2019 самовільно залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та до 16.10.2019 року проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не повідомивши про це правоохоронні органи.

Вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ст.395 КК України і йому призначено покарання:
за ч.2 ст.187 КК України у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке належить ОСОБА_7 ;
за ст.395 КК України у вигляді 6 місяців арешту.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке належить ОСОБА_7 .
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання з 17 жовтня 2019 року.
Обрану міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2020 року
виправлено описку у вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року та зазначено в резолютивній частині вироку, що строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання з 16 жовтня 2019 року

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком в частині визнання його винним за ч.2 ст. 187 КК України, оскільки висновок суду, що він намагався забрати рюкзак у потерпілої не відповідає дійсності і не підтверджується дослідженими у суді доказами.

Вказує, що дійсно він влаштував бійку з потерпілою, проте умислу на заволодіння її майном він не мав, і не вимагав у Тройної йому щось віддати.

Він визнає, що бійка стала з його вини, внаслідок чого вони впали на землю, він заплутався в її рюкзаку та намагався звільнитися, будь-яких погроз та вимог відносно потерпілої не вчиняв, що також бачили і очевидці.

Вказує, що дуже жалкую, що потерпіла отримала тілесні ушкодження, якщо б не перебував би під вартою, то відшкодував би збитки.

Вважає, що суд формально підійшов до розгляду даного провадження.

Просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 187 КК України на ч.1 ст. 121 КК України та пом`якшити покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вказав про вірність кваліфікації дій ОСОБА_7 та обґрунтованість призначеного покарання. Просив вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вказав про те, що у нього не було умислу на розбій, а лише на побиття потерпілої, просив задовольнити апеляційну скаргу та пом`якшити призначене покарання.
Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого.
Потерпіла у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши, що в діях ОСОБА_7 був саме розбій, оскільки останній безпричинно ззаду накинувся на неї почав її душити, бити та тягнути за рюкзак, намагаючись його забрати, продовжив такі, спрямовані на заволодіння рюкзаком і після того, як вона упала.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши про те, що вина обвинувачена підтверджена дослідженими судом доказами. Просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги та пояснень обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді ОСОБА_7 оспорює кваліфікацію власних дій за ч.2 ст. 187 КК України, вважаючи, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України. В іншій частині щодо визнання ОСОБА_7 винним за ст. 395 КК України вирок не оспорюється, а отже відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, не перевіряється.

Проте, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, а не розбій, та надані показання в суді першої інстанції стосовно того, що він наніс тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 через словесний конфлікт, але забирати в неї нічого не бажав, вина останнього у вчиненні саме розбійного нападу, як обґрунтовано зазначено у вироку суду першої інстанції підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених судом першої інстанції доказів.

Так, за показаннями потерпілої ОСОБА_9 стосовно даних подій остання повідомила, що відчула як її почали тягнути назад, відбираючи рюкзак. Вона побачила ОСОБА_7 , який намагався забрати в неї рюкзак, але вона не віддавала. Потім ОСОБА_7 , схопивши її за шию виривав рюкзак, а потім почав її бити руками по обличчю. Вона впала, а обвинувачений продовжував бити її ногами по голові. Він тягнув рюкзак, в наслідок чого порвалась лямка, але вирвати рюкзак повністю ОСОБА_7 не вдалось, оскільки підбігли люди та затримали його.

Показання потерпілої узгоджуються з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.08.19р., згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 , який намагався відкрито викрасти у неї рюкзак, при цьому наносячи їй удари кулаком та ногою в область голови (а.п.100-102) та протоколом слідчого експерименту від 29.10.2019р., згідно якого потерпіла ОСОБА_9 детально розповіла про означені вище події, а саме як раніше невідомий їй хлопець намагався відібрати в неї рюкзак, при цьому він бив її руками та ногами по голові (а.п.104-107).

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були очевидцями даних подій, підтвердили показання потерпілої ОСОБА_9 та вказали, що обвинувачений ОСОБА_7 намагався відібрати рюкзак (сумку) у потерпілої, вона чинила опір, він бив ОСОБА_9 та продовжував тягнути рюкзак потерпілої.

Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 узгоджуються із відомостями протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.08.19р., згідно яких дані свідки впізнали ОСОБА_7 , який намагався викрасти рюкзак у дівчини, яка знаходилась лежачі на асфальті, а обвинувачений наносив останній удари кулаком в обличчя та удар ногою в голову, при цьому продовжуючи виривати у дівчини рюкзак (а.п.94-99).

Допитана свідок ОСОБА_14 також підтверджувала показання потерпілої, пояснивши, що побачила, як на землі лежить потерпіла, а обвинувачений тягне її сумку та б`є потерпілу ногами.

Отже, за показами потерпілої та свідків, які були безпосередніми очевидцями події не вбачається

Наведені докази повністю спростовують твердження обвинуваченого щодо наявності у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України, яка не передбачає умислу, скерованого на заволодіння чужим майном.
Отримані при дослідженні доказів об`єктивні дані вказують на відсутність між потерпілою та обвинуваченим конфлікту, який став наслідком нанесення ОСОБА_7 потерпілій тілесних ушкоджень, що спростовує такі пояснення обвинуваченого.

Таким чином, слід констатувати неспроможність доводів обвинуваченого, що в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, є неспроможними.

Натомість безсумнівним є факт здійснення ОСОБА_7 нападу, направленого саме на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 з застосуванням по відношенню до останньої фізичного насильства, яке виразилося у побитті обвинуваченим потерпілої. Механізм та локалізація нанесених потерпілій ударів вказують на ознаку небезпечності для здоров`я.

Аргументи обвинуваченого, що очевидці бачили, що він заплутався в рюкзаку та намагався виплутатися спростовуються наведеними у вироку суду показаннями вказаних свідків, зміст яких не оспорюється стороною захисту.

Як потерпіла, так і свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 чітко повідомили про дії обвинуваченого, які вказують на цілеспрямоване заволодіння рюкзаком потерпілої.

Наведені докази наочно демонструють виривання обвинуваченим рюкзака ОСОБА_9 , яке супроводжувалося насильницькими діями ОСОБА_7 у вигляді, зокрема нанесення ОСОБА_9 ударів кулаком в область обличчя та ногою в область голови.

Місцевий суд надав ґрунтовну оцінку й іншим письмовим доказам щодо обставин вищенаведених подій за епізодом розбою, а саме висновку судово-медичної експертизи № 657 від 16.10.2019 року щодо наявності у потерпілої тілесних ушкоджень (а.п.80-88); висновку товарознавчої експертизи № 3561 від 23.10.2019 року щодо вартості рюкзака (а.п.89-93), та постанові слідчого Заводського ВП Дніпровського ВПГУНП в Запорізькій області від 20.08.2019 року щодо визнання рюкзака потерпілої речовим доказом по справі (а.п.103), які не оспорюються стороною захисту.

Всі досліджені і наведені у вироку докази щодо наведених подій повністю узгоджуються між собою і засвідчуютьдоведеність вчиненого обвинуваченим розбійного нападу та, з огляду на попередні судимості обвинуваченого за аналогічні кримінальні правопорушення, вчиненого повторно.

Доводи ОСОБА_7 з приводу відсутності погроз потерпілій, з урахуванням висунутого обвинувачення та змісту оскаржуваного вироку, яким така ознака не встановлена не приймаються до уваги.

Перелічені у вироку і досліджені судом першої інстанції докази, які є послідовними, логічно поєднуються один з одним, у своїй сукупності відтворюють події інкримінованого кримінального правопорушення та без будь-якого сумніву доводять провину ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України, що вказує на відсутність підстав піддавати сумніву їх достовірність та переконують суд в правильності висновку районного суду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин справи, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не виявлено.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України призначив необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень покарання, яке є наближеним до межі, визначеної санкцією найбільш тяжкого кримінального правопорушення та положеннями ст. 63 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України, обравши менш обтяжливий принцип складання покарань.

При цьому, враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України та наявність обставини, що його обтяжує, відповідно до положень ст. 67 КК України.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази, які характеризують обвинуваченого в достатньому об`ємі, його ставлення до скоєного та надана у вироку відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, суспільно-корисною працею не займається, негативно характеризується за місцем проживання, не має сталих соціальних зв`язків, перебував на спецобліку з причин вживання опіоїдів, дане кримінальне правопорушення вчинив невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання і не вбачає підстав для зменшення розміру призначеного ОСОБА_7 покарання.

Виявлення обвинуваченим жалю з приводу отриманих потерпілою тілесних ушкоджень та бажання відшкодувати збитки у разі перебування на волі на переконання колегії суддів не є переконливими обставинами для висновку про істотне зниження ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та можливості пом`якшення призначеного покарання.

Інших обставин, які б можна було віднести на користь зменшення розміру призначеного ОСОБА_7 покарання апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює визнання доводів обвинуваченого як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Суд апеляційної інстанції переглянув вирок суду першої інстанції відповідно до вимог ст.404 КПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ст. 395 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4