Провадження №11-кп/801/249/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції з ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання
засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про заміну покарання з довічного позбавлення волі на певний строк за вироком Київського міського суду від 21.06.2000 року,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за вироком Київського міського суду від 21.06.2000.
Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі, на момент розгляду клопотання відбув 20 років і 5 місяців призначеного покарання, а подальше тримання ОСОБА_7 під вартою буде порушувати ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому засуджений ОСОБА_7 просив замінити покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 просила суд задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 та зазначила, що подальше утримання останнього під вартою буде порушувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а тому просила суд при вирішенні клопотання ОСОБА_7 застосувати міжнародні норми права.
Засуджений ОСОБА_7 підтримав думку захисника, а також підтримав своє клопотання та просив суд його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_9 заперечував щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , оскільки вказане клопотання не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на певний строк за вироком Київського міського суду від 21.06.2000 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12. 2020 року та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за вироком Київського міського суду від 21.06.2000 року та зарахувати відбутий строк до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, і такою, що підлягає скасуванню через незастосування судом закону, який підлягав застосуванню. Суд прийняв рішення, яке суперечить Конституції України, Конвенції та рішенням ЄСПЛ, а також міжнародним договорам, які мають вищу юридичну силу. Національний Суд не може відмовити в задоволенні клопотання, яке ґрунтується на Конвенції та практиці ЄСПЛ, посилаючись на норми у законах України. Цим самим суд порушив права її підзахисного, передбачені Конституцією України. Суд мав всі передумови для зміни засудженому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк враховуючи Конституцію України та рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України №2» (по справі №41216/13).

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні подану нею апеляційну скаргу в інтересах засудженого ОСОБА_7 підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Засуджений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав повністю, також просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані.

Встановлено, що вироком Київського міського суду від 21.06.2000 року ОСОБА_7 засуджено за ст.ст.142 ч.3, 93 п. «а», «г», «і», 42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 14.12.2000 року вирок Київського міського суду від 21.06.2000 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання залишено без змін.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".
Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1 ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1 ст.51 КК України) є різними видами покарань.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, проаналізував нормативну базу законодавства України, практику Європейського суду з прав людини, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого.
Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким передбачена статтею 82 Кримінального кодексу України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Проте, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачена.
Так, при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де, Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.
Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.
Право клопотати про помилування має в тому числі особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Клопотання про помилування може бути подано після набрання вироком законної сили, а у разі оскарження вироку в касаційному порядку - після прийняття рішення відповідним судом. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання. Особи, які засуджені за тяжкі чи особливо тяжкі злочини або мають дві і більше судимостей за вчинення умисних злочинів чи відбули незначну частину призначеного їм строку покарання, можуть бути помилувані у виняткових випадках за наявності надзвичайних обставин. Під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об`єднань та інших суб`єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Враховуючи позиції Європейського Суду з прав людини, викладені у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року суд першої інстанції правильно зазначив, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, тому на даний час відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника у своїй апеляційній скарзі щодо неврахування судом при розгляді клопотання засудженого вимог ст.3 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та вказаних нею рішень Європейського суду з прав людини, оскільки суд це питання належним чином проаналізував і дійшов правильних висновків про те, що чинне законодавство України щодо можливості здійснення шляхом помилування заміни засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років відповідає вимогам вказаної Конвенції і практиці Європейського Суду з прав людини.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, як такі, що не передбачені законодавством України у сфері кримінальної юстиції.
Захисник не навела конкретних фактів порушення судом прав та законних інтересів засудженого, а обмежилася перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені не були. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права надумані і свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді не знайшли, у зв`язку з чим, вказана апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк за вироком Київського міського суду від 21.06.2000 року - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4