Дата документу 21.01.2021 Справа № 330/2093/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/116/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/2093/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за участі представника органу пробації ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2020 року, якою

задоволено подання начальника Якимівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням засудженого для відбування призначеного покарання у відношенні ОСОБА_8 .
Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Направлено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування покарання, призначеного вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 06.12.2018 у виді 3 років позбавлення волі.
Початок терміну відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.

Згідно зі змістом ухвали, 11.12.2019 до Якимівського районного суду Запорізької області надійшло подання начальника Якимівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням засудженого для відбування призначеного покарання щодо ОСОБА_8 , мотивоване наступним.
06.12.2018 Якимівським районним судом Запорізької області ОСОБА_8 було засуджено за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки та покладенням на нього судом обов`язків, згідно п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.
12.07.2019 вирок надійшов на виконання до Якимівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області. 23.07.2019 ОСОБА_8 , був належним чином ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, обов`язками, покладеними на нього судом, попереджений про відповідальність у разі порушення громадського порядку, скоєння повторного злочину, ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків, встановлено періодичність явок на реєстрацію I, ІІ та III середа кожного місяця.
Після винесення вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 06.12.2018, ОСОБА_8 порушував умови та порядок відбування покарання з випробуванням, що виявлялося у невиконанні обов`язків, покладених на нього судом, а саме: 11.09.2019, 18.09.2019 та 04.12.2019 року не з`явився на реєстрацію. Крім того, 02.09.2019 року змінив адресу свого проживання, назвавши вигадану адресу. Також 27.11.2019 змінив місце свого проживання не повідомивши про це орган пробації.

Підставою для задоволення подання фактично стали висновки суду про те що засуджений ОСОБА_8 порушував умови та порядок відбування покарання з випробуванням, що свідчило про його небажання стати на шлях виправлення, як засудженого не виконував вимоги ст.166 КВК України, ст.17 Закону України «Про пробацію».

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, зазначає, що рішення суду ухвалено без врахування ряду обставини, які на його думку вказували на поважність причин пропуску ним обов`язків. Крім цього апелянт вказує що суд не в повнім мірі надав оцінку відомостям які характеризують його особу з позитивного боку, і дійшов хибного висновку про те що він не став на шлях виправлення, адже висновки суду ґрунтуються на доказах, які стовідсотково не вказували на його винну поведінку. Просить ухвалу суду скасувати і відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою; думку представника органу пробації; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до матеріалів провадження встановлено, що гр. ОСОБА_8 засуджений 06.12.2018 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки та покладенням на нього судом обов`язками, згідно п.1, 2 ч.1, п.2, ч.2 ст.76 КК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25.06.2019 вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 06.12.2018 залишено без змін.

12.07.2019 вирок суду надійшов на виконання до Якимівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області.

23.07.2019 ОСОБА_8 було належним чином ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, обов`язками, покладеними на нього судом, попереджений про відповідальність у разі порушення громадського порядку, скоєння повторного злочину, ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків, встановлено періодичність явок на реєстрацію І, ІІІ, ІІІ середа кожного місяця.

Відповідно до матеріалів провадження органу пробації, вбачається те, що ОСОБА_8 , після винесення вироку порушує порядок та умови відбування покарання з випробуванням, що виявляється в ухиленні засудженого від відбування покарання з випробуванням, а саме невиконанні обов`язків, які покладенні на нього судом.

Встановлено, що 11.09.2018 ОСОБА_8 не з`явився на реєстрацію, засуджений пояснює тим, що посварився із своєю співмешканкою і почав вживати спиртні напої.

18.09.2018 не з`явився на реєстрацію, пояснює тим, що після сварки із співмешканкою змінив адресу проживання та знаходиться у друзів за межами Запорізької області.

02.09.2018 ОСОБА_8 змінив своє місце проживання; під час перевірки нової адреси проживання встановлено, що остання адреса є вигаданою. Засуджений ОСОБА_8 пояснює, що він навмисно вигадав адресу, оскільки він знаходиться у друзів за межами Запорізької області.

За вказаними порушеннями, ОСОБА_8 було винесено офіційне попередження у вигляді письмового попередження від 23.09.2019.

04.12.2019 ОСОБА_8 не з`явився на реєстрацію, пояснює тим, що не встиг на транспорт та 27.11.2019 змінив своє місце проживання, не повідомивши про цей факт орган пробації.

За вказаними порушеннями 05.12.2019 ОСОБА_8 повторно було винесено письмове попередження.

ОСОБА_8 надав письмові пояснення про причинити неявки на реєстрацію і тимчасової зміни місця проживання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно з ч.2 ст.78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення. Відповідно до ч.2 ст.166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Як зазначено в ч.3 ст.166 КВК України, невиконанням обов`язків вважається, коли засуджений не виконав хоча б один з обов`язків, які було покладено на нього судом. Згідно ч.2 ст.78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.164 КВК України, звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

Поважними причинами неявки засудженого до уповноваженого органу визнаються обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом, і які документально підтверджені.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 своїми діями доводить про своє небажання стати на шлях виправлення та систематично не виконує вимоги ст.166 КВК України, ст.17 Закону України «Про пробацію», оскільки засуджений надав обґрунтовані підстави зазначених обставин, а саме те, що ОСОБА_8 намагається знайти роботу, налагодити сімейні відносини, вступив до релігійної громади, яка йому допомагає звільнитися від злочинного минулого.

Таким чином, доводи апелянта про неможливість його явки на реєстрацію до органу пробації, через сімейні причини (сварка з співмешканкою) і пошуку роботи для забезпечення свого матеріального стану, на думку судової колегії є поважними підставами того, що засуджений ОСОБА_8 не зміг прибути до органу пробації для реєстрації і повідомити вчасно органи пробації про тимчасову зміну проживання.

Апеляційний суд звертає увагу, що засуджений ОСОБА_8 змінив місце проживання тимчасово, і не збирався переховуватися від органів пробації, що тим самим не може бути як системою невиконання покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України.

Також виходячи з назви та змісту ст.50 КК України («Поняття покарання та його мета»), законодавець ставить за необхідне декілька цілей покарання, зокрема виправити засудженого, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженими, так й іншими особами. Тобто покарання пов`язано з діяльністю, що випливає із факту закінчення злочину і необхідності застосування певного виду та строку покарання відповідно до КК України.

Цей захід є відтворенням головної запобіжної мети цього етапу, а саме: запобігання вчиненню нового злочину з боку самого засудженого, а також застереження інших осіб від вчинення злочинів на прикладі засудженого, утримання їх від можливості вчинення подібних діянь.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що кримінальне покарання не є карою в розумінні кримінально-правової доктрини, а лише способом для виправлення антисоціальної поведінки особи і запобігання вчинення нових злочинів.
Позбавлення волі оцінюється як суворий вид кримінального покарання, котрий треба застосовувати і тільки як виняток.

При застосуванні кримінального покарання, як позбавлення волі суд повинен завжди повно, об`єктивно і неупереджено розглянути всі обставини провадження і надати належну оцінку, оскільки виконання вироку є завершальним процесом кримінального провадження, який формує заходів для виправлення особи і досягненні позитивних результатів (правомірна поведінка, осуд вчиненого злочину, соціальна адаптація і життя без правопорушень).

Судова колегія вважає, що скасування іспитового строку стосується питань непросто визнання формального невиконання обов`язків засудженим, а питанням направлення особи до установ позбавлення волі з реальним його відбуванням, суд не можне застосувати формальний підхід до розгляду таких справ.
Такий формальний підхід може спричинити негативні наслідки для завершального процесу кримінального провадження, а саме десоціалізацію особистості засудженого, тобто трансформацію позитивних якостей особистості засудженого, які були почали сформуватися при виконанні вироку в негативні (прийняття криміногенного світу, укорінення антисоціальної поведінки, формування злочинних чинників, тощо).
Так, колегія суддів, надаючи повну і об`єктивну оцінку особі ОСОБА_8 та його діям, виходить з того, що останній намагається стати на правильний шлях, шукає роботу, намагається зміцнити свої родинні відносини, вступив до релігійної організації, яка в свою чергу впливає на виправлення антисоціальних чинників у нього.
Враховуючи наведене, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, оскільки засуджений не вчиняв систематичних порушень покладених судом на нього обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, які можуть бути підставою для скасування іспитового строку, а інших доказів того, що ОСОБА_8 умисно і систематично порушує встановлений порядок відбування кримінального покарання під час судового засідання не було надано.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу ОСОБА_8 задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановивши нову, якою подання органу пробації залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2020 рокупро скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_8 , скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою подання начальника Якимівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням засудженого для відбування призначеного покарання у відношенні ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4