Номер провадження: 11-кп/813/647/21
Номер справи місцевого суду: 523/7443/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0000543, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2016 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18.01.2021 року, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні №0000543, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2016 року.

Рішення суду мотивоване тим, що продовжують існували ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, які є особливо тяжкими та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати в частині продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою та постановити нову, якою змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що обставини, викладені в ухвалі про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 не обґрунтовані жодним чином та такі, що порушують норми процесуального та матеріального законодавства.

Захисник вважає, що застосування та продовження до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та вказує, що при ретельному дослідженні, перелічені докази слідчим жодного підтвердження вини ОСОБА_9 в собі не містять.

Крім того, проведені слідчі дії за ініціативою сторони захисту, свідчать про той факт, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення необґрунтоване, викладені факти не мають жодного підтвердження, а ризики не доведені жодними належними та достатніми доказами.

Апелянт наполягає на тому, що жодного ризику не існує, оскільки у суду немає законних підстав вважати, що ОСОБА_9 може переховуватись від суду, оскільки його попередня поведінка свідчить про інше; знищити, сховати, спотворити будь-які речі чи документи ОСОБА_9 не може оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані. Ризики впливати на потерпілого, свідків не підтверджений належними доказами а також те, що ОСОБА_9 не має намірів уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою не визнає, злочинів не вчиняв, має міцні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисників обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, не зменшились.
Не погоджуючись із доводами захисників про те, що прокурором стосовно ОСОБА_9 недоведена наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які стали підставою для продовження застосування обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність прокурором продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику того, що обвинувачений, враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі встановлення його вини, може здійснити спроби переховування від суду, який обумовлений тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні низки особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років з конфіскацією майна.
Крім того, з урахуванням обставин вчинення злочинів, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , а також того, що згідно обвинувального акту він був організатором та очільником озброєної організованої групи - банди, яка скоїла ці злочини, апеляційний суд вважає, що існує ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що він, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, про що вірно зазначив суд в оскаржуваній ухвалі.
Крім того, з урахуванням того, що обвинуваченому відомі особи потерпілих та свідків, які, згідно пояснень прокурора, ще не були допитані під час судового розгляду, апеляційний суд вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на цих потерпілих та свідків, які на теперішній час допитаний на стадії досудового розслідування, однак під впливом обвинуваченого можуть змінити показання під час судового розгляду.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо відсутності доказів вини ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, з огляду на таке.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Враховуючи наведене, на даному етапі судового розгляду у апеляційного суду відсутні повноваження давати оцінку доказам причетності особи до скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення, адже відповідно до ст.368 КПК України таке питання вирішуються судом при ухваленні вироку.
Доводи адвоката ОСОБА_8 стосовно того, що судом не враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, апеляційний суд не може вважати такими, які вказують на можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначені доводи, з урахуванням усіх в сукупності даних про особу обвинуваченого та існуючих ризиків, не можуть беззаперечно свідчити про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу та були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, що підтверджується її змістом.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту, викладені під час апеляційного розгляду, стосовно незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та необхідності лікування, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченого утримуватись під вартою та неможливості отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятору. Захисник обвинуваченого звертався до Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» з запитом щодо стану здоров`я ОСОБА_9 та згідно наданою стороною захисту відповіді Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВСУ» обвинувачений ОСОБА_9 про прибутті до Установи був оглянутий медичним працівниками, при огляді скарг на стан здоров`я не висловлював, у відношенні його були проведені медичні обстеження та призначене лікування, яке надається в умовах Одеської медичної частини №21. У відповіді не зазначена наявність медичних протипоказань для його знаходження в ОСІ.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для продовження строків тримання під вартою обвинуваченому, судом не було встановлено.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до п.1.ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особи обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження обвинуваченим застосовного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись ст.176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2020 року у кримінальному провадженні №0000543 від 15.11.2016 року, якою продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18.01.2021 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4