ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/74/21 Справа № 202/2412/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області про застосовування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.02.2021 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що підозра є обґрунтованою, наявними є ризики переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує, крім того, ОСОБА_7 був оголошений у міжнародний розшук у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування та суду.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що органами досудового розслідування не доведено обґрунтованість підозри; слідчим не наведено аргументів на підтвердження існування хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України.
Зазанчає, що суд допустив невідповідність висновків, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Позиції учасників судового провадження.
Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти апеляційної скарги захисника, її доводи вважав безпідставними.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що підозра є обґрунтованою, наявними є ризики переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує, крім того, ОСОБА_7 був оголошений у міжнародний розшук у зв`язку з переховуванням від органів досудового розслідування та суду.
Переглядаючи судове рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що однією з підстав для обрання запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого докази, зібрані в порядку передбаченому КПК України, підтверджуються наявність обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_7 .
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд виходить з наступного.
У розумінні практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Отже, поряд із тяжкістю інкримінованних ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, очікуваним покаранням та відомостями щодо особи обвинуваченого, судова колегія вважає ризик переховування підтвердженим.
Щодо ризиків, передбачених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційна інстанція відмічає, що враховуючи те, що події кримінального правопорушення відбулись у 2013 році, можливість ОСОБА_7 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчим та прокурором не доведено.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України.
Не визначивши підозрюваному передбачену процесуальним законом заставу у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд послався на те, що ОСОБА_7 підозрюється у кримінальному правопорушенні, вчиненому із застосуванням насильства.
Однак, слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду.
Так, зважаючи на обставини у їх сукупності, наявністю ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та відсутністю інших ризиків, враховуючи характеризуючі данні про особу підозрюваного, апеляційний суд дійшов висновку, що для запобігання зазначеному вище ризику, ОСОБА_9 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 182 КПК України та перебуває у межах кратності, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області, погодженого з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20 лютого 2021 року включно з можливістю внесення застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68 100 гривень, які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.

При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, підозрювний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_7 покласти наступні обов`язки:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

3) прибувати за кожною вимогою до слідчого, який здійснює кримінальне провадження, прокурора та суду;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, документи що дають право на виїзд з України.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4