Справа № 182/4499/20
Провадження № 1-кп/0182/1052/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2020 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2020 за № 0001714 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження c. Новоіванівка, Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає у АДРЕСА_1 , працює трактористом-машиністом сільськогосподарського виробництва ТОВ «Агрофірма Росток», із середньою освітою, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, 2005 та 2015 року народження, не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України
за участю сторін судового провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, за наступних обставин.
Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК України), земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЗК України, до особливо цінних земель відносяться землі історико-культурного призначення.
Землі, на яких розташовуються пам`ятки культурної спадщини, відносяться до категорії земель історико-культурного призначення (ст. 53 ЗК України) і відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» перебувають виключно у державній власності.
Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам`ятка культурної спадщини (далі по тексту - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об`єкти культурної спадщини незалежно від форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категоріями національного та місцевого значення пам`ятки. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України, а із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об`єкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як пам`ятки вноситься до Переліку об`єктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього об`єкта або уповноважений ним орган (особу), переліки об`єктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини», курган - нерухомий археологічний об`єкт культурної спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини», до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини», рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання юридичними і фізичними особами.
Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, забороняються зокрема, ландшафтні перетворення, меліоративні, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Відповідно до ст. 43 Закону України «Про охорону культурної спадщини», за незаконне проведення археологічних розвідок, розкопок, інших земляних чи підводних робіт на об`єкті археологічної спадщини, а також за умисне незаконне знищення, руйнування або пошкодження об`єктів культурної спадщини чи їх частин винні особи притягаються до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 14.03.2014 № Р-99/0/321-14 «Про охорону пам`яток археології Нікопольського району» визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані пам`ятки археології, належать до земель історико-культурного призначення.
Відповідно до витягу з Державного реєстру нерухомих пам`яток України по Дніпропетровській області Нікопольського району, за обліковими номерами №№ 6607, 3359, 3361 знаходяться нерухомі археологічні об`єкти культурної спадщини - кургани.
Також встановлено, що зазначені кургани розташовані в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0485; :01:001:0752 та :01:001:0400, з цільовим призначенням 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», площею 5,02 га., 5,19 га., 5.4 га., відповідно, розташовані на захід від північно-західної околиці села Новоіванівка Нікопольського району Дніпропетровської області.
В межах земельної ділянки № :01:002:0485, яка перебуває у орендованому користуванні ТОВ «Агрофірма Росток», знаходиться об`єкт культурної спадщини - курган № 6607, навколо якого встановлена охоронна зона.
В межах земельної ділянки № :01:001:0752, яка перебуває у орендованому користуванні ТОВ «Агрофірма Росток», знаходиться об`єкт культурної спадщини - курган № 3359, навколо якого встановлена охоронна зона.
В межах земельної ділянки № :01:001:0400, яка перебуває у орендованому користуванні ТОВ «Агрофірма Росток», знаходиться об`єкт культурної спадщини - курган № 3361, навколо якого встановлена охоронна зона.
Вказані земельні ділянки належать на праві приватної власності громадянам України ОСОБА_5 (земельна ділянка з кадастровим № :01:001:0752), ОСОБА_6 (земельна ділянка з кадастровим № :01:001:0400), ОСОБА_7 (земельна ділянка з кадастровим № :01:002:0485), зареєстровані на підставі державного акту на право приватної власності на землю.
25.05.2018 за вих. № 35-02.12 на адресу директора ТОВ «Агрофірма Росток» в.о. старости Новоіванівської сільської ради ОСОБА_8 було направлено лист про знаходження в межах земельних ділянок, які перебувають в оренді ТОВ «Агрофірма Росток» пам`яток археології. У зв`язку з чим, є обмеження у використанні вказаних земельних ділянок, на яких розташовані кургани, зокрема: - не проводити сільгоспобробіток курганів; - встановити охоронні зони на пам`ятки археології кургани; забороняється вибір землі з насипом та руйнування оранкою.
Зазначений лист був отриманий представниками ТОВ «Агрофірма Росток» 25.05.2018 за вх. № 54, які достовірно знали про вказані обмеження.
Окрім того, керівництву ТОВ «Агрофірма Росток» було також достовірно відомо про знаходження в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0485, :01:001:0752, :01:001:0400, курганів при укладенні договорів оренди з власниками вказаних земельних ділянок (договір оренди з ОСОБА_6 від 01.01.2008; договір оренди з ОСОБА_5 . Від 01.01.2008 та договір оренди з ОСОБА_7 від 01.01.2008). Згідно кадастрових планів, які є додатками до договорів оренди, відображено розташування в межах вказаних земельних ділянок курганів.
Згідно наказу № 4-к від 20.03.2019 ОСОБА_3 був переведений з посади слюсаря ТОВ «Агрофірма Росток» на посаду тракториста-машиніста. Згідно облікового листа тракториста-машиніста, ОСОБА_3 02.04.2020, 03.04.2020, 06.04.2020, 07.04.2020 проводив культиваційні роботи, а 22.04.2020, 23.04.2020, 25.04.20202 посівні робити на полях №№ НОМЕР_1 , 3/8, 3/7, на яких розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0485, :01:001:0752, :01:001:0400, в межах яких знаходяться кургани.
ОСОБА_3 був попереджений головним агрономом ТОВ «Агрофірма Росток» ОСОБА_9 про знаходження на оброблюваних полях об`єктів культурної спадщини - курганів №№ 6607, НОМЕР_2 , 3361, на яких заборонено проводити земельні роботи.
Згідно технічної документації по геодезичній зйомці і визначенню місця розташування пам`яток історико-культурного призначення на території Новоіванівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, розробленої ТОВ «Верхньодніпровське землевпорядне підприємство» на підставі договору № 2/3-2 від 12.02.2004, укладеного з обласним центром з охорони історико-культурних цінностей про проведення геодезичних робіт по встановленню місцезнаходження пам`яток, кургани №№ 6607, 3359, 3361 мають наступну площу: № 6607 - площа пам`ятки з охоронною зоною 0,6362 га.; № 3361 - площа пам`ятки з охоронною зоною 0,1963 га.; № 3359 - площа пам`ятки з охоронною зоною 0,1963 га.
В порушення вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 , незважаючи на попередження з боку ОСОБА_9 , достовірно знаючи про наявність на території земельних ділянок :01:002:0485; :01:001:0752; :01:001:0400, об`єктів археології - курганів, а також про заборону ведення земельних робіт в межах насипу кургану та в його охоронній зоні, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення цілісності курганів і бажаючи їх настання, з метою швидшого і безперешкодного виконання робіт з посіву насіння соняшника, особисто, використовуючи оснащену для культиваційних робіт сільськогосподарську техніку - трактор «JON DEER 8400», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 02.04.2020, 03.04.2020, 06.04.2020, 07.04.2020 зорав, а в подальшому 22.04.2020, 23.04.2020, 25.04.2020 засіяв насінням соняшника всю площу курганів за №№ 6607, 3359, 3361 та їх охоронну зону, тим самим самовільно зайняв земельні ділянки особливо цінних земель, площею 0,6362 га., 0,1963 га., 0,1963 га., що є державною формою власності.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно перед виконанням робіт культивації та засівання поля, йому агроном сказав про те, що на полі є кургани. Однак, коли він працював уже в полі, то забув про ці кургани, бо вони невеликі і неогороджені, представляють собою невеличкі пагорбки, а тому він здійснив їх культивацію, а потім засіяв їх. Пізніше, коли все це було виявлено, то посіви на курганах прибрали, їх повернули в попередній стан. Визнає вину повністю. Під час досудового слідства також визнавав свою провину. Щиро розкаюється в тому, що так сталося.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена.
Дії ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав суду клопотання генерального директора ТОВ «Агрофірма Росток» про передачу його, ОСОБА_3 , на поруки трудовому колективу ТОВ «Агрофірма Росток», де він працює трактористом машиністом сільськогосподарського виробництва, протокол загальних зборів трудового колективу ТОВ «Агрофірма Росток», де вирішувалось дане питання та довідку про те, що ОСОБА_3 дійсно працює в ТОВ «Агрофірма Росток» на посаді тракториста машиніста сільськогосподарського виробництва.
Обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Росток» за місцем його роботи. В обґрунтування клопотання зазначив, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вперше вчинив нетяжкий злочин, вину свою визнає повністю, у скоєному щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, а саме приймав участь в усіх слідчих діях, за викликом слідчого з`являвся завжди. Посіви на курганах прибрали, таким чином усунули спричинену шкоду. Наслідки закриття кримінального провадження за нереабілітуючих підстав йому відомі.
Генеральний директор ТОВ «Агрофірма Росток» ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримав письмове клопотання про передачу ОСОБА_3 на поруки трудового колективу ТОВ «Агрофірма Росток». Підтвердив, що ОСОБА_3 працює в ТОВ «Агрофірма Росток» трактористом машиністом сільськогосподарського виробництва. Він грамотний спеціаліст, надійний працівник, передовик сільського господарства, нагороджувався подарунками та грошовим преміями від дирекції за сумлінну працю. Підтвердив, що колектив ТОВ «Агрофірма Росток» готовий взяти ОСОБА_3 на поруки, про що було прийнято відповідне рішення, яке подано до суду.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання трудового колективу ТОВ «Агрофірма Росток» про передачу ОСОБА_3 на поруки трудового колективу та звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, враховує наступне.
Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 285 КПК України).
Кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).
Відповідно до ст. 47 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Згідно ч. 2 ст. 47 КК України, у разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Звернення з клопотанням крім колективу можуть ініціювати сам обвинувачений. За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу. Згідно п. 6 вказаної Постанови звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України має умовний характер, а саме: ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.
Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що ОСОБА_3 визнав свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого. ОСОБА_3 дав правдиві свідчення, що свідчить про його бажання спокутувати провину та виправити свою поведінку. Активне сприяння розкриттю злочину слід вважати надання ОСОБА_3 під час досудового слідства допомоги в установленні обставин кримінального провадження.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином. Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків.
Як вбачається з матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягався (а.п. 235). Має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 244). Працює трактористом машиністом сільськогосподарського виробництва в ТОВ «Агрофірма Росток», за місцем роботи характеризується позитивно (а.п. 243), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.п. 236-237).
Колектив ТОВ «Агрофірма Росток» за добросовісне відношення до своїх обов`язків, просить передати ОСОБА_3 на поруки, а він бажає спокутувати свою провину перед колективом та виправити свою поведінку.
Суд вважає, що позиція обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК України є добровільною, останній, розуміючи, що має безумовне та гарантоване законодавством право на судовий розгляд провадження та перевірку судом обґрунтованості обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, таким правом не скористався та не заперечував проти закриття провадження за нереабілітуючих підстав.
Таким чином, оскільки ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, повністю визнав себе винуватим, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, усунув порушень охоронної зони шляхом прибирання посіві на земельній ділянці в межах охоронної зони, суду надано клопотання колективу ТОВ «Агрофірма Росток» про передачу ОСОБА_3 на поруки та протокол № 1 загальних зборів колективу від 03.08.2020, яким вирішено взяти ОСОБА_3 на поруки трудового колективу, а тому суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Агрофірма Росток». Кримінальне провадження закрити. Обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено і він вірно розуміє наслідки звільнення від кримінальної відповідальності зі вказаних нереабілітуючих підстав.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази:
- роздруківку з відомостями про земельну ділянку на 2 арк., роздруківку з відомостями про земельну ділянку на 2 арк., роздруківку з відомостями про земельну ділянку на 2 арк., копії повідомлень на 2 арк., копії актів технічного стану на 6 арк., копії технічної документації на 6 арк., які долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;
- роздруківку з відомостями про земельну ділянку та копії технічної документації на 7 арк., копію наказу «про делегування повноважень щодо укладення охоронних договорів на об`єкт культурної спадщини» на 1 арк., копію розпорядження на 2 арк, копію розпорядження на 2 арк., копію розпорядження на 3 арк., копія повідомлення на 2 арк., копії витягу на 3 арк., які долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись ст. 47 КК України, п. 1) ч. 2 ст. 284, ст. 285, 286, 288 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України у зв`язку з передачею на поруки колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Росток» на підставі ст. 47 КК України за їхнім клопотанням за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.06.2020 за № 0001714 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України - закрити.
Попередити ОСОБА_3 , що у разі порушення умов передачі на поруки він буде притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення - злочин.
Міра запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 не застосовувалась, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлено
Речові докази:
- роздруківку з відомостями про земельну ділянку на 2 арк., роздруківку з відомостями про земельну ділянку на 2 арк., роздруківку з відомостями про земельну ділянку на 2 арк., копії повідомлень на 2 арк., копії актів технічного стану на 6 арк., копії технічної документації на 6 арк., які долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження;
- роздруківку з відомостями про земельну ділянку та копії технічної документації на 7 арк., копію наказу «про делегування повноважень щодо укладення охоронних договорів на об`єкт культурної спадщини» на 1 арк., копію розпорядження на 2 арк., копію розпорядження на 2 арк., копію розпорядження на 3 арк., копія повідомлення на 2 арк., копії витягу на 3 арк., які долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати відсутні.
Органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання (ч. 4 ст. 535 КПК України).
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію ухвали негайно після її оголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Сторони кримінального провадження мають право отримати копію ухвали у суді.

Суддя: ОСОБА_1