Провадження № 1-кс/643/3948/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0003806 від 12.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.190 КК України, тобто закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах,-

встановив :

Московським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0003806 від 12.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.190 КК України, тобто закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що 11.08.2020 до Московського ВП ГУ НП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що невстановлений чоловік на ім`я ОСОБА_5 намагається шахрайським шляхом заволодіти квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування було допитано ОСОБА_6 , яка пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент смерті проживав у належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_2 . На момент смерті ОСОБА_7 мешкав сам, був поодиноким, ні з ким не спілкувався, доньці забороняв приїжджати до нього, спілкувався по стаціонарному телефону.

06.07.2020 ОСОБА_4 подала заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 приватному нотаріусу ХМНО Новохатській ОСОБА_8 , яка повідомила, що спадкова справа стосовно майна померлого ОСОБА_7 відкрита за заявою кредитора ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, ОСОБА_4 отримала від приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_9 повідомлення №101/02-14 від 08.07.2020 в якому зазначено, що 28.05.2020 приватним нотаріус ХМНО ОСОБА_9 отримала претензію кредитора ОСОБА_5 до спадкоємців померлого ОСОБА_7 на суму 1 393162 грн. 52 коп.

В подальшому, ОСОБА_4 з номеру телефону НОМЕР_1 зателефонував невстановлений чоловік, який представився як ОСОБА_5 , який повідомив, що її батько ОСОБА_7 запозичив у нього грошові кошти, які не повернув. Тому, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 , щоб вона прийняла у спадщину квартиру АДРЕСА_2 , яку в подальшому переписала (подарувала) ОСОБА_5 за борги свого померлого батька.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що невстановлені особи, шахрайським шляхом намагаються заволодіти квартирою АДРЕСА_2 та перешкоджають ОСОБА_4 реалізувати право власності на зазначену квартиру.

В обґрунтування клопотання, орган досудового розслідування вважає, що є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею, тому що вважає, що таке майно може бути відчужене та є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також те, що необхідно виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, та повернути право власності законним володільцям.

Прокурор в судове засідання не з`явився, разом із клопотанням надав заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі, клопотання підтримав.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0003806 від 12.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст.190 КК України, тобто закінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка на час звернення до суду із клопотанням належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею.

Заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, як виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцем, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (реєстрації прав власності, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо вищевказаного арештованого майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1