Справа № 185/4775/19
Провадження № 1-кп/185/180/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2020 року м.Павлоград
Дніпропетровської області
Павлоградськийміськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
представника потерпілої - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, студента 4 курсу Дніпропетровського коледжу електроніки,зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, -
ОСОБА_6 06.02.2019 року, приблизно о 15.00 годині, перебуваючи в компанії спільно зі своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в районі дитячого навчального закладу № 53 «Гвоздика», розташованого між будинками № 4 та №6 по вул. Верстатобудівників, м. Павлограду, Дніпропетровської області, побачив раніше незнайому малолітню ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла у напрямку вищевказаного дитячого навчального закладу.
При цьому, ОСОБА_6 звернув увагу на те, що малолітня ОСОБА_4 обома руками тримає мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi4х» золотисто-білого кольору та прямує вздовж вищевказаного дитячого навчального закладу спільно зі своєю подругою малолітньою ОСОБА_12 .
В цей момент у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення майна у малолітньої потерпілої ОСОБА_4 , а саме: мобільного телефону марки «Хіоmі Redmi4х», який був у лівій руці ОСОБА_13 , в якому знаходилась картка пам`яті «TranscendMicroSDHCUHS-I8ГБ (TS16GUSDU1), а телефон перебував в силіконовому чохлі марки iPakySLIMTPUSeries.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 , 06.02.2019р., приблизно о 15 годині 05 хвилин, з метою заволодіння майном малолітньої ОСОБА_4 , підбіг до потерпілої, яка знаходилась на торці дитячого навчального закладу № 53 «Гвоздика», розташованого між будинками №4 та №6 по вул. Верстатобудівників м. Павлограда, Дніпропетровської області, та несподівано для ОСОБА_4 відкрито, без застосування насильства, із корисливих мотивів, шляхом ривка, вихватив з рук потерпілої мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi4х`золотисто-білого кольору вартістю 2322грн. 67коп. в якому знаходилась карта пам`яті «TranscendMicroSDHCUHS-I8ГБ (TS16GUSDU1) вартістю 156 грн. 67 коп. та який був в силіконовому чохлі марки iPakySLIMTPUSeriesвартістю 160грн., заподіявши останній майнову шкоду на загальну суму 2639 грн. 34 коп.
З відкрито викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, та розпорядився ним на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України не визнав, та дав показання про те, що він 05.02.2019 року зі своїми товаришами ОСОБА_14 та ОСОБА_10 винайняли квартиру на селищі ПЗТО в м. Павлограді. Вони мали на меті поспілкуватися та разом провести дозвілля. 06.02.2019 року вранці ОСОБА_14 з ОСОБА_10 провели його на автобусну зупинку і він поїхав додому. Відкрите викрадення телефону малолітньої потерпілої він не вчиняв, хоча й перебував в місці вчинення злочину, оскільки з товаришами винайняли квартиру в зазначеному районі.
Вважає, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_10 оговорюють його, щодо скоєння саме ним вказаного злочину.
Малолітня потерпіла ОСОБА_4 , в присутності законного представника в судовому засіданні підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини скоєного злочину та зазначила, що відкрито викрадене майно їй наразі повернуто.
Зауважила, що під час злочину кричала обвинуваченому, аби той зупинився та віддав телефон, але не розгледіла обличчя обвинуваченого та не може його впізнати в судовому засіданні, оскільки в момент вчинення грабежу останній підійшов до неї зі спини. Разом з тим, її подруга, з якою на той час вони йшли разом, бачила винуватця в обличчя, з близької відстані, а також переслідувала його та намагалася наздогнати.
Представник потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив викладені в обвинувальному акті та підтверджені в судовому засіданні потерпілою обставини скоєного злочину та зазначив, що викрадене майно повернуто потерпілій.
Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду показала, що обвинувачений є її сином. 05.02.2019 року син поїхав з дому до друзів з ночівлею. 07.02.2019 року їй зателефонували працівники поліції та повідомили, що син викрав мобільний телефон у дівчинки. Після того, як вони приїхали до поліції слідча повідомила, що її сина викрили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Слідча попросила її викупити мобільний телефон, що вона і зробила. Телефон було повернуто потерпілій стороні.
Додала, що син їй розповідав, що вказаний злочин він не вчиняв, а ті з ким він в той день проводив дозвілля - свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_14 його обмовили, оскільки вони є неодноразово судимими.
Малолітній свідок ОСОБА_12 , в присутності законного представника повідомила суду, що 06.02.2019 року, приблизно о 15.00 годині, вона зі своєю подругою ОСОБА_4 повертались з додаткових занять, від репетитора. Коли вони з потерпілою проходили в районі дитячого навчального закладу № 53 «Гвоздика», розташованого між будинками № 4 та №6 по вул. Верстатобудівників, м. Павлограду, Дніпропетровської області, у ОСОБА_4 , відкрито, шляхом ривка, обвинувачений вихопив з рук мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi4х» золотисто-білого кольору, та побіг в напрямку вул. Верстатобудівників м. Павлограда. Вона деякий час переслідувала та намагалася наздогнати обвинуваченого, однак той втік.
Вказала, що обвинуваченого вона впізнала та запам`ятала за рисами обличчя, оскільки добре його роздивилась в момент вчинення злочину вона бачила останнього в обличчя з невеликої відстані.
Додала, що потерпіла кричала обвинуваченому та просила повернути мобільний телефон.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду показав, що 05.02.2019 року він зі своїми товаришами ОСОБА_6 та ОСОБА_14 зняли квартиру на селищі ПЗТО в м. Павлограді. 06.02.2019 року вранці він та ОСОБА_14 провели ОСОБА_6 на зупинку і він поїхав додому. ОСОБА_14 повернувся на найману квартиру, а він додому. Пізніше від ОСОБА_14 він дізнався, що ОСОБА_6 відкрито викрав мобільний телефон, в зв`язку з чим ОСОБА_14 заклав його до ломбарду.
Додав, що під час досудового розслідування він підписав протокол допиту не читаючи, що в ньому написано, оскільки на той час та станом на зараз він притягається до кримінальної відповідальності, та йому було байдуже.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду показав, що 05.02.2019 року він зі своїми товаришами ОСОБА_6 та ОСОБА_10 зняли квартиру на селищі ПЗТО в м. Павлограді. 06.02.2019 року вранці він та ОСОБА_10 провели ОСОБА_6 на зупинку і він поїхав додому. Через годину додому поїхав й Пересечанський. Того ж дня, в районі СШ № 5 він знайшов телефон, про що розповів й Пересечанському, та заклав вказаний телефон до ломбарду.
Додав, що в теперішній час він притягається до кримінальної відповідальності за ст.190,185 та іншими статтями КК України. Під час його допиту слідча зазначала про те, що вказаний злочин скоїв ОСОБА_16 , в зв`язку з чим і він має дати аналогічні показання.
Крім наведених вище показань малолітньої потерпілої, її представника, свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується такими доказами.
Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 лютого 2019 року, відповідно до якого було повідомлено про вчинене кримінальне правопорушення на торці дитячого навчального закладу № 53 «Гвоздика», розташованого між будинками №4 та АДРЕСА_2 .
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 лютого 2019 року, відповідно до якого, під час досудового розслідування, у присутності понятих, потерпіла ОСОБА_4 , впізнала ОСОБА_6 , як чоловіка, який скоїв відкрите викрадення її майна в районі дитячого садка по вул. Верстатобудівників в м. Павлограді Дніпропетровської області.
Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 лютого 2019 року, відповідно до якого, під час досудового розслідування, у присутності понятих, свідок ОСОБА_12 , впізнала ОСОБА_6 , як чоловіка, який скоїв відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_4 в районі дитячого садка по АДРЕСА_2 .
Довідкою відпрацювання технічної інформації, відповідно до якої аналіз телефонних з`єднань абонента № НОМЕР_1 показав, що о 14.06 год. та о 15.40 год., тобто в момент вчинення злочину, даний абонент ( ОСОБА_6 ) знаходився в зоні дії базових станцій, які охвачують місце вчинення злочину (азимут 120).
Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, яка зводиться до категоричного не визнання своєї провини та оспорювання очевидних та не спростовних доказів, співставляючи її з обвинуваченням, що висунуто ОСОБА_6 , а також з показаннями потерпілої та свідків, дослідженими судом протоколами слідчих дій, документами, експертним висновком, які у своїй сукупності повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази винності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину мають характер логічних, змістовних, послідовних, беззаперечних та об`єктивних.
Наведені докази винності обвинуваченого ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
Натомість, доводи обвинуваченого та його захисника про непричетність обвинуваченого до вчинення відкритого викрадення чужого майна, судом не беруться до уваги, оскільки, будь-якими іншими належними та достатніми доказами, крім показань обвинуваченого, ці доводи не підтверджені.
При цьому, суд не бере до уваги й показання свідка ОСОБА_14 , щодо невинуватості та не причетності до вчинення злочину обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки вони спростовуються сукупністю наведених судом беззаперечних доказів винності обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, якими підтверджено обставини вчинення інкримінованого злочину та які вказують на узгодженість, цілеспрямованість та активну послідовність злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 .
Також, спростованими суд вважає й показання свідка ОСОБА_15 матері обвинуваченого, яка повідомила про існування у обвинуваченого низки хвороб, та наявність у нього інвалідності 3 гр., що унеможливлювали його втечу з місця злочину, швидкий біг, та навіть ходу.
Вказані твердження спростовуються показаннями малолітніх потерпілої ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_18 , які стверджували про те, що обвинувачений після того, як вирвав з рук потерпілої телефон, став бігом тікати з місця злочину. При цьому, свідок ОСОБА_18 бігла за ним, переслідувала деякий час, але не змогла наздогнати обвинуваченого.
На користь позиції вказаних осіб свідчить й той факт, що станом на 2020 рік обвинувачений не підтвердив у відповідній установі охорони здоров`я наявність у нього інвалідності.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположеннях свобод, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи в сукупності досліджені докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, в тому числі й показання свідка ОСОБА_12 , яка саме з близької відстані, на власні очі бачила обвинуваченого під час вчинення останнім грабежу, приймала участь в його переслідуванні, тощо, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 доведена саме «поза розумним сумнівом», оскільки наведені судом у вироку докази винуватості обвинуваченого є очевидними, беззаперечними та безсумнівними.
Таким чином, винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України доказана та підтверджена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
При призначенні виду і розміру покарання суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 підлягає покаранню за вчинення ним не тяжкого злочину, є особою, яка є не судимою, вперше притягається до кримінальної відповідальності, викрадене повернуто потерпілій, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання.
В якості пом`якшувальних обставин суд враховує, що обвинувачений має хронічні захворювання.
Обтяжливою обставиною суд враховує вчинення злочину обвинуваченим відносно малолітньої дитини, оскільки потерпіла ОСОБА_20 є особою 22.12.2005 р.н.
Враховуючи наведене, беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 не працює та не має заробітку, що унеможливлює призначення йому покарання у виді штрафу, або виправних робіт, суд приходить до висновку, що виправити обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігти його злочинній діяльності можливо й без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_6 має бути засудженим за ч. 1 ст.186 КК України до покарання у виді громадських робіт, в межах санкції, передбаченої вказаною статтею.
При цьому суд враховує, що таке покарання буде відповідати приписам закону, зазначених, зокрема у ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідно до положень ст. 50 КК України, яка визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Також, у відповідності до ч.2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_6 необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 572 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_6 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст.186 КК України.
ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст.186 КК України у виді громадських робіт строком двісті годин.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком чинності не обирати.
Стягнути з ОСОБА_6 , на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 572 /п`ятсот сімдесят дві/ грн. 00 коп.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_21 .