Провадження № 1-кс/461/8516/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.12.2020 року місто Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 ,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася із заявою про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від участі у розгляді справи №461/10331/20 (провадження 1кс/461/8087/20) за її скаргою на бездіяльність ГУ НП у Львівській області, вказуючи що, на її думку, дії судді викликають у неї негативні емоції, недовіру у професіоналізмі слідчого судді та вказують на його упередженість. Зокрема, заявниця вказує на неточності наявні у судовій повістці щодо дати засідання та неповноту інформації розміщеної на інформаційному стенді суду. Крім того, вважає, що у неї безпідставно вимагають документ, який засвідчує її особу.

Заявник в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до положень КПК України, неявка заявника не є перешкодою для розгляду заяви про відвід.

Статтею 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень ч.5 ст. 80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Заява про відвід має містити вказівку на підстави, що зумовлюють його наявність. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення слідчого судді, судді від участі у судовому провадженні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість.

У висновку N 3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям, - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Виходячи з вищенаведеного, для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Отже, відвід має бути вмотивований, тобто містити відповідні аргументи та докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
У свою чергу, доводи заявниці ґрунтуються виключно на її суб`єктивній думці та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Так, можливі неточності допущені у судовій повістці чи на інформаційному стенді суду, самі по собі, жодним чином не доводять упередженість судді. Більше того, сама заявниця вказує, що була присутня у судовому засіданні під час розгляду її справи, що, у свою чергу прямо вказує на те, що судом були вжиті належні заходи про її оповіщення та забезпечення її участі у судовому засіданні.

Доводи заявниці стосовно того, що слідчий суддя вимагав у неї документ задля встановлення її особи взагалі є надуманими, адже суд повинен перевірити явку учасників процесу та встановити їх анкетні дані, оскільки такі повинні бути відображені у журналі судового засідання та у судовому рішенні.

Заявниця вказує, що слідчий суддя повинен був встановити її особу на підставі ухвал в яких фігурує її прізвище. Однак, такі твердження взагалі не ґрунтуються на положеннях законодавства, оскільки ці ухвали не стосуються вирішення питання даних про її особу (анкетних даних, втрати чи заміни документів, тощо). Принаймні цього з її заяви не вбачається.

Щодо вимоги заявниці до слідчого судді пред`явити посвідчення та паспорт слід відзначити наступне.

У частині другій статті 16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що суддя здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком.

Частиною першою статті 51 цього Закону передбачено, що судді, голови судів та їх заступники, судді у відставці мають посвідчення, зразки яких затверджуються Радою суддів України.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок виготовлення, обліку, видачі, заміни та знищення посвідчень суддів, суддів, яких призначено на адміністративні посади, суддів у відставці та присяжних, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 квітня 2014 року № 23 (з наступними змінами), посвідчення є офіційним документом, який засвідчує займану посаду особи, якій його видано, та підтверджує повноваження власника посвідчення, встановлені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, посвідченням судді за необхідності підтверджуються повноваження його власника в ситуаціях, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, коли суддя не перебуває в мантії та з нагрудним знаком.

Повноваження судді в судовому засіданні з розгляду справи підтверджуються мантією та нагрудним знаком. При цьому наявність або відсутність у судді посвідчення під час розгляду судової справи жодним чином не впливає на обсяг його повноважень щодо здійснення правосуддя у певному суді, що надані у порядку, встановленому законом.

Процесуальне законодавство не передбачає можливості заявлення учасниками справи вимог щодо перевірки посвідчення головуючого в судовому засіданні. Зазначені дії можуть мати ознаки зловживання процесуальними правами, порушення порядку в судовому засіданні та неповаги до суду.

Виходячи з наведеного, мотиви наведені заявницею не можуть бути беззаперечною підставою для усунення слідчого судді від участі у розгляді справи.

В обґрунтування відводу заявниця не наводить відповідних аргументів, законних підстав, які виключають участь слідчого судді у розгляді справи та не подає належних і допустимих доказів, які підтверджують наявність законних підстав для відводу. Наведене вказує на відсутність підстав для усунення слідчого судді від участі у розгляді справи, а тому приходжу до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 75, 80, 81 КПК України,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1