Провадження №11-кп/801/205/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиний реєстр досудових розслідувань 29.07.2020 за №0001388 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, якою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадження Вінницького міського суду Вінницької області надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою у зв`язку зі спливом двомісячного строку, зазначивши, що ризики передбачені ст.177 КПК України не відпали, запобіжний захід відносно ОСОБА_7 обраний правильно, підстав для його зміни, скасування не має, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на потерпілого та свідків, які ще не були допитані та вчиняти нові злочини, а отже підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому не має, а обраний запобіжний захід є обґрунтований.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою заперечив, зазначив, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованим та безпідставним. Ризики передбачені ст.177 КПК України на даний час відпали, а нові ризики прокурором недоведені. Також прокурором недоведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним в клопотанні ризикам. Просив змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 щодо продовження строку тримання під вартою, заперечив. Підтримав думку свого захисника щодо зміни йому міри запобіжного заходу на домашній арешт.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2020 року в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відмовлено.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено строк дії обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. Строк дії ухвали суду 60 днів до 13.02.2021 включно.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн., які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В разі внесення застави покладено на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кілька обов`язків, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватися від спілкування з обвинуваченою ОСОБА_9 , потерпілим та свідками по кримінальному провадженню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, постановлене з порушенням вимог кримінального процесуального закону, так як клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу не відповідає вимогам ст.184 КПК України, а суд в свою чергу не надав юридичну оцінку тому, що у клопотанні прокурора відсутні копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання, внаслідок чого суд був позбавлений об`єктивної можливості встановити обґрунтованість тих чи інших тверджень прокурора. Також зазначені в оскаржуваному рішенні обставини щодо наявності клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт не відповідають дійсності. Зазначив, що він лише висловив свою позицію відмови в задоволенні клопотання прокурора. Також судом було залишено поза увагою і практику Європейського суду з прав людини.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу свого захисника підтримав в повному обсязі і також просив її задовольнити, посилаючись на викладенні в ній доводи. Просив обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою. Пояснила, що ОСОБА_7 перебував у розшуку, неодноразово судимий, не має постійного місця проживання, на виклики до слідчого не з`являвся без поважних причин, у зв`язку з чим останнього було затримано та слідчим суддею обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про відмову у задоволенні клопотання захисника щодо застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та задоволення клопотання прокурора щодо продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13.02.2021 р. з визначенням застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 45400 грн., суд першої інстанції враховуючи вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, виходив з того, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, обставини кримінального правопорушення, відсутність у ОСОБА_7 соціально стримуючих факторів та міцних соціальних зав`язків, суд вважав, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам. Також будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості подальшого перебування обвинуваченого під вартою, до суду не надходило. Ні обвинувачений, ні його захисник не навели суду підстав для зміни або скасування запобіжного заходу.
Так, у відповідності до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, суд, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до тяжкого злочину.
Це узгоджується також із нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Апеляційний суд не може погодитися з доводами захисника щодо скасування обвинуваченому продовженого судом першої інстанції вказаного запобіжного заходу, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який є умисним тяжким злочином свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

При цьому, наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійного місця проживання обвинуваченого, наявність неповнолітньої дитини, про що зазначив в ході апеляційного розгляду його захисник, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Крім того, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б також свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
Продовження щодо ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Таким чином колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення з урахуванням характеру протиправних дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , а також даними про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини та був засуджений за їх вчинення, відбував призначені покарання, що не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, по даному кримінальному провадженні у відповідності до постанови слідчого Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 від 12.08.2020 перебував у розшуку, відсутність постійного місця роботи вказують на обґрунтованість продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А також дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Згідно положення ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Таким чином, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції на законних підставах правильно визначив розмір застави, врахувавши обставини кримінального провадження, та вимоги ст.ст.177, 178 КПК України.
Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги викладені в ній висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2020 року залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4