Справа № 447/1105/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/876/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29 липня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 29.07.2020р. відмовлено у задоволенні подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

На цю ухвалу захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та істотного порушення норм матеріального та процесуального права. Висновки суду першої інстанції не підтверджуються дослідженими доказами, неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи. Звертає увагу, що ОСОБА_7 неодноразово заохочувався саме за зразкову поведінку та сумлінне ставленням до праці, а саме 13 разів, у тому числі подякою 08.07.2020р. на час перебування подання на розгляді суду. Наголошує на відомостях, які наведено у характеристиці на засудженого, яка є позитивною, що судом першої інстанції не досліджено та не враховано.

Також, захисник покликається на те, що до ОСОБА_7 дисциплінарні стягнення застосовувались лише за час перебування у СІЗО, при чому за порушення які не були важкими і не носили системний характер. Звертає увагу, що впродовж останніх 4 років у поведінці ОСОБА_7 наявні системні позитивні зміни, які свідчать про те, що він став на шлях виправлення. Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_7 більше 2 років працює на безоплатній основі, а також приймає активну участь у проведенні ремонтних робіт в установі. При цьому, у зв`язку із надмірними фізичними навантаженнями під час цих робіт у 2016 році переніс операцію по видаленню грижі. Саме за станом здоров`я у 2019-2020р. засуджений працював на посаді нарядчика установи. Крім цього, суд першої інстанції не врахував, що засуджений освоїв професію кравця та активно приймав протягом 2016-2018р.р. участь у різних програм диференційованого виховного впливу, які реалізував. На даний час бере участь у програмі диференційованого виховного впливу «Творчість». Таке, сумлінне ставлення до праці, на думку захисника, є усталеним, системним та усвідомленим, що свідчить про наміри ОСОБА_7 на працевлаштування поза місцями позбавлення волі. Звертає увагу, що у засудженого є дружина та ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народився син, є постійне місце проживання, підтримуються зв`язки із родичами, що свідчить про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 . Не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо непогашення засудженим заборгованості за пред`явленими до нього позовами, оскільки потерпілі не звертали у цій частині вирок до виконання і не мають до засудженого претензій матеріального та морального характеру, тому що усі заподіяні збитки були погашені батьками ОСОБА_7 ..

Заслухавши доповідача, виступ захисника та пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила апеляційні вимоги захисника з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, вивчивши матеріали подання та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2, п.3 ч.3 ст.107 КК України умовно - дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджено Галицьким районним судом м. Львова від 05.03.2015р. за п.п. 6, 8 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 14 років позбавлення волі без конфіскації майна. Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 28.01.2016р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання період часу попереднього ув`язнення з 16.01.2013р. по 06.10.2015р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання - 16.01.2013р. Кінець строку відбування покарання - 26.04.2024р.

Як вбачається з характеристики адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» засуджений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі перебуває з 16.01.2013р. З 18.01.2013р. ОСОБА_7 перебував у СІЗО м. Львова, а 30.10.2015р. засуджений прибув у Миколаївську виправну колонію № 50.

Згідно наявної у матеріалах справи характеристики адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» засуджений ОСОБА_7 приймав активну участь у ремонтних роботах, які проводились в установі. На даний час працевлаштований на добровільних засадах без оплати праці «нарядчиком установи», до роботи відноситься добросовісно. Відвідує заходи виховного характеру. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Творчість», прагне до її реалізації. Здобув спеціальність «Кравець». За характером спокійний, не конфліктний. Підтримує стосунки з рідними та близькими. У разі звільнення має намір повернутись до місця проживання та працевлаштуватись.

Як вбачається з довідки про заохочення та стягнення (а.с.3) на засудженого ОСОБА_7 неодноразово накладались дисциплінарні стягнення за порушення режиму утримання. Проте, колегія суддів ураховує той факт, що з січня 2017р. усі стягнення було знято або погашено у встановленому законом порядку, крім того, з липня 2016р. засуджений не допускав порушень.

Також, згідно вказаної довідки засуджений ОСОБА_7 з липня 2016р. по січень 2020р. 11 разів заохочувався адміністрацію установи, при цьому усі 11 разів за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Також колегія суддів враховує, що на даний час ОСОБА_7 маж намір одружитись та у травні 2020 року у засудженого народилась дитина, що свідчить про те, що ОСОБА_7 прагне до створення міцних соціальних зв`язків та життя в умовах соціальних правил.

Крім цього, варто врахувати і той факт що злочини, за скоєння яких ОСОБА_7 відбуває покарання, були вчинені ним у неповнолітньому віці, тобто особою, яка фактично ще не була сформована як особистість.

За таких обставин, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно прийшов до переконання, що відбуваючи призначене судом покарання, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці ще не довів своє виправлення, а відтак не заслуговує на застосування до нього умовно - дострокового звільнення.

Колегія суддів повністю погоджується з доводами апелянта про те, що виключно сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого ОСОБА_7 на протязі останніх чотирьох років відбування покарання, яка передбачена в ч.2 ст.107 КК України, являється основною умовою при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_7 положень ст.107 КК України.

Відтак, ухвала суду першої інстанції є необґрунтована, оскільки, враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_7 та його характеристику, слід вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ..

Отже, подана апеляційна скарга захисника є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, ст.107 КК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 29 липня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - скасувати.

Подання ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

У відповідності до ст.107 КК України звільнити умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 05 березня 2015 року, на невідбутий строк 3 роки 04 місяці 21 день.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: