Справа № 453/1034/20
№ провадження 1-кп/453/18/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ;

при секретарі ОСОБА_2 ;

з участю прокурора ОСОБА_3 ;

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, працюючого водієм Сколівської ЦРЛ, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , 31 липня 2020 року, близько 16 години 30 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, що виник на грунті особистих неприязних відносин із братом ОСОБА_5 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя, від чого він впав на землю. Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень братові, умисно наніс йому ще один удар своєю лівою ногою в область грудей праворуч. В результаті умисних дій ОСОБА_4 спричинив братові ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч.3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого, вину визнав повністю, від усних пояснень відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. Щиро розкаюється у скоєному, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши йому положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд, заслухавши позицію обвинуваченого щодо визнання вини, потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеризуючих матеріалів, оглянувши досудову доповідь, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії ОСОБА_4 у умисному нанесенні середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я - вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки він умисно заподіяв своєму братові середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обтяжуючі вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставини, передбачених ст. 67 КК України, відсутні.

Пом`якшуючою вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, суд вбачає його щире каяття у скоєному, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує досудову доповідь, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем реєстрації, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимого, а також той факт, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні. Суд враховує і те, що обвинувачений працює, є пенсіонером.

З урахуванням наведених обставин, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч.1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі на певний строк із застосуванням ст. 75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням на певний строк із покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Сколівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Суддя Сколівського районного суду ОСОБА_1
Львівської області