Єдиний унікальний номер 725/2948/20
Номер провадження 1-кп/725/149/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 року м.Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за кримінальним провадженням №0000039 від 14.01.2020 року за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець с. Ясени, Сторожинецького р-ну, Чернівецької обл., раніше не судимий,з середньою спеціальною освітою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), неодружений, зареєстрований та фактично проживаючий по АДРЕСА_2

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2019 №175 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , поставлений на всі види забезпечення, та призначений на посаду командира 3 зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант».

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, молодший сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 11,16,17,30, 37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

Окрім цього, відповідно до листа Голови Верховного Суду ОСОБА_5 щодо надання роз`яснення начальникові Генерального штабу -Головнокомандувачу Збройних Сил України Генералу армії України ОСОБА_6 вбачається, що Верховний суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття "особливий період" в постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664 св 17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення указу президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» по теперішній час.

Також, 21 лютого 2019 року ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 676/2646/17, за обвинуваченням військовослужбовця військової служби за контрактом в/ч НОМЕР_2 солдата ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 408 КК України) визначено, що в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року (з дня набрання чинності Закону України від 17 березня 2014 року № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію») і триває по теперішній час.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що станом на теперішній час в Україні діє особливий період і молодший сержант ОСОБА_4 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в час дії особливого періоду.

Одже, молодший сержант ОСОБА_4 проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на посаді командира 3 зенітного ракетного відділення зенітного ракетного взводу військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану о 08 год. 00 хв. 19 листопада 2019 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та вибув до місця свого постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де проводить службовий час на власний розсуд не пов`язуючи його з несенням військової служби.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України визнав повністю. Підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті. Крім того, просив суворо не карати.

Крім того, просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, що до тих обставин, які ним не оспорюються по справі. При цьому вказав що розуміє зміст цих обставин. Зміст ст. 349 КПК України йому зрозумілий.

За згодою учасників судового засідання розгляд цього кримінального провадження відбувається без виклику свідків, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого, відповідно до яких: ОСОБА_4 раніше не судимий, по місцю служби характеризується посередньо, по місцю проживання характеризується позитивно. Не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра.

Ті обставини, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, наявність на утриманні неповнолітніх дітей, суд визнає, як обставини, що відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не виявлено.

При цьому також враховується, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, даючи оцінку діям обвинуваченого, його відношення до вчиненого, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, характеризуючи дані на обвинуваченого, його відношення до вчиненого, що підтверджено наявними у провадженні документами вирішуючи питання про призначення покарання, виходячи із загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і до нього можливо застосувати норми статей 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Речових доказів і судових витрат у справі не має.

На підставі наведеного, керуючись ст. 371, 374, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і, відповідно до ст. 76 КК України виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема: не буде виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; буде повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання і буде періодично з`являтись в уповноважений орган з питань пробації для відповідної реєстрації.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1