ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України

Справа № 210/6215/20
Провадження № 1-кп/210/826/20

"14" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони та учасники кримінального провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні: прокурор ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг кримінальне провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001097 від 05.09.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 05 вересня 2020 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001097 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до якого долучені реєстр матеріалів досудового розслідування, розписка про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судових справ вищевказаний обвинувальний акт передано в провадження судді ОСОБА_1 .
В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив суд призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки при його направленні дотримані вимоги щодо підсудності, підстави для повернення обвинувального акту, закриття провадження у справі не вбачається..
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали позицію прокурора.
Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з"явилася, подала заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності. Цивільний позов не надходив.
Представник потерпілого АТ "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" ОСОБА_7 в підготовче засідання не з"явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та клопотала про прийняття до розгляду цивільного позову.
Суд, вислухавши позиції сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 05 вересня 2020 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001097 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України відповідає положенням статті 291 КПК України, підсудний Дзержинському районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, підстав для повернення його прокурору не вбачається. Також не вбачається підстав для застосування положень пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України.
Враховуючи наведене, обвинувальний акт на підставі пункту 5 частини 3 статті 314 КПК України підлягає призначенню до судового розгляду.
Згідно з частиною 5 статті 314 КПК України у підготовчому судовому у випадках, передбачених цим Кодексом, суд за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
У судовому засіданні прокурор просив призначити складання досудової доповіді уповноваженому органу з питань пробації.
Обвинувачений, його захисник, кожен окремо, не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
У відповідності до ч. 1 ст. 314-1 КПК України представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 186 КК України є тяжким злочином, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі..
Суд дійшов висновку, про необхідність доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь відносно ОСОБА_4 .
Відповідно до частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Прокурор у судовому засіданні звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, ризики які існували на момент обрання та продовження вказаного запобіжного заходу, не відпали.

Обвинувачений та його захисник (кожен окремо), заперечували з приводу клопотання прокурора щодо про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, обвинувачений не має наміру переховуватися від суду та уникати відповідальності, має місце проживання, міцні соціальні зв"язки. Просили суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, вислухавши доводи учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступних висновків.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком дії 20 грудня 2020 року.
Справа скерована до суду 11 листопада 2020 року, та прийнята судом до провадження.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК України.

Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України, під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого встановлено обгрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених у частині 1 статті 177 КПК України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України , за який законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

ОСОБА_4 також пред"явлено обвинувачення у вчиненні злочинів за частиною 3 статті 311 КК України (покарання - позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна.), частиною 1 статті 313, ч. 2 статті 309 КК ще у двох кримінальним провадженнях, обвинувальні акти скеровані до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу та Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу у березні 2017 року та у листопаді 2019 року.

Також суд враховує, особу обвинуваченого, а саме те, що останній не працевлаштований, підозрюється у вчиненні декількох злочинів у різних провадженнях, раніше неодноразово судимий, у тому числі й до реальної міри покарання.

В судовому засіданні встановлено, що 03 грудня 2020 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу відносно ОСОБА_4 постановлено вирок за ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту. Строк покарання обчислювати з моменту взяття під варту. Вирок не набрав законної сили.

Судом встановлено, що станом на 14 грудня 2020 року наявні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3,5 статті 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні, і які не зменшились з часу обрання запобіжного заходу, що не дає достатніх правових підстав суду для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт чи інший, більш м"який запобіжний захід.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім того, існують ризи впливу на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, а так само і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Обставинами, які підтверджують зазначені ризики є те, що ОСОБА_4 знаходячись на свободі, буде мати можливість продовжувати свою злочинну діяльність. Крім того, ОСОБА_4 ні де не працює, тобто не має засобів для існування, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Тому враховуючи його особистість, тяжкість вчиненого ним злочину, усвідомлюючи неминучість покарання у разі визнання його винним, обвинувачений може переховуватись від суду. Дізнавшись анкетні дані потерпілого та свідків може незаконно на них впливати, що буде перешкоджати судовому розгляду.

Крім того ОСОБА_4 раніше судимий, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень і в подальшому може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Альтернативні запобіжні заходи, враховуючи наведене, на думку суду не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможуть запобігти вище переліченим ризикам у даному кримінальному провадженні.

Суд вважає, що доводи захисника та обвинуваченого, не є цілком обґрунтованими, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на більш м"який на теперішній час не вбачається. Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.
Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Суд враховує, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні декількох злочинів впродовж незначного періоду часу, у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується , - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 12 лютого 2021 року.
На підставі статті 128 КПК України суд приймає до розгляду цивільний позов Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

У зв"язку з прийняттям цивільного позову, ОСОБА_4 слід визнати цивільним відповідачем, Акціонерне товариствог "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" - цивільним позивачем.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 314-316, 291, 370, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001097 від 05.09.2020 року у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться у приміщенні суду в залі судових засідань № 309 за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, 24, (третій поверх) 22 грудня 2020 року об 15 годині 30 хвилин.
Доручити представнику персоналу органу пробації в особі Тернівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Дніпропетровській області скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 фактичне місце знаходження - Державна установа "Криворізька установа виконання покарань № 3" до 20 січня 2021 року.
Про місце, день та час проведення судового засідання повідомити прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, тобто до 12 лютого 2021 року включно.

Копію ухвали направити до Державна установа "Криворізька установа виконання покарань № 3", для виконання.

Прийняти до розгляду цивільний позов Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Дніпропетровської дирекції АТ "Укрпошта" до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.
Повний текст ухвали складено 16 грудня 2020 року та проголошено 16 грудня 2020 року об 13год.15хв.

Суддя: ОСОБА_1