КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року у кримінальному провадженні №0002879 від 11.09.2017, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 та накладено арешт на транспортні засоби у кримінальному провадженні №0002879 від 11.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого містить достатньо правових підстав для його задоволення у відповідності до вимог ст. 170 КПК України, оскільки майно має ознаки такого, що було здобуте кримінально протиправним шляхом, відповідає критеріям ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні №0002879
В апеляції власник майна ОСОБА_6 просить в частині накладення арешту майна на транспортний засіб марки MAN шасі №(VIN кодами) НОМЕР_1 , WMAН21ZZ65M422832 д.н.з. НОМЕР_2 скасувати, постановити нову якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування. Також посилається на те, що присутнім під час розгляду клопотання в суді першої інстанції не був, про ухвалу слідчого судді дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України. Також апелянт вказує і на те, що слідчий суддя помилково дійшов висновку про те, що майно (транспортний засіб) відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України. Зокрема, вказує, що докази того, що він причетний до обставин кримінального провадження, про яке йде мова в клопотанні органу досудового розслідування та оскаржуваній ухвалі, відсутні. Крім того вказує, що придбав 02.10.2018 року автомобіль у громадянина ОСОБА_8 для здійснення підприємницької діяльності та належним чином провів державну реєстрацію у Територіальному сервісному центру (д.н.з. НОМЕР_3 ) Також зазначає, що накладений арешт на транспортний засіб позбавляє можливості в користуванні для здійснення законної підприємницької діяльності.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте причину неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його з огляду на те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно ні він, ні його представники присутніми не були, ухвалу слідчого судді районного суду згідно наявної в матеріалах судового провадження інформації отримав з ЄДРСР.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та його представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що Генеральною прокуратурою України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002879 від 11.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування цілком слушно звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0002879 від 11.09.2017, зокрема і транспортний засіб марки MAN шасі №(VIN кодами) НОМЕР_1 , WMAН21ZZ65M422832 д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та є метою забезпечення збереження речових доказів.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку. Крім того колегія суддів зважує і на ту обставину, що постановою органу досудового розслідування від 10 серпня 2018 року, майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0002879.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, з метою його збереження, оскільки з долучених до клопотання органу досудового розслідування вбачається факт зловживання службовим становищем службовими особами Волинської митниці ДФС та інших регіональних митниць спільно з службовими особами ПП «Пост Груп» та іншими, які упродовж 2016-2017 років реалізовували злочинну схему поза митного ввезення вантажних автомобілів та іншої техніки, то будь які речі можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб марки MAN шасі №(VIN кодами) НОМЕР_1 , WMAН21ZZ65M422832 д.н.з. НОМЕР_2 , не може прийматися до уваги.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що арешт майна призведе до заблокованості підприємницької діяльності, колегія суддів вважає передчасними, оскільки це не є предметом розгляду на даній стадії провадження, клопотання органу досудового розслідування подане з метою забезпечення збереження речових доказів, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст.98, 117, 131, 132, 170- 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 в частині накладення арешту на транспортний засіб марки MANшасі №(VIN кодами) НОМЕР_1 , WMAН21ZZ65M422832 д.н.з. НОМЕР_2 у кримінальному провадженні №0002879 від 11.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/450/2020
Доповідач: ОСОБА_1