УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

слідчого ОСОБА_3

особи, що подала клопотання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, який був накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2020 в межах кримінального провадження №0000209,-

В С Т А Н О В И В:

01.12.2020 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, яке мотивоване тим, що 11.11.2020 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області накладено арешт на майно, яке вилучене під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду від 11.11.2020. Серед вилученого майна перебуває майно, що належить ОСОБА_4 , а саме: IPHONE 6 та ноутбук Asus білого кольору.
ОСОБА_4 звертає увагу на те, що із матеріалів кримінального провадження не вбачаються підстави, відповідно до яких на його майно накладався арешт. Арешт вилученого майна завдає ОСОБА_4 збитків, оскільки не дає можливості використовувати арештоване майно для роботи та отримання прибутку.
Крім того, ОСОБА_4 не є підозрюваним. Слідчий у клопотанні про накладення арешту, на думку ОСОБА_4 , не зазначає підстави, мету його накладення та яку інформацію, дані та ін. можна дізнатись через накладення арешту. Також слідчим суддею при розгляді даного клопотання не було звернено увагу на необґрунтованість вимог слідчого, що суперечить вмогам ст. 173 КПК України.
Заявник вважає, що арешт майна неправомірно обмежує його права користуватися належним йому майном для особистих потреб та здійснення підприємницької діяльності.
У зв`язку з викладеними обставинами, заявник вважає, що на сьогоднішній день відсутні підстави в перебуванні майна під арештом, а тому просить клопотання задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення клопотання. Зазначила, що дане майно визнано речовим доказом, та на даний час необхідно провести експертизи відносно даного майна.
Відповідно до ст. 107 ч. 4 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи те, що учасники процесуальної дії з`явились в судове засідання, слідчий розглядає дане клопотання із застосуванням технічних засобів фіксування.
Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000209, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що в провадженні Вiнницького вiддiлу полiцiї Головного управлiння Нацiональної полiцiї у Вiнницькiй областi перебуває досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209 від 13.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
В межах вказаного кримінального провадження, під час обшуку у кабінеті № 2 за адресою АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено майно, серед якого було також таке, що належить заявнику, а саме IPHONE 6 та ноутбук Asus білого кольору.
11.11.2020 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області накладено арешт на майно, вилучене під час вказаного обшуку.
Постановою старшого слідчого Вінницького ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження, вказані речі було визнано речовим доказом.
Згідно ст. 170 ч. 2 п. 1 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 170 ч. 3 КПК України у випадку, передбаченою ст. 170 ч. 2 п. 1 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить проте, що вищевказані речі, які були вилучені під час обшуку є тимчасовим вилученим майном та відповідно до ст. 98 КПК України мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, станом на даний час досудове розслідування триває, проводяться слідчі дії по розкриттю злочину та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Окрім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не в праві оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про скасування арешту слід відмовити, оскільки заявник не довів суду, що арешт накладено необґрунтовано, та відповідно не довів що у застосуванні даного заходу забезпечення у кримінальному провадженні відпала потреба, оскільки вказані речі є речовими доказами у даному кримінальному провадженні та в межах даного провадження не проведенні усі необхідні слідчі дії.
Враховуючи вище викладенні обставини, суд дійшов до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 107, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, який був накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2020 в межах кримінального провадження №0000209- відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя