Справа № 352/1795/20
Провадження № 1-кп/352/263/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000025 від 20.07.2020 р., про обвинувачення :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючого, розлученого, утриманця однієї малолітньої дитиний, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, раніше не судимого, українця, громадянина України, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_2 , будучи батьком, починаючи з 01.06.2019 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Кримінальний проступок скоєно за наступних обставин:

Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.161, ст.162 ЦПК України, 10.09.2018 р. винесено судовий наказ за №352/1029/18, яким наказано стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , аліменти на користь колишньої дружини ОСОБА_4 , на утримання їх неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10-ти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку дитини.

На виконання вказаного судового наказу, Тисменицьким РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження №57424011 від 12.10.2018 р. про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання їх неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_3 .

Після відкриття виконавчого провадження, відповідна постанова про прийняте державним виконавцем рішення надіслано за місцем роботи ОСОБА_2 - ТзОВ «Електролюкс Україна», де щомісячно проводились відрахування із заробітної плати боржника.
Однак, згідно наказу від 29.05.2019 р. № 86-к, ОСОБА_2 звільнено за власним бажанням. У подальшому, у зв`язку з поверненням виконавчого листа та несплатою аліментів, ОСОБА_2 неодноразово викликався до Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для вирішення питання щодо сплати аліментів.
Не дивлячись на це, ОСОБА_2 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати судовий наказ, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на офіційну роботу не влаштовувався, на обліку в статусі безробітного в Тисменицькому центрі зайнятості, не перебував, будь-яких активних дій з метою працевлаштування, не здійснював.

Таким чином, ОСОБА_2 , у період часу з червня 2019 року до листопада 2019 року аліментні платежі не здійснював, виплату аліментів здійснив тільки в листопаді 2019 року на суму 1400.00 гривень, та з грудня 2019 року до липня 2020 року, у порушення ст. 51 Конституції України, де закріплено обов`язок батьків утримувати свою дитину до досягнення її повноліття, а також ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», виплату аліментів знову не здійснював.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 з червня 2019 року до листопада 2019 року та з грудня 2019 року до липня 2020 року, внаслідок умисної бездіяльності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, незважаючи на неодноразові попередження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_2 як батько неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , не надавав їй необхідних для існування коштів, їжі та одягу, а також не брав участь у її вихованні.

Таким чином, ОСОБА_2 у вище вказаний період часу проживаючи окремо від своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , будучи її батьком, всупереч вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, маючи обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та всупереч вимог Закону України «Про охорону дитинства» - 2001 року, умисно життям дитини не цікавився, вихованням не займався, з дитиною не спілкувався, матеріально не забезпечував.

Загальна сума заборгованості по аліментних платежах боржника ОСОБА_2 за період з червня 2018 року до липня 2020 року становить 12 042,48 (дванадцять тисяч сорок дві гривні сорок вісім) копійок.
Суд зазначає, що до обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченого ОСОБА_2 , складена у присутності захисника, щодо добровільності беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також письмова заява потерпілої ОСОБА_4 , щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.

Оцінивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, як він будучи батьком, починаючи з 01.06.2019 р. злісно ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні та сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З врахуванням вищенаведеного, призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного правопорушення, яке у відповідності до вимог ст.12 КК України є кримінальним проступком,особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Крім того, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному, суд враховує і те, що ОСОБА_2 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, не працюючи веде паразитичний спосіб життя, соціальні зв`язки не стійкі, на обліку наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

З врахуванням всіх вищеперелічених обставин, суд приходить до переконання, що до підсудного ОСОБА_2 слід застосувати покарання у виді громадських робіт, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_2 відповідає також принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_2 не обирався.

Питання про речові докази по даному кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.368, 370, 382 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 164 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_2 не обирався.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме : виконавче провадження Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ № 57424011 від 16.10.2018 р., яке зберігається при матеріалах даного кримінального провадження повернути за приналежністю.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбаченихст.394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тисменицький районний суд. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1