ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3440/20 Справа № 184/2596/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000799, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Баку, Азербайджан, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 15 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у виді тримання до 15 грудня 2020 року.
Суд першої інстанції врахував, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, впливати на потерпілу, свідків.
В апеляції
- захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування вказує, що клопотання прокурора ґрунтується на відомостях, що не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. Вказує, що до затримання ОСОБА_6 мав постійне місце роботи, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, перебуває в шлюбних стосунках, має на триманні двох малолітніх дітей, допомагав колишній дружинні у вихованні двох дітей. Також захисник вказав про відсутність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі. Застережень вказані норми закону щодо розгляду усних клопотань сторін кримінального провадження при судовому розгляду, як на це посилається захисник в апеляційній скарзі, не мають.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також продовження злочинної діяльності.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, незворотність наслідків злочину, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченому ч. 1 ст. 115 КК України, за який, передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливти на потерпілу та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, в тому числі у виді домашнього арешту, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ствердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність в нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає такими, що з урахуванням вищенаведеного, не є само по собі достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4