Справа № 725/5247/19
Провадження № 11-кп/4808/407/20
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційними скаргами (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2020 року продовжено строк тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 189, ч.3 ст. 289 КК, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 189, ч.3 ст. 289 цього Кодексу на строк 60 днів до 11 вересня 2020 року включно без визначення розміру застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є недостатнім для забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий запобіжний захід здатен забезпечити запобігання зазначених ризиків.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для продовження строку тримання його під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує таке тривале тримання обвинуваченого під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків, тощо.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову в продовженні запобіжного заходу щодо його підзахисного ОСОБА_8 .

В поданій АС захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 вважає, що суд незаконно вирішив питання про продовження строків тримання під вартою щодо його підзахисного. Вказує, що клопотання зі сторони обвинувачення не поступило, що є грубим порушення ст. 315 КПК. Вважає, що прокурор жодним чином не навів нових аргументів, які б давали підстави вважати про існування ризиків, мотивацію прокурора вважає абстрактною та недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Посилається на відсутність в ухвалі суду відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, а саме відомостей щодо сімейного та матеріального стану, наявність на його утриманні малолітньої доньки, позитивної характеристики, постійного місця мешкання, а також того факт, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебував. На думку сторони захисту, вказані відомості про особу ОСОБА_10 вказують на те, що він не має і не буде мати наміру переховуватися від суду чи вчиняти будь-які дії, які б заважали розгляду справи. Вказує на те, що в ухвалі суду відсутні дані про те, що ОСОБА_10 якимось чином погрожував, намагався підкупити свідків чи потерпілого, схиляв їх до дачі завідомо неправдивих показань, намагався знищити, сфальсифікувати речові докази та документи, тиснути на спеціалістів або експертів, які задіяні у вказаному кримінальному провадженні. Водночас просить врахувати, що ОСОБА_10 більше року утримується в умовах ізоляції від суспільства. Посилається на те, що по справі допитано потерпілого, всіх свідків заявлених стороною обвинувачення, досліджено понад половини доказів. Також вказує на те, що достовірно встановлено, що безпосередньо ОСОБА_10 не спричиняв потерпілому тілесні ушкодження, тому заборона не визначати розмір застави не може бути застосована саме до нього. Просить врахувати те, що ОСОБА_10 має постійне місце мешкання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, дружина не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, хворіє, а тому потребує допомоги.

Просить скасувати ухвалу суду, як таку, що винесена незаконно з порушенням норм КПК та Конституції України та постановити нову, якою ОСОБА_10 змінити запобіжний захід на більш м`який, - у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в певний період часу з покладенням на нього відповідних обов`язків.

В поданій АС захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим, прийнятим із істотним порушенням вимог закону. Вказує, що у колегії суддів були відсутні обґрунтовані підстави для вирішення питання про залишення ОСОБА_9 під вартою, у зв`язку із невідповідністю письмового клопотання прокурора ст. 184 КПК (глава 18 КПК). Зазначає, що в ухвалі суду відсутнє твердження про відповідність клопотання нормам КПК чи ні. На думку апелянта, стороною обвинувачення не надано доказів наявності ризиків.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , колегія суддів першої інстанції, оцінюючи суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, один із яких відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, з урахуванням відомостей, що характеризують обвинувачених, наявності ризиків, встановлених та доведених стороною обвинувачення, дійшла помилкового висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову в продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 які підтримали подані АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити їхні апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який вважає АС захисників необгрунтваними, просить залишити їх без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та додані документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

13.06.2019 року Конституційний суд України вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тому питання продовження строку тримання під вартою підлягає апеляційному перегляду, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, в межах апеляції, доводів та заперечень сторін кримінального провадження, згідно приписів ст. 404, 405, 407 КПК.

У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 в АС на те, що суд безпідставно продовжив їх підзахисним строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного. Згідно положень ст. 197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідуванням, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК. Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою усім обвинуваченим.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалами Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 27.02.2020 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосування якого ухвалами суду в подальшому були продовжені. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що оцінюючи суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, їх особи, також, те що вони обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, один з який у відповідності до ст. 12 КК, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, а також те, що встановлені під час досудового розслідування ризики, відповідно до ст. 177 ч.1 КПК, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду з метою уникнення покарання; знаходячись на волі, можуть незаконно впливати на потерпілого та його родичів, на свідків та невстановлених на даний час осіб співучасників, можуть безперешкодно впливати на них шляхом залякування, погроз або іншим чином з метою зміни показань; знаходячись на волі вони можуть продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення, на даний час не змінилися, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на шістдесят днів.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що для запобігання вищевказаним ризикам, враховується суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року.

Під час апеляційного розгляду прокурором були в повній мірі доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК.

Окрім цього, слід звернути увагу також і на те, що, як правильно зазначено прокурором в поданому клопотанні, обставини у вказаному кримінальному провадженні з часу обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, а встановлені ризики, передбачені пунктами 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК не зменшились. Також, при вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження. Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання. Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням даних про особи обвинувачених, а також з огляду на тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, і суспільну небезпечність самих кримінальних правопорушень, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК .

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

Більш того, сторонами захисту в поданих АС не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

А тому доводи АС про те, що висновки суду є недостатніми для продовження тримання його під вартою, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження, а також продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянтів, не виправдовує таке тривале тримання обвинувачених під вартою, та те, що орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих та свідків, є безпідставними та необґрунтованими.

Судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою, в повній мірі були враховані дані про особи обвинувачених та дані, що їх характеризують.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК , відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинувачених.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених. Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без визначення розміру застави, постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, АС не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 , залишити без задоволення, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2020 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5