Справа № 456/920/17
Провадження № 1-кп/456/1/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, одруженого, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Дубіли Стрийського району Львівської області, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, одруженого, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України,

в с т а н о в и в :
24.02.2017 інспектор сектору реагування патрульної поліції № 4 Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області майор поліції ОСОБА_11 та інспектор сектору реагування патрульної поліції № 4 Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержант поліції ОСОБА_12 перебували на чергуванні в Стрийському відділі поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області. Вказані працівники здійснювали виконання своїх службових обов`язків по охороні громадського порядку та додержання правил дорожнього руху на закріпленому за ними службовому автомобілі марки «Тойота Пріус», державний номерний знак НОМЕР_1 .

24.02.2017 близько 16:00 год., інспектор СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_11 та інспектор СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержант поліції ОСОБА_12 отримали вказівку від оперативного чергового Стрийського ВП ОСОБА_13 їхати в село Братківці Стрийського району Львівської області у зв`язку із отриманням повідомлення по телефону «102» від громадянки ОСОБА_14 по факту вчинення відносно неї неправомірних дій ОСОБА_15 .

Перебуваючи на місці вчинення правопорушення, інспектори СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , будучи одягнені у формений одяг та виконуючи свої службові обов`язки, передбачені ст. ст. 2, 23 Закону України «Про Національну поліцію», ст.4 розділу II Наказу начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області №22 від 12.03.2016 «Про затвердження Типового положення про відділ, відділення поліції в районах, містах Львівської області» по забезпеченню охорони громадського порядку, охорони прав і свобод громадян, встановлювали на місці події за вищевказаним фактом обставини вчиненого правопорушення, вживали заходів щодо встановлення особи, яка вчинила правопорушення, встановлювали свідків та очевидців вчинення правопорушення.

24.02.2017 близько 16:10 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись прямим умислом з метою перешкодити виконанню працівником правоохоронного органу службових обов`язків, усвідомлюючи суспільну небезпечність впливу і бажання перешкодити виконанню ним своїх службових обов`язків, втрутився в діяльність інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_12 при установленні ним обставин вчиненого правопорушення громадянином ОСОБА_15 , незаконно вимагав припинити відібрання пояснень в ОСОБА_15 , наказав ОСОБА_15 йти додому та не зважати на дії працівника поліції, ображав інспектора ОСОБА_12 нецензурною лайкою та погрожував йому насильством, чим здійснив вплив на інспектора ОСОБА_12 з метою перешкодити виконанню ним своїх службових обов`язків.

Крім цього, 24.02.2017 близько 16:10 год., в селі Братківці Стрийського району Львівської області, ОСОБА_5 групою осіб із ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись прямим умислом та достовірно розуміючи, що особи, які знаходяться біля них, перебувають при виконанні службових обов`язків, є працівниками правоохоронних органів, під час виконання інспектором СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержантом поліції ОСОБА_12 та інспектором СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області майором поліції ОСОБА_11 своїх повноважень, передбачених законодавством, проявили зневагу до останніх, умисно чіплялися до них, виражалися нецензурною лайкою, погрожували насильством, погрожували, що закопають їх в землю, при цьому погрожуючи вбивством.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.343 КК України, що виразилось у впливі в будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків; вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч.1 ст.345 КК України, що виразилось у погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненого групою осіб.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч.1 ст.345 КК України, що виразилось у погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненого групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав частково та дав показання про те, що 24.02.2017 він разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були в селі Братківці Стрийського району Львівської області, біля житлового будинку ОСОБА_14 , де вони побачили службовий автомобіль працівників поліції. Вони підійшли до автомобіля працівників поліції, поцікавитись що сталось. Зазначив, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння та погано пам`ятає про події, що мали місце 24.02.2017. Звернув увагу, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння він дійсно може нецензурно лаятись. Не заперечив того факту, що службовий автомобіль працівників поліції був пошкоджений, однак не зміг пригадати, чи причетний до його пошкодження. Під час судового розгляду справи заявив клопотання про застосування відносно нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», просить звільнити його від покарання за ч.1 ст.28, ч.1 ст.345 КК України. В судових дебатах щиро розкаявся у вчиненому та вказав, що більше такого не повториться.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав та дав показання про те, що 24.02.2017 він разом з ОСОБА_5 вживали алкогольні напої. Вийшовши з будинку, разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вони підійшли до будинку ОСОБА_14 , де стояв автомобіль працівників поліції. Він відійшов в сторону та стояв на сходах, після чого вийшла ОСОБА_14 , та згодом він пішов додому. Зазначив, що факт побиття службового автомобіля він не бачив. Під час судового розгляду справи заявив клопотання про застосування відносно нього п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», просить звільнити його від покарання за ч.1 ст.28, ч.1 ст.345 КК України. В судових дебатах щиро розкаявся у вчиненому та вказав, що більше такого не повториться.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 343, ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України та ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, винуватість обвинувачених за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 про те, що в 2017 році він працював поліцейським СРПП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області та під час несення служби з ОСОБА_11 , вони отримали повідомлення, що в селі Братківці Стрийського району Львівської області відбувся конфлікт, а саме подзвонила жінка та повідомила, що її чоловіка побили. Вони виїхали на місце події та по головній дорозі в с. Братківці Стрийського району Львівської області побачили жінку, яка жестами їх зупинила та показала на чоловіка, який був поруч з нею. Це була ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вони запропонували їм проїхати до помешкання ОСОБА_14 . ОСОБА_11 вийшов разом з нею з автомобіля та пішли до будинку, а він залишився з ОСОБА_15 у автомобілі. Зазначив, що коли вони були в автомобілі, то підійшли четверо чоловіків, які задавали питання, з якою метою вони приїхали та погрожували побиттям, вимагали, щоб вони їхали геть. Дані чоловіки перебували в стані алкогольного сп`яніння та нецензурно лаялись. Всі погрози цих чоловіків він сприймав реально, але від кого вони лунали, він не пригадує. Звернув увагу, що мав при собі зброю та спеціальні засоби, проте він їх не застосовував, оскільки не було для цього підстав. Звернув увагу, що він вийшов з автомобіля, оскільки хтось з чоловіків відкрив дверку в автомобілі. Він разом з ОСОБА_11 почав заспокоювати цих чоловіків, після чого вони розвернулись та пішли в сторону села, а він з ОСОБА_11 зайшли у будинок, з метою збирання матеріалів по зверненню ОСОБА_14 . Після цього вони вийшли з будинку та побачили, що в службовому автомобілі розбиті вікна, поруч з автомобілем нікого не було. Згодом вони зателефонували начальнику відділу ОСОБА_18 та приїхала слідчо-оперативна група. Вказав, що за браком часу не може пригадати всіх подій, у його обов`язки входило з`ясувати події по зверненню ОСОБА_14 . ОСОБА_15 не був затриманий, але перебував в автомобілі для з`ясування обставин, вчиненого правопорушення. Він не зміг нічого з`ясувати, оскільки чоловіки перешкоджали йому в цьому, нецензурно лаялися та погрожували. Вказав, що обставини, викладені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності, і за спливом часу, він не може пригадати деталей події;

показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 про те, що в 2017 році він працював старшим інспектором СРПП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області. 24.02.2017 о 08:00 год. він заступив на зміну по охороні громадського порядку в м. Стрию. Зазначив, що під час несення служби, вони з ОСОБА_12 отримали повідомлення, про те, що в селі Братківці Стрийського району Львівської області відбувся конфлікт, а саме подзвонила жінка та повідомила, що її чоловіка побили. Вони поїхали в с. Братківці Стрийського району Львівської області на службовому автомобілі та на узбіччі побачили жінку, яка жестами їх зупинила. Це була заявниця ОСОБА_14 , а біля неї був громадянин ОСОБА_15 . Після цього, вони проїхали до житлового будинку ОСОБА_14 , щоб відібрати пояснення, однак на подвір`ї будинку між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виник конфлікт. ОСОБА_12 залишився в автомобілі з ОСОБА_15 , у якого слід було відібрати пояснення, а він пішов у будинок відібрати заяву та пояснення в ОСОБА_14 . Через деякий час йому подзвонив ОСОБА_12 та повідомив, що на вулиці четверо чоловіків, в стані алкогольного сп`яніння, нецензурно лаяться та погрожують йому фізичною розправою. Коли він вийшов з будинку, автомобіль знаходився на дорозі, за кутом будинку, а біля нього з різних сторін стояло четверо чоловіків, двоє з яких обвинувачені. Звернув увагу, що дані чоловіки перебували в стані алкогольного сп`яніння та конфліктували з ОСОБА_12 , погрожували йому, зокрема казали що закопають його. Він разом з ОСОБА_12 спробували заспокоїти цих чоловіків, але вони не слухали. Після цього ОСОБА_12 викликав підмогу. Чоловіки хотіли витягнути зі службового автомобіля ОСОБА_15 , але вони їм перешкодили, забрали останнього до будинку ОСОБА_14 , а остання не впустила обвинувачених до свого будинку. В будинку знову виник конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , тому останнього не вдалось опитати, а у заявниці відібрали пояснення. Коли він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , вийшли згодом на вулицю, то побачили що службовий автомобіль пошкоджено, зокрема було вибите скло та пошкоджено лакофарбове покриття на автомобілі. Зазначив, що в цей час біля автомобіля нікого не було. Вони зателефонували черговому та почали шукати осіб, що вчинили даний злочин. Звернув увагу, що обвинувачені перешкоджали виконанню ними службових обов`язків, з їх боку була злість та зневага, погрози їхні він сприймав реально. Зазначив, що він був старшим екіпажу та дав вказівку ОСОБА_12 , щоб той з`ясував обставини події у ОСОБА_15 , однак обвинувачені перешкодили йому в цьому. Як і перешкодили йому з`ясувати обставини події зі ОСОБА_14 , оскільки він змушений був покинути житловий будинок останньої, так як ОСОБА_12 повідомив про небезпеку, яка йому загрожує. Зазначив, що очевидцями події була ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Також повідомив, що найбільш агресивним був ОСОБА_5 , він кричав, що закопає та поламає їх, а ОСОБА_6 підтримував його в цьому та теж погрожував вбивством. Вказав, що обставини, викладені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності, і за спливом часу, він не може пригадати деталей події;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 про те, що в 2017 році вона була в сусідів ОСОБА_19 та почула гавкіт собаки на подвір`ї її будинку та крик чоловіка. Прибігши додому, вона побачила, як ОСОБА_15 б`є її чоловіка ОСОБА_20 . Зазначила, що ОСОБА_15 був винен та мав повернути кошти в сумі 250, 00 грн., але повернув тільки 50, 00 грн. та вимагав віддати йому велосипед. Після цього ОСОБА_15 почав їй погрожувати та вона втекла до будинку і зачинилась. ОСОБА_15 продовжував бити її чоловіка, тому вона викликала поліцію, після чого ОСОБА_15 почав тікати, а вона вибігла за ним. На дорозі вона побачила службовий автомобіль працівників поліції та зупинила його. Після чого працівники поліції запропонували їм сісти в автомобіль та під`їхали до її будинку. Вона з одним працівником поліції пішла до будинку писати пояснення, а ОСОБА_15 та ще один з працівників поліції залишились в автомобілі. Згодом до будинку прибіг поліцейський та сказав, що на нього нападають. Вийшовши з будинку, вони побачили розбитий автомобіль, а біля нього нікого не було. Згодом приїхав інший наряд поліції. Вказала, що бачила того дня біля свого будинку обох обвинувачених, ОСОБА_6 стояв на сходах, біля дверей будинку. Між ними та працівниками поліції дійсно був конфлікт, всіх подій вона не пригадує. Вказала, що працівники поліції були позбавлені можливості з`ясувати причини побиття її чоловіка, оскільки обвинувачені перешкодили їм в цьому, крім цього хтось знищив службовий автомобіль працівників поліції, коли вони перебували всі разом у житловому будинку.

рапортом інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 24.02.2017, адресованого начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , про те, що ним спільно з поліцейським Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , 24.02.2017 близько 16:25 год. в селі Братківці Стрийського району Львівської області проводилась перевірка матеріалів ЄО № 1349 від 24.02.2017. Близько 17:10 год. до службового автомобіля підійшло четверо невідомих осіб та почали перешкоджати виконанню службових обов`язків, оскільки погрожували фізичною розправою, виражались нецензурною лайкою та перешкоджали відібрати пояснення /Т.2 а.с.47/;

рапортом інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 24.02.2017, адресованого начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , про те, що ним спільно з поліцейським Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 , 24.02.2017 близько 16:25 год. в селі Братківці Стрийського району Львівської області проводилась перевірка матеріалів ЄО № 1349 від 24.02.2017. В період з 17:10 год. до 17:30 год. четверо невідомих осіб погрожували фізичною розправою, виражались нецензурною лайкою та перешкоджали виконанню службових обов`язків /Т.2 а.с.52/;

рапортом інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 24.02.2017, адресованого начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , про те, що ним разом з поліцейським Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 здійснювалось патрулювання з 08:00 год. по 19:00 год. 24.02.2017. Близько 16:10 год. 24.02.2017 було отримано повідомлення від чергового Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, щоб виїхати в с. Братківці Стрийського району Львівської області за зверненням ОСОБА_14 . Приїхавши в с. Братківці Стрийського району Львівської області, вони почали збирати матеріали за зверненням ОСОБА_14 . Зазначив, що він зайшов в будинок, а поліцейський ОСОБА_12 залишився в службовому автомобілі, разом з чоловіком, що підозрювався у нанесенні тілесних ушкоджень. Близько 17:10 год. ОСОБА_12 зателефонував та повідомив, що четверо чоловіків погрожують йому. Після цього він вийшов до автомобіля, та почув як четверо людей виражаються нецензурною лайкою та погрожують фізичною розправою. Згодом він разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 зайшли до помешкання останньої, щоб відібрати пояснення. Вийшовши через 2-3 хвилини з будинку, вони побачили пошкоджений службовий автомобіль, а саме було розбито вікно. Після цього він зателефонував і повідомив ОСОБА_18 про події, що стались /Т.2 а.с.53/;

рапортом поліцейського СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 від 24.02.2017, адресованого начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , про те, що він спільно з майором поліції ОСОБА_11 24.02.2017 заступили на чергування по забезпеченні безпеки дорожнього руху та громадського транспорту в м. Стрию та Стрийському районі. Під час несення служби до них надійшло повідомлення від чергового Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, про те, що в с. Братківці по вул. Шевченка гр. ОСОБА_14 потребує допомоги працівників поліції. Прибувши за вищевказаною адресою, ними було встановлено, що ОСОБА_14 та її чоловікові нанесли тілесні ушкодження. Також було встановлено, що дані ушкодження наніс ОСОБА_15 . Після чого він залишився з ОСОБА_15 в службовому автомобілі, а інспектор поліції ОСОБА_11 пішов до будинку відбирати заяву у потерпілих. Через 15 хв. до службового автомобіля підійшли четверо осіб, які проводили відеозйомку службового автомобіля на мобільний телефон. Один з цих чоловіків підійшов з правого боку автомобіля та відкрив передню дверку, намагаючись залізти до службового автомобіля. Він попросив його відійти та разом з ОСОБА_15 вийшли на вулицю. Дані особи почали його запитувати, чому він приїхав, на що він відповів, що надійшло повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Після цього дані чоловіки почали йому погрожувати, що якщо він не поїде геть, то через 15 хв. вони його вб`ють. Дані особи нецензурно лаялись, тому він подзвонив ОСОБА_11 , щоб той вийшов та допоміг йому. ОСОБА_11 підійшов до автомобіля та пояснив чоловікам, що вони на виклику і попросив не заважати працювати, однак вони не послухали та почали знову погрожувати. Після цього він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_15 пішли до будинку ОСОБА_14 . Вийшовши з будинку через 3 хв., вони побачили, що службовий автомобіль пошкоджений, а саме було вибито два лівих вікна, переднє лобове та заднє праве вікно /Т.2 а.с.54/;

наказом Головного управління національної поліції у Львівській області № 488 від 16.02.2017 «Про закріплення службового транспорту», відповідно до якого з метою ефективного використання службового транспорту вирішено закріпити та дозволити керувати службовим автомобілем марки «Тойота Пріус» д.н.з. НОМЕР_2 поліцейському сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Стрийського ВП ГУНП у Львівській області сержанту поліції ОСОБА_12 /Т.2 а.с.51/;

наказом Головного управління національної поліції у Львівській області від 28.12.2016, відповідно до якого майора поліції ОСОБА_11 призначено на посаду заступника начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП /Т.2 а.с.56/;

витягом з наказу Головного управління національної поліції у Львівській області від 17.02.2017, відповідно до якого сержанта поліції ОСОБА_12 призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП /Т.2 а.с.57/;

розстановкою нарядів на 24.02.2017, затвердженої начальником Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , відповідно до якої ОСОБА_12 та ОСОБА_11 24.02.2017 виїжджали на виклик /Т.2 а.с.58-59/;

наказом Головного управління національної поліції у Львівській області № 22 від 12.03.2016, відповідно до якого затверджено Типове положення про відділ, відділення поліції в районах містах Львівської області /Т.2 а.с.60-71/;

заявою ОСОБА_5 від 25.02.2017, адресовану начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , про те, що ОСОБА_5 зобов`язується добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, завдану ним шляхом пошкодженням службового автомобіля, належного ГУНП у Львівській області /Т.2 а.с.50/;

висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 249, відповідно до якого ОСОБА_5 24.02.2017 перебував в стані алкогольного сп`яніння /Т.2 а.с.55/;
рапортом слідчого СВ Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_22 , адресованого заступнику начальника відділу-начальнику слідчого відділу Стрийського ВПГУНП у Львівській області ОСОБА_23 , відповідно до якого долучено до матеріалів кримінального провадження №0000344 від 25.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України копії матеріалів кримінального провадження №0000346 від 25.02.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України /Т.2 а.с.72/;

копією витягу з кримінального провадження №0000346 від 25.02.2017, правова кваліфікація: ч.1 ст.125 КК України, згідно якого 24.02.2017 в Стрийський ВП ГУНП у Львівській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_20 , який просить прийняти міри до візуально знайомої особи на прізвище ОСОБА_15 , який 24.02.2017 в с. Братківці Стрийського району Львівської області спричинив заявнику тілесні ушкодження /Т.2 а.с.73/;

копією рапорту чергового ОСОБА_13 від 24.02.2017, про те, що 24.02.2017 в Стрийський ВП ГУНП у Львівській області поступило телефонне повідомлення від гр. ОСОБА_14 про те, що чоловік на ім`я ОСОБА_24 зайшов на її подвір`я та намагався побити її чоловіка /Т.2 а.с.74/;

копією заяви гр. ОСОБА_20 від 24.02.2017, який просить прийняти міри до ОСОБА_15 , який 24.02.2017 близько 16:10 год. вчинив з ним словесний конфлікт та наніс йому декілька ударів в груди /Т.2 а.с.75/;

копією пояснень гр. ОСОБА_14 від 24.02.2017, відповідно до яких остання повідомила, що ОСОБА_15 зайшов на її подвір`я та намагався побити її чоловіка /Т.2 а.с.76/;

копією пояснень гр. ОСОБА_20 від 24.02.2017, відповідно до яких останній повідомив, що 24.02.2017 близько 16:10 год. ОСОБА_25 вчинив з ним словесний конфлікт та наніс йому декілька ударів в груди /Т.2 а.с.77/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочинів, винуватість обвинувачених та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_12 , надані останнім в судовому засіданні, суд враховує, що показання потерпілого прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 24.02.2017, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особоами, які його вчинили, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо. Так, потерпілий ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив той факт, що ним спільно з ОСОБА_11 24.02.2017 проводилась перевірка за заявою ОСОБА_14 по факту побиття її чоловіка ОСОБА_20 . Виконуючи свої службові повноваження, ОСОБА_11 зайшов до службового будинку для відібрання пояснень у заявників по факту вчинення правопорушення, а він, з особою, яка підозрювалася у вчиненні правопорушення ОСОБА_15 залишалися у службовому автомобілі, оскільки попередньо у останнього та заявниці виник конфлікт, тому вони вирішили з ОСОБА_11 розділитися. Він очікував, коли ОСОБА_11 відбере заяву та пояснення у заявників, після цього йому слід було опитати ОСОБА_15 з приводу конфлікту, який виник між ним та ОСОБА_20 . Він у автомобілі не встиг нічого з`ясувати, оскільки підійшли четверо чоловіків, які почали йому погрожувати словесно, в тому числі розправою. Він зателефонував ОСОБА_11 і покликав останнього на допомогу. Чоловіки на їхні зауваження не реагували, нецензурно лаялися, погрожували фізичною розправою. Вони змушені були зайти до житлового будинку ОСОБА_14 , обвинувачених в будинок не впустили, а коли вийшли, на вулиці вже не було нікого, а службовий автомобіль був пошкоджений, у ньому було вибито вікна.
Показання потерпілого ОСОБА_11 є аналогічними за змістом показанням ОСОБА_12 , прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 24.02.2017, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особоами, які його вчинили, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо. Так, потерпілий ОСОБА_11 пітвердив факт проведення перевірки за заявою ОСОБА_14 24.02.2017 та той факт, що на подвір`ї житлового будинку ОСОБА_14 між останньою та ОСОБА_15 виник конфлікт, а тому він зайшов з нею до будинку, а ОСОБА_12 залишився з ОСОБА_15 у службовому автомобілі. Через деякий час йому подзвонив ОСОБА_12 та повідомив, що на вулиці четверо чоловіків, в стані алкогольного сп`яніння, нецензурно лаяться та погрожують йому фізичною розправою. Коли він вийшов з будинку, автомобіль знаходився на дорозі, за кутом будинку, а біля нього з різних сторін стояло четверо чоловіків, двоє з яких обвинувачені. Звернув увагу, що дані чоловіки перебували в стані алкогольного сп`яніння та конфліктували з ОСОБА_12 , погрожували йому, зокрема казали що закопають його. Він разом з ОСОБА_12 спробували заспокоїти цих чоловіків, але вони не слухали. Чоловіки намагалися витягнути зі службового автомобіля ОСОБА_15 , але вони їм перешкодили, забрали останнього до будинку ОСОБА_14 , а остання не впустила обвинувачених до свого будинку. Коли він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , вийшли згодом на вулицю, то побачили що службовий автомобіль пошкоджено, зокрема було вибите скло та пошкоджено лакофарбове покриття на автомобілі. Зазначив, що в цей час біля автомобіля нікого не було.

Надані потерпілими показання, в яких вони ретельно в деталях описали події, які мали місце 24.02.2017 є чіткими, послідовними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, вказані показання не викликають сумніву у своїй достовірності та узгоджуються між собою й іншими матеріалами справи, яким надано оцінку в ході розгляду кримінального провадження.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих і інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

При оцінці показань свідків суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Доорсон проти Нідерландів» від 26.03.1996 р. в п.78 якого зазначено, що «…відповідно до Конвенції, завдання Суду полягає не в тому, щоб ухвалювати, чи були свідчення свідків прийняті як докази належним чином, що мають зробити національні суди, завдання ж Європейського суду полягає в тому, щоб установити, чи було справедливим провадження загалом, зокрема і спосіб прийняття доказів. Суд не може визнати абстрактно, що свідчення свідка на відкритому засіданні і під присягою, завжди важать більше, ніж інші свідчення, які той самий свідок дає в межах судового провадження, тим більше, якщо між першими і другими є суперечність…». В рішенні Європейського суду з прав людини «Х і Y проти Федеративної Республіки Німеччини від 2 березня 1983 року, Суд зазначив: На свідках, що стають перед судом або перед слідчим суддею, лежить формальне і строге зобов`язання говорити правду…Ця позиція була б іншою, якби обвинувачення необґрунтовано вдалося до такого заходу з метою чинити тиск на свідків. Проте, якщо можливий тиск є просто наслідком, до якого призвели явно неправдиві свідчення, його слід визнати складником системи загальних гарантій кримінального процесу як такого. Комісія у цьому зв`язку повинна брати до уваги те, що передумовою системи кримінального правосуддя, яка захищає суспільство в цілому, є пильний контроль за виконанням обов`язку свідків говорити правду

Суд вважає, що показання, надані свідком ОСОБА_14 , в яких вона ретельно в деталях описала події, які мали місце 24.02.2017, є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами. Цим показанням суд надає віру, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів. Так, свідок ОСОБА_14 чітко ствердила в судовому засіданні, що в 2017 році прийшовши додому, вона побачила, що ОСОБА_15 наносить удари її чоловікові ОСОБА_20 та погрожує. Вона втекла до будинку, зачинилась та викликала поліцію, після чого ОСОБА_15 почав тікати, а вона вибігла за ним. На дорозі вона побачила службовий автомобіль та зупинила його, а працівники поліції запропонували їм сісти в автомобіль та під`їхали до будинку. Вона з одним з працівників поліції зайшла до будинку, а другий працівник поліції разом з ОСОБА_15 залишились в службовому автомобілі. Згодом до будинку прибіг поліцейський та сказав, що на нього нападають. Вийшовши з будинку вони побачили чоловіків, які конфліктували. Після цього, вони всі разом знову зайшли до будинку, а коли вийшли вдруге, то побачили, що службовий автомобіль пошкоджений.
Вказані показання свідка є такими, що об`єктивно в цілому і з висвітленям деталей відтворюють події не в завуальованому, а максимально наближеному до реальності вигляді, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними досудовим слідством та перевіреними в судовому засіданні доказами.
В судовому засіданні прокурор відмовився від допиту свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які неодноразово викликалися в судове засідання, та до яких судом неодноразово застосовувався привід через органи поліції, в судовому засіданні встановлено, що місце перебування вказаних свідків на даний час невідоме, окрім цього вказані свідки є особами, які дійсно перебували на місці події під час вчинення кримінальних правопорушень, однак є товаришами обвинувачених, а відтак, не є безсторонніми особами, які можуть дати правдиві свідчення про обставини вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень.

Суд звертає увагу, що статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Рапорт інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 24.02.2017, адресований начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 /Т.2 а.с.47/; рапорт інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 24.02.2017, адресований начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 /Т.2 а.с.52/; рапорт інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 від 24.02.2017, адресований начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 /Т.2 а.с.53/; рапорт поліцейського СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_12 від 24.02.2017, адресований начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , /Т.2 а.с.54/ суд визнає належними та допустимими доказами, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Згідно п.2 Розділу І Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затверджена Наказом МВС України 06.11.2015 №1377, яка була чинна на час вчинення правопорушення, джерелом інформації про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, зокрема, є: 1) заяви і повідомлення осіб, які надходять до органу поліції, особи, уповноваженої здійснювати досудове розслідування (далі - слідчий), або службової особи, уповноваженої на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення; 2) самостійно виявлені слідчим або іншою посадовою особою органу поліції з будь-якого джерела обставини кримінального правопорушення; 3) повідомлення осіб, які затримали підозрювану особу при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення або безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні; 4) інше.

А відтак, доводи сторони захисту про те, що потерпілі не зверталися з заявами про вчинення кримінального правопорушення, а рапорти є неналежними доказами, до уваги судом не беруться, суд звертає увагу, що в даному кримінальному провадженні, рапорти інспекторів СРПП № 4 Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є повідомленнями про вчинене відносно них кримінальне правопорушення, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у передбаченому законом порядку, визнані потерпілими у вказаному кримінальному провадженні, а відтак, підстави для подачі окремих заяв потерпілими для внесення відомостей до ЄРДР відсутні.

Належними та допустимими доказами факту виконання потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_11 службових повноважень 24.02.2017, суд визнає наказ Головного управління національної поліції у Львівській області № 488 від 16.02.2017 «Про закріплення службового транспорту», відповідно до якого вирішено закріпити та дозволити керувати службовим автомобілем марки «Тойота Пріус» д.н.з. НОМЕР_2 поліцейському ОСОБА_12 /Т.2 а.с.51/; наказ Головного управління національної поліції у Львівській області від 28.12.2016, відповідно до якого ОСОБА_11 призначено на посаду заступника начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП /Т.2 а.с.56/; витяг з наказу Головного управління національної поліції у Львівській області від 17.02.2017, відповідно до якого ОСОБА_12 призначено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Стрийського відділу поліції ГУНП /Т.2 а.с.57/; розстановку нарядів на 24.02.2017, затверджену начальником Стрийського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , відповідно до якої ОСОБА_12 та ОСОБА_11 24.02.2017 виїжджали на виклик /Т.2 а.с.58-59/; наказ Головного управління національної поліції у Львівській області № 22 від 12.03.2016, яким затверджено Типове положення про відділ, відділення поліції в районах містах Львівської області /Т.2 а.с.60-71/.

Матеріали кримінального провадження №0000346 від 25.02.2017, а саме витяг з кримінального провадження №0000346 від 25.02.2017, копія рапорту чергового ОСОБА_13 від 24.02.2017, копія заяви гр. ОСОБА_20 від 24.02.2017, копія пояснень гр. ОСОБА_14 від 24.02.2017, копія пояснень гр. ОСОБА_20 від 24.02.2017, повністю підтверджують показання потерпілих про те, що 24.02.2017 під час несення ними служби, вони отримали повідомлення, про те, що в селі Братківці Стрийського району Львівської області відбувся конфлікт, виїхали на місце події та проводили перевірку за зверненням ОСОБА_14 про факт побиття її чоловіка ОСОБА_20 .

Заява ОСОБА_5 від 25.02.2017, адресована начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 , про те, що ОСОБА_5 зобов`язується добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, завдану ним шляхом пошкодженням службового автомобіля, належного ГУНП у Львівській області /Т.2 а.с.50/, свідчить про той факт, що обвинувачений визнав факт пошкодження службового автомобіля 24.02.2017 в селі Братківці Стрийського району Львівської області.

У постанові Верховного суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

А відтак, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000344 від 25.02.2017, відповідно до якого 24.02.2017 у Стрийський ВПГУНП у Львівській області надійшов рапорт від працівників СРПП № 4 майора поліції ОСОБА_11 , про те, що під час виконання їхніх службових обов`язків по охороні дорожнього руху та громадського порядку, 24.02.2017 був здійснений виїзд у с. Братківці Стрийського району Львівської області по факту вчинення конфлікту. В подальшому четверо невідомих осіб втрутились у діяльність працівників правоохоронних органів з метою перешкоджання виконання ними своїх службових обов`язків та надалі пошкодили вікна службового автомобіля марки «Тойота Пріус» /Т.2 а.с.48/ та витяг з кримінального провадження №0000345 від 25.02.2017, відповідно до якого 24.02.2017 у Стрийський ВП ГУНП у Львівській області надійшов рапорт від працівників СРПП № 4 майора поліції ОСОБА_11 , про те, що під час виконання їхніх службових обов`язків по охороні дорожнього руху та громадського порядку, 24.02.2017 був здійснений виїзд у с. Братківці Стрийського району Львівської області по факту вчинення сімейного конфлікту. В подальшому четверо невідомих осіб почали погрожувати фізичною розправою та вбивством, щодо працівників правоохоронних органів, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків та надалі пошкодили службовий автомобіль марки «Тойота Пріус», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме повибивали вікна авто /Т.2 а.с.49/, суд вважає електронною базою даних.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.
Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.
У відповідності до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи .
Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явлених обвинувачень безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Правова природа кваліфікації злочинів пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення та доказування у визначений кримінальним процесуальним законом спосіб двох важливих обставин: факту вчинення суб`єктом злочину суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту поведінки у формі дії чи бездіяльності; точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України характеризується дією і полягає у впливі в будь якій формі на працівника правоохоронного органу. Вплив на працівника правоохоронного органу може полягати у конкретних діях, спрямованих на перешкоду виконанню цим працівником службових обов`язків або для того, щоб добитися прийняття незаконних рішень. Вплив може проявлятися в умовлянні, шантажуванні потерпілого, погрозі відмовити у наданні законних благ, а також у будь якій іншій формі. Злочин вважається закінченим з моменту застосування впливу у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України є нормальна діяльність правоохоронних органів.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом та метою - перешкодити виконанню потерпілим службових обов`язків або добитися прийняття незаконних рішень.
Так, в судовому засіданні встановлено, що потерпілий - інспектор СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержант поліції ОСОБА_12 24.02.2017 перебував при виконанні службових повноважень, 24.02.2017, близько 16:10 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись прямим умислом з метою перешкодити виконанню працівником правоохоронного органу службових обов`язків, усвідомлюючи суспільну небезпечність впливу і бажання перешкодити виконанню ним своїх службових обов`язків, втрутився в діяльність інспектора СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержанта поліції ОСОБА_12 при установленні ним обставин вчиненого правопорушення громадянином ОСОБА_15 , незаконно вимагав припинити відібрання пояснень в ОСОБА_15 , наказав ОСОБА_15 йти додому та не зважати на дії працівника поліції, ображав інспектора ОСОБА_12 нецензурною лайкою та погрожував йому насильством, чим здійснив вплив на інспектора ОСОБА_12 з метою перешкодити виконанню ним своїх службових обов`язків, що підтверджується доказами у справі зібраними органом досудового розслідування в порядку встановленому законом та показаннями потерпілих та свідка наданами в судовому засіданні, які сумніву у свої достовірності та правдивості не викликають.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України характеризується погрозою вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків
Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я.
Потерпілими від цього кримінального правопорушення можуть бути працівник правоохоронного органу, його близькі родичі.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення може бути виражена у: погрозі заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень - легких, середньої тяжкості або тяжких. Відповідальність за ч. 1 ст. 345 настає, коли мала місце погроза вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна. Така погроза має бути дійсною і реальною. Погроза може виражатися у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), у жестах, а також у інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням вбивства, застосуванням до нього насильства чи знищенням його майна.
Для кваліфікації дій винного за ч. 1 ст. 345 наявність реальних підстав побоювання потерпілим виконання погрози не є обов`язковою.
Обов`язковою ознакою погрози у складі цього кримінального правопорушення є те, що, вона вчиняється у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.
Суб`єктом цього кримінального правопорушення у вигляді погрози, заподіяння побоїв або легких тілесних ушкоджень може бути осудна особа, яка досягла 16-річного віку, а у вигляді заподіяння середньої тяжкості або тяжких тілесних ушкоджень - 14-річного віку.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 КК України злочин визнається таким, що вчинений групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.
Група осіб без попередньої змови - це двоє або більше виконавців, які утворили групу для спільного вчинення злочину без попередньої домовленності між собою про це. Відсутність попередньої змови означає, що виконавці злочину до моменту його вчинення не обговорювали питання про його вчинення, не домовлялися про спільність своїх дій, розподіл ролей тощо. Для цієї групи характерне спонтанне, ситуативне об`єднання зусилль виконавців для досягнення загального злочинного результату безпосередньо перед його вчиненням або в процесі його вчинення. Учасники такої групи можуть бути не знайомі між собою. Діючи як співвиконавці, вони можуть разом розпочинати виконання об`єктивної сторони злочину або долучатися до злочину, вчинення якого іншим співвиконавцем вже розпочалося, але ще не закінчилося. Дії таких осіб мають бути погоджені стосовно об`єкта та об`єктивної сторони злочину, і ці особи повинні усвідомлювати, що діють спільно для досягнення єдиного злочинного результату. При цьому члени такої групи можуть застосовувати різні засоби і знаряддя злочину, діяти стосовно кількох потерпілих одночасно.
В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що 24.02.2017, близько 16:10 год., в селі Братківці Стрийського району Львівської області, ОСОБА_5 групою осіб із ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючись прямим умислом та достовірно розуміючи, що особи, які знаходяться біля них, перебувають при виконанні службових обов`язків, є працівниками правоохоронних органів, під час виконання інспектором СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області сержантом поліції ОСОБА_12 та інспектором СРПП № 4 Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області майором поліції ОСОБА_11 своїх повноважень, передбачених законодавством, проявили зневагу до останніх, умисно чіплялися до них, виражалися нецензурною лайкою, погрожували насильством, погрожували, що закопають їх в землю, при цьому погрожуючи вбивством, що підтверджується доказами у справі, зібраними органом досудового розслідування в порядку встановленому законом та показаннями потерпілих та свідка наданами в судовому засіданні, які сумніву у свої достовірності та правдивості не викликають.

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що було пошкоджено службовий автомобіль поліції, а ОСОБА_5 25.02.2017 звернувся з заявою до начальника Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_21 , та зобов`язався добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, завдану ним пошкодженням службового автомобіля, належного ГУНП у Львівській області.

Суд не бере до уваги показання обвинувачених про те, що вони не винуваті у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та вважає, що такі спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, суд звертає увагу, що в своїх показаннях обвинувачені ствердили, що перебували в стані алкогольного сп`яніння, не змогли відтворити обставин подій, що мали місце, однак не заперечили того факту, що були на місці події, а потерпілі та свідок вказали на них, як на осіб, що вчинили кримінальні правопорушення.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч.1 ст.345 КК України, що виразилось у погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене групою осіб. А також, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.343 КК України, що виразилось у впливі в будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю доведена в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 28, ч.1 ст.345 КК України, а також вина ОСОБА_5 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.343 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає доведеним:
факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.343 КК України, що виразилось у впливі в будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків; факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч.1 ст.345 КК України, що виразилось у погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненого групою осіб.

факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч.1 ст.345 КК України, що виразилось у погрозі вбивством, насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчиненого групою осіб.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує наступне.

Обтяжуючою вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_5 обставиною, передбаченою ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, яке обвинувачений висловив в судових дебатах.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 343 КК України, суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений вину у вчиненні правопорушення не визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 343 КК України.
Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

В судовому засіданні судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_5 положення ст.49 КК України та право на подання заяви про звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.343 КК України, однак обвинувачений таким правом не скористався та повністю заперечив свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.

Враховуючи, що з дня вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 343 КК України, минуло більше двох років, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від покарання за ч.1 ст. 343 КК України на підставі положень ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений вину у вчиненні правопорушення не визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, вчинив злочин групою осіб, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 345 КК України.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

04.01.2021 обвинувачений ОСОБА_5 подав заяву про звільнення від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.345 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та вказав, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Заяву обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали прокурор та захисник.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу Українита цього Закону.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році".

Пунктом «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно достатті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

За змістом ст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цьогоЗакону, звільняються від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 має на утриманні неповнолітного сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 01.02.2012 та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 28.08.2008.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_5 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Так, згідно даних автоматизованої системи документообігу суду Д-3 за період з 2012 року по 04.01.2021, позовних заяв про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_5 на розгляд суду не надходило.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, на день його вчинення відносився до злочинів середньої тяжкості.

Обставини, передбаченіст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в України", які б виключали застосування амністії до ОСОБА_5 , відсутні.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: протягом наступних десяти років амністія до нього не може бути застосована, наслідки обвинуваченому зрозумілі.

Враховуючи наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей та його згоду на застосування амністії, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді обмеження волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує наступне.

Обтяжуючою вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючою вину обвинуваченого ОСОБА_6 обставиною, передбаченою ст. 66 КК України суд вважає щире каяття, яке обвинувачений висловив в судових дебатах.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, а також те, що обвинувачений вину у вчиненні правопорушення не визнав, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, вчинив злочин групою осіб, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дочку та неповнолітнього сина, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 345 КК України.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

04.01.2021 обвинувачений ОСОБА_6 подав заяву про звільнення від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.345 КК України на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та вказав, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Заяву обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали прокурор та захисник.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цьогоЗакону.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році".

Пунктом «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно достатті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

За змістом ст. 15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цьогоЗакону, звільняються від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 12.05.2009 та неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 18.11.2003.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_6 позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Так, згідно даних автоматизованої системи документообігу суду Д-3 за період з 2012 року по 04.01.2021, позовних заяв про позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_6 на розгляд суду не надходило.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, на день його вчинення відносився до злочинів середньої тяжкості.

Обставини, передбаченіст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в України", які б виключали застосування амністії до ОСОБА_6 , відсутні.

Суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме: протягом наступних десяти років амністія до нього не може бути застосована, наслідки обвинуваченому зрозумілі.

Враховуючи наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей та його згоду на застосування амністії, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не обирався.

Речові докази у справі відсутні.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 343 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 /одна тисяча сімсот/ грн.

На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного за ч.1 ст. 343 КК України покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 /одна тисяча сімсот/ грн., в зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування покаранняу виді 1 /одного/ року обмеження волі.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 /один/ рік.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_6 від відбування покаранняу виді 1 /одного/ року обмеження волі.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору

Головуючий суддя ОСОБА_1