У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000332, за апеляційними скаргами обв инуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Снігурівка Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 309 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, за ч. 1 ст. 129 КК України 2 роки обмеження волі, за ч. 1 ст. 309 КК України 1 рік обмеження волі.
Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити покарання у вигляді 2 років 6 місяців обмеження волі.
Ухвалено стягнути на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 2 574 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить виправдати його за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України, а за ч. 1 ст. 309 КК України призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.
В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений просить вирок скасувати, визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за яким призначити покарання у виді 6 місяців арешту, за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за яким призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту, за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу цих кримінальних правопорушень.

Узагальнені доводи апелянтів.

Обвинувачений ОСОБА_5 , не погоджуючись із вироком суду в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України, стверджує, що потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 оговорюють його на ґрунті неприязних стосунків.
В ході судового розгляду його винуватість не доведена.
Судом зазначено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, але доказів цього стороною обвинувачення не надано.
ОСОБА_9 стверджувала, що вона з ним вживала алкогольні напої у знайомих в ніч з 06.06.2018 р. по 07.06.2018 р., але ці особи судом не допитані, показання зазначених осіб можуть істотно вплинути на встановлення обставин справи. Потерпіла наполягала на спричиненні їй чисельних тілесних ушкоджень, проте такі її показання суперечать висновкам експертизи.
Апелянт вказує на те, що ОСОБА_9 прийшла додому вночі, в стані сильного алкогольного сп`яніння, не могла самостійно рухатись, він брав її під руки та заводив додому, внаслідок цього, в неї виникли гематоми на руках. Вранці дружини не виявилось, він її шукав.
На його думку, протокол впізнання потерпілою ОСОБА_9 викрутки не є доказом його винуватості, оскільки ОСОБА_9 не могла пояснити, за якими властивостями вона впізнала викрутку.
Вважає, що висновок експерта та суду про утворення рани на голові потерпілої від удару рукояткою викрутки є припущенням, яке не підтверджується жодним доказом.
Шукаючи ОСОБА_9 , він заходив до її матері ОСОБА_10 , яка нецензурно виражалась в його бік, взяла дерев`яний держак, почала його бити. В цей час із дому вийшов ОСОБА_11 , наніс йому удар по голові металевою частиною лопати. Тікаючи від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , він не погрожував їм вбивством.
В ході судового розгляду потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надали суперечливі показання, ОСОБА_10 показала, що коли він напав на неї з викруткою, то ОСОБА_11 перебував вдома, а коли ОСОБА_11 вдарив його лопатою, то вони почали битись, в результаті чого, викруткою пошкоджено долоню ОСОБА_11 . Натомість ОСОБА_11 зазначав, що його взагалі не було вдома, і, того дня він тільки зайшов у двір дома, окрім цього він не підтвердив факту пошкодження долоні викруткою.
ОСОБА_11 стверджував, що він ( ОСОБА_5 ) висловлював погрозу вбивством коли тікав, тобто без викрутки, але потім повідомив, що обвинувачений погрожував вбивством коли тримав викрутку.
Показання свідка ОСОБА_12 судом викладені у вироку вибірково. Потерпілі та свідок ОСОБА_12 по різному описували зовнішній вигляд викрутки. ОСОБА_12 стверджував, що викрутка була звичайна без загострення, із синьою ручкою, коротка, що не відповідає її опису потерпілими. Наведені показання ОСОБА_12 суд взагалі не виклав у вироку.
Обвинувачений не оспорює висновків суду в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, але вважає призначене покарання занадто суворим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення.
В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_5 викладає доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги, при цьому додає, що огляд місця події не проводився, речові докази не вилучались, представлена, як речовий доказ викрутка, судом не оглядалась, а відтак суд не мав права посилатись на неї, як на доказ.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що висновки суду першої інстанції про доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення та показаннях потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебувають у неприязних стосунках із обвинуваченим.
Первинне повідомлення про кримінальне правопорушення надійшло не від ОСОБА_9 , а від її матері ОСОБА_10 . За даними реєстру матеріалів досудового розслідування огляд місця події не проводився, будь-яких предметів не вилучалось.
Суд, як на доказ доведення винуватості обвинуваченого, посилається на дані протоколу пред`явлення предмету для впізнання від 25.07.2018 р., де ОСОБА_9 впізнала викрутку з чорною рукояткою, якою ніби то завдано їй удару по голові, однак походження цього предмету є незрозумілим.
Ні дактилоскопічна, ні цитологічна експертизи даного речового доказу не призначались, а тому висновки суду першої інстанції про те, що вона належала саме обвинуваченому є безпідставними. Відсутні й безпосередні свідки події.
З приводу погроз вбивством ОСОБА_5 заперечував свою причетність до цього кримінального правопорушення. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 надали суперечливі показання, не змогли пояснити характер погроз, які ніби то походили від обвинуваченого, в чому полягало їх реальне побоювання за своє життя, які дії вчиняв обвинувачений, в якому положенні знаходились учасники під час конфлікту, але, разом з цим, підтвердили факт побиття ними обвинуваченого лопатою та держаком.
Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що чув на подвір`ї ОСОБА_10 крики, але нічого не бачив. В подальшому був запрошений, як понятий, при проведенні огляду місця події, в ході якого вилучена викрутка, при цьому жоден із учасників огляду не зміг точно її описати.
Зважаючи на поведінку потерпілих, не можливо стверджувати, що вони дійсно побоювались за своє життя. Замість того, щоб переховуватись від обвинуваченого, вони почали його бити за допомогою підручних засобів.
Суд, в порушення вимог ч. 4 ст. 95 КПК України, у вироку послався на показання потерпілих, наданих під час слідчих експериментів, і, в порушення вимог ст. 94 КПК України, прийняв лише версію сторони обвинувачення та суперечливі докази, чим допустив неповноту оцінки доказів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.06.2018 р., в період часу з 02.00 до 05.00 години ОСОБА_5 , в стані алкогольного сп`яніння, перебував на кухні належного йому будинку по АДРЕСА_1 . В ході сварки із ОСОБА_9 у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, реалізуючи який, ОСОБА_5 умисно наніс один удар тупою частиною викрутки по голові ОСОБА_9 та став хапати її за руки, стискаючи їх пальцями. Своїми діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани тім`яної ділянці голови та синців на руках.
07.06.2018 р. о 17.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов на територію домоволодіння ОСОБА_10 , в АДРЕСА_2 , де між ним, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, виникла сварка. В ході сварки ОСОБА_5 дістав з під одягу викрутку із загостреною металевою частиною, та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, ображаючи потерпілих нецензурною лайкою, наблизився до ОСОБА_10 та почав замахуватись на неї рукою, в якій перебувала викрутка, висловлюючи намір позбавити її життя, однак остання стала відступати, ухиляючись при цьому від ударів.
На крики ОСОБА_10 про допомогу, з будинку вибіг її син ОСОБА_11 . ОСОБА_5 , висловлюючи намір позбавити його життя, тримаючи в руках викрутку, наблизився до ОСОБА_11 та намагався його вдарити нею. В ході сварки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вибили з рук ОСОБА_5 викрутку, після чого останній припинив свої дії та залишив територію їх домоволодіння.
Своїми діями ОСОБА_5 викликав у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 реальне сприйняття погроз на позбавлення їх життя та підстави побоюватись виконання погрози.
18.06.2018 р. ОСОБА_5 неподалік балки, біля вул. Піонерської в м. Снігурівка Миколаївської області, з куща рослини коноплі зірвав декілька гілок з листям, тобто незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який переніс на територію свого домоволодіння, по АДРЕСА_1 та висушив, після чого переніс до приміщення веранди та зберігав для власних потреб без мети збуту.
20.06.2018 р., в період часу з 14.35 год. до 17.31 год., за місцем мешкання ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , в ході проведення обшуку, вказаний особливо-небезпечний наркотичний засіб канабіс виявлено та вилучено. Загальна маса канабісу у перерахунку на суху речовину склала 15,192 гр.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози та за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів та злочину проти статевої свободи і статевої недоторканості особи, не має утриманців, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога або психіатра не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання за ч. 1 ст. 309 КК України щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, обставину, яка обтяжує покарання за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 129 КК України вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
Фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, апелянтами не оспорюються, а тому апеляційному перегляду не підлягають.

В судах першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що потерпілу ОСОБА_9 не бив, остання прийшла додому вже із наявними на ній тілесними ушкодженнями, він помив її та поклав спати, вранці ОСОБА_9 вдома вже не було.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим вини у спричиненні потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, його винуватість підтверджується показаннями допитаної судом першої інстанції потерпілої ОСОБА_9 , яка показала, що в ніч на 07.06.2018 р. вона з колишнім чоловіком ОСОБА_5 перебували в гостях, де вживали алкогольні напої. Повернувшись додому, ОСОБА_5 через ревнощі, вчинив сварку, в ході якої приблизно з 02.00 год. до 05.00 год. 07.06.2018 р., руками та ногами завдав їй чисельних тілесних ушкоджень, в тому числі вдарив викруткою по голові з якої пішла кров. Коли ОСОБА_5 заснув, вона втекла до матері. До цих подій, у неї з ОСОБА_9 відбувались конфлікти, в ході яких, останній бив її та вчиняв інші неправомірні дії, у зв`язку з чим, вона двічі зверталась до поліції, проте через примирення, відмовлялась від обвинувачення і кримінальні провадження відносно ОСОБА_9 закривались. Повідомила, що ОСОБА_5 завжди носить із собою викрутку.
Повідомлені потерпілою ОСОБА_5 обставини узгоджуються з показаннями допитаної судом першої інстанції матері потерпілої ОСОБА_10 , яка показала, що вранці 07.06.2018 р. до неї прийшла донька ОСОБА_9 , яка сказала, що її побив ОСОБА_5 , у доньки була рана на голові та синці на руках, вона зателефонувала до поліції, а потім з донькою поїхала до лікарні, до цих подій, ОСОБА_5 систематично знущався над її донькою, бив, примушував пити отруту, вчиняв інші неправомірні дії.
Крім цього, показання потерпілої ОСОБА_9 підтверджуються й іншими дослідженими судом першої інстанції доказами.
Так в заяві ОСОБА_9 від 07.06.2018 р., остання просить притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_5 , який спричинив їй тілесні ушкодження. ОСОБА_9 попереджена за ст. ст. 383, 384 КК України, за дачу завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину та введення в оману суду або іншого уповноваженого органу.
За висновком експерта № 68 від 19.06.2018 р., у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у виді рани в тім`яній ділянці голови, синці на руках. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в час, вказаний потерпілою. Рана на голові відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці на руках відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
З протоколу проведення слідчого експерименту 21.06.2018 р. вбачається, що в ході його проведення, ОСОБА_9 розказала та показала яким чином 07.06.2018 р. у період часу з 02.00 год. по 05.00 год. ОСОБА_5 спричинив їй тілесні ушкодження у кімнаті кухні дому АДРЕСА_1 . Крім цього, повідомила, що обвинувачений знущався над нею ображав, погрожував, штовхав, бив по голові руками, один раз вдарив викруткою, хватав за руки, бив ногами, обливав горілкою, на обличчі написав слово «раб», тощо. Коли ОСОБА_5 заснув, вона втекла до своєї матері.
З протоколу пред`явлення речей для впізнання з фототаблицею від 25.07.2018 р. вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 , за участю понятих, серед пред`явлених для впізнання чотирьох викруток, впізнала ту, якою обвинувачений ОСОБА_5 вдарив її по голові.
За даними довідки про судимість ОСОБА_5 , відносно нього двічі закривались кримінальні провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою від обвинувачення, що підтверджує показання ОСОБА_5 та ОСОБА_10 стосовно неправомірної поведінки обвинуваченого.
Наведені докази, в своїй сукупності, підтверджують факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 дій, направлених на спричинення потерпілій ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, а тому доводи обвинуваченого та його захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

В судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_5 стверджував, що він 07.06.2018 р. дійсно приходив до домоволодіння ОСОБА_13 , і шукав дружину ОСОБА_9 , але при цьому, нікому вбивством не погрожував, викруткою не замахувався, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побили його та вигнали з домоволодіння.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України підтверджується показаннями допитаних судом першої інстанції потерпілих та свідка.
Так, потерпіла ОСОБА_10 в суді показала, що 07.06.2018 р. до її дому в стані алкогольного сп`яніння прийшов обвинувачений ОСОБА_5 , вимагав сказати, де перебуває його дружина ОСОБА_9 . Почувши відмову ОСОБА_5 достав викрутку та намагався нею вдарити її. На крик ОСОБА_10 про допомогу, з будинку вийшов син ОСОБА_11 , тоді обвинувачений з викруткою кинувся на нього. ОСОБА_11 взяв лопату для захисту, а вона взяла держак та декілька раз вдарила обвинуваченого. Коли з рук ОСОБА_5 випала викрутка, то він втік з подвір`я. В ході сварки ОСОБА_5 погрожував їй та її сину вбивством. Вказані погрози вона сприймала реально та боялась за своє життя.
Потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції надав аналогічні показання, при цьому додав, що коли він, на крики матері, вийшов з будинку, то бачив, як обвинувачений з викруткою замахувався на ОСОБА_10 , погрожував її вбити.
Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що 07.06.2018 р. чув крики ОСОБА_10 з її домоволодіння, з якою мешкає по сусідству, але нічого не бачив, оскільки огляд загороджували дерева, згодом побачив ОСОБА_5 , який біг по городу від домоволодіння потерпілих. Всупереч доводам обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено невідповідностей показань свідка ОСОБА_12 викладених в оскаржуваному вироку із показаннями наданими ним під час судового розгляду, які записані за допомогою технічних засобів фіксування судового засідання у суді першої інстанції.
Показання потерпілих стосовно обставин подій в цілому узгоджуються з іншими письмовими доказами, зокрема даними заяв потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 07.06.2018 р., в яких вони просили притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який погрожував їм вбивством, протоколом огляду місця події від 08.06.2018 р. зі схемою та фототаблицею, в ході проведення якого виявлено та вилучено викрутку, а також протоколами проведення слідчого експерименту від 19.06.2018 р. із потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які за адресою буд. АДРЕСА_2 , детально розказали та показали дії ОСОБА_5 , коли той прийшов до їх домоволодіння, яким чином останній замахувався на них викруткою та погрожував вбивством.

Потерпілі допитані судом під присягою, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, істотних розбіжностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження при скоєнні кримінальних правопорушень у поясненнях потерпілих не виявлено, їх показання є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, і в сукупності, доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози. Підстав не довіряти таким показанням апеляційний суд не вбачає.

На думку захисника викрутка не належить обвинуваченому, і її походження не з`ясоване.
Але, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 08.06.2018 р., в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000334 (ч. 1 ст. 129 КК України), проведений огляд місця події, в ході якого виявлена та вилучена викрутка.
15.06.2018 р. кримінальні провадження внесені до ЄРДР за № 0000334 та № 0000332 (ч. 2 ст. 125 КК України) об`єднані в одне кримінальне провадження.
25.07.2018 р. з дотриманням вимог передбачених ст. ст. 223, 229 КПК України, потерпілій ОСОБА_9 пред`явлені для впізнання чотири викрутки, серед яких, вона, в присутності понятих, впізнала викрутку, якою їй обвинуваченим ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження, і, саме ця викрутка була вилучена 08.06.2018 р. під час огляду місця події.
Отже, в цій частині, доводи захисника не заслуговують на увагу.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що судом не допитані, як свідки, особи, які, на його думку, могли б підтвердити або спростувати факт перебування його та ОСОБА_9 в гостях, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки, виходячи зі змісту показань, які на думку обвинуваченого можуть повідомити вказані особи, то їх показання не могли б, ані підтвердити ані спростувати обставин спричинення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а відтак підстав для їх допиту не вбачається.

Що стосується вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, то ця обставина, перевіряється шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.
Враховуючи наявність достатньо тривалих сімейних стосунків між обвинуваченим та потерпілими, що підтверджує обізнаність останніх про характер та спосіб життя обвинуваченого ОСОБА_9 , з урахуванням обставин кримінального провадження та показань потерпілих, які загалом підтверджують перебування обвинуваченого ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає, що підстави недовіряти показанням потерпілих в цій частині відсутні.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_9 суд виходив з того, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів та злочину проти статевої свободи і статевої недоторканості особи, утриманців не має, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо, визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та призначив ОСОБА_5 покарання із врахуванням всіх даних про його особу у межах визначених санкцією ч. 1 ст. 309 КК України. На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, всім обставинам кримінального провадження і є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як це передбачено ст. 65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається і в апеляційній скарзі про це не доведено.

З огляду на викладене, апеляційним судом за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення не встановлено суперечностей чи невмотивованості у висновках суду першої інстанції, правильність яких підтверджена матеріалами кримінального провадження, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ ____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3