Справа №212/7021/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2020 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , обвинуваченого: ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001362 від 06.07.2020 року, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, народився у місті Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, українець, освіта середня-спеціальна, навчається ННІРГБТ група ГМБ-19, не працює, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей, інвалідності не має, не судимий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений 05 липня 2020 року приблизно о 18.30 годин, знаходячись неподалік будинку № 8 по вулиці Шота Руставелі в Покровському районі міста Кривого Рогу, побачив незнайомого неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якого в руках знаходився мобільний телефон, після чого у нього раптово винник умисел на відкрите викрадення чужого майна.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на відкрите викрадення майна ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , підійшов до останнього та почав спілкуватися з ним. Під час розмови ОСОБА_4 , під вигаданим приводом здійснення дзвінка попрохав ОСОБА_6 , дати йому мобільний телефон, але останній не дав своєї згоди, поклавши свій мобільний телефон до кишені надягнених на ньому брюк.

Після чого, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер та є очевидними, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна і звернення його на свою користь та діючи на досягнення єдиного злочинного результату, застосував до ОСОБА_6 насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, що виразилося в поваленні на землю останнього, заламавши його руку, в результаті чого ОСОБА_6 відчув фізичний біль. В подальшому, ОСОБА_4 , шляхом ривку витягнув із кишені надягнених на потерпілому ОСОБА_6 брюк, таким чином відкрито викрав належний останньому мобільний телефон марки «Nomi I 5010», чорного кольору, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , с/н НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1853 від 21.08.2020 року становить 550 гривень. Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_4 неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 завдав майнової шкоди на суму 550 гривень та фізичний біль.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив злочин, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що в липні 2020 року відібрав у знайомого телефон. Звернув увагу, що є сиротою, просить не позбавляти його волі та суврово не карати.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_7 до судового засідання не з`явилися подали до суду заяву, в якій просили провести судовий розгляд за їх відсутності та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Враховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого, відсутність у прокурора та законної представниці потерпілого, потерпілого заперечень проти цього, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини й мотивів кожного епізоду кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. У суду не виникло сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, якому декілька разів було роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи й погоджувався з кваліфікацією вчинених ним діянь, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 за: ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст. 65-67 КК України суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - тяжкий, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, психіатра перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України судом визнається щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин що обтяжують покарання у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Приймаючи до уваги обставини справи, позицію сторони обвинувачення та представниці потерпілого щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням, висновок органу пробації про можливість відбування покарання в громаді, суд вважає можливим визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідно до ст. 50 КК України.

Цивільні позови в кримінальному провадженні не пред`явлені.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбачених ч.2 ст.186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки;

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

а також додатково покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язок, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 до набранням вироком законної сили не обирати.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Nomi I 5010», чорного кольору, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , с/н НОМЕР_3 , переданий під зберігальну розписку законному представнику потерпілого ОСОБА_7 , залишити власнику дозволивши використовувати на власний розсуд;

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1