Провадження № 1кп/201/727/2020
УХВАЛА

20 серпня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0002356 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відносно якого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дія якого завершується, а тому судом, в порядку ст. 331 КПК України, поставлено питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу.

Прокурор просив про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, посилаючись на те, що існує ризик повторного вчинення злочину, який був встановлений судом раніше і який сьогодні не зменшився та не змінився та існує ризик уникнення суду.

Захисник заперечував проти продовження строків тримання під вартою, так як на сьогоднішній день всі свідки допитані і всі докази дослідженні і обвинувачений ніяк на хід судового розгляду вплинути не може. Обвинувачений тривалий час тримається в умовах несвободи, що перевищує розумний строк такого тримання, а тому просив обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений просив звільнити його з-під варти, посилаючись на те, що прокурором так і не надано доказів його причетності до вказаного злочину, прокурорі не довів жодного з ризиків які він назвав, а отже підстав для обрання запобіжного заходу не має. В той же час треба врахувати, що обвинувачений має батьків похилого віку та неповнолітню дитину, яку утримує, а тому просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши учасників, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України однією з підстав для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, однак так як кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, то обґрунтованість підозри не перевіряється з огляду на те, що суд до вирішення справи не має право давати оцінку доказам і приходити до будь-якого висновку щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України другою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Суд вважає встановленим наявність ризику вчинення обвинуваченим повторного злочину, оскільки останній судимий за вчинення злочинів що посягають на здоров`я громадян і обвинувачується у вчиненні аналогічного злочину незадовго після звільнення, що саме по собі свідчить про наявність ризику вчинення обвинуваченим нового злочину і цей ризик є доволі суттєвим.

Наявність інших ризиків прокурором не доведено.

Таким чином суд встановлено наявність ризику визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід.

Вирішуючи питання про доцільність продовження найсуворішого запобіжного заходу суд врахує вищевказані ризики, те що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховує: вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, які не є сталими з огляду на те, що його цивільна дружина загинула, наявність малолітньої дитини на утриманні, яка являється спільною дитиною з жертвою злочину, те що обвинувачений до затримання офіційно не працював, раніше судимий за злочин проти власності додатковим об`єктом якого є здоров`я громадян і знову обвинувачується у вчиненні злочину направленого проти здоров`я громадян, а також обставини злочину, описані в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке являється тяжким, що в своїй сукупності свідчить про те, що обвинувачений в даний час несе в собі певну небезпеку для суспільства та з урахуванням вищеописаних обставин це свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину пов`язаного з насильством суд вважає за можливе не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 до 18 жовтня 2020 року.

Ухвала окремому оскарженню на підлягає. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судові рішення, передбачені ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1

.