У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002943

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалено початок покарання обчислювати з моменту затримання, тобто з 24.07.2018 р.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Споживчий центр» майнову шкоду в сумі 4197 грн 20 к.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції не врахував активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких обставин. Повністю визнає вину та щиро кається. Зазначає, що раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей.

На думку апелянта, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що на судові засідання не з`явились потерпілі. Вказує, що через відсутність рахунку не міг перерахувати кошти для відшкодування майнової шкоди. Окрім того, сума майнової шкоди не була визначена остаточно.

Апелянт зазначив, що матеріали слідчого експерименту судом не досліджені, окремі докази(які саме не зазначено) повинні були визнані недопустимими, і що проголошення вироку відбувалось без його участі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 23.07.2018 р. приблизно о 16:00, перебуваючи біля кредитної установи ТОВ «Споживчий центр-Швидко гроші», яка розташована за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 18/5, маючи умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу, шляхом вільного доступу зайшов до вказаної установи, де умисно, з корисливих мотивів переліз через стіл на робоче місце працівника, що є обмеженою територією лише для працівників, тобто проник за межі вільного доступу, погрожуючи застосуванням зброї, яку імітував шляхом обгорнення власної руки чорним поліетиленовим пакетом, та наставив її на співробітника ТОВ «Споживчий центр-Швидко гроші» ОСОБА_9 , яку остання сприйняла реально, заволодів грошовими коштами в сумі 1100 грн, що належать ТОВ «Споживчий центр-Швидко гроші.
Після цього ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись отриманими грошовими коштами на власний розсуд.

24.07.2018 р. о 2:05 год. ОСОБА_6 , який раніше вчинив розбій, перебуваючи біля кредитної установи ТОВ «Споживчий центр-Швидко гроші», яка розташована за адресою: м. Миколаїв, вул. Погранична, 248, маючи умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу, зайшов до вищевказаної установи, де умисно, з корисливих мотивів, погрожуючи застосуванням іграшкової зброї (пістолетом) відносно співробітника ТОВ «Споживчий центр-Швидко гроші» ОСОБА_10 , переліз через стіл на робоче місце останньої, що є обмеженою територією лише для співробітників ТОВ «Споживчий центр-Швидко гроші», тобто проник за межі вільного доступу, заволодів грошовими коштами в сумі 25697 грн. Після чого, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись отриманими грошовими коштами на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, особою, яка раніше вчинила розбій, та поєднаний з проникненням у інше приміщення, та його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, заяву про його участь у судовому засіданні не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка просила пом`якшити вирок в частині призначення покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 187 КК України, і в цій частині апелянтом не оспорюються.

Як слідує з вимог апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України.

Разом з цим, ці доводи апелянта не є слушними, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону дотримані при призначенні покарання.

При призначенні покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який є особливо тяжким злочином.

Також достатньо враховані дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем проживання, за місцем роботи характеризується позитивно, має захворювання.

Судом враховано визнання вини обвинуваченим та його щире каяття у вчиненні злочину як обставини, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Що стосується доводів апелянта про можливість призначення за ч. 3 ст. 187 КК України покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, тобто більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Так, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Хоча ОСОБА_6 висловив щире каяття, визнав себе винуватим, і він просить врахувати дані про його особу, але в сукупності ці обставини, які пом`якшують покарання та дані про особу винного, не є таким, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на ступінь тяжкості вчиненого особливо тяжкого злочину за ч. 3 ст. 187 КК України, з урахуванням обставин його вчинення, а саме тих обставин, що ОСОБА_6 двічі вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, та поєднаний з проникненням у інше приміщення, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 є особою, яка становить суспільну небезпеку.

Посилання апелянта на вчинення ним розбійного нападу внаслідок збігу тяжких обставин є такими що не заслуговують на увагу, і не є обставиною, яка пом`якшує покарання.

З огляду на наведене, відсутні підстави для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, про що просить обвинувачений ОСОБА_6 .

За ч.3 ст. 187 КК України ОСОБА_6 призначено покарання в межах санкції зазначеної статті, у виді позбавлення волі та у мінімальному розмірі, а тому відсутні підстави вважати його занадто суворим, як вважає апелянт. На думку суду, призначене покарання є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Окрім того, посилання апелянта на норму закону щодо недопустимості доказів є неспроможними, оскільки ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не навів жодного доказу, який він вважає недопустимим.

Також, є неслушними і доводи апелянта щодо не пред`явлення для показу відеоматеріалів слідчого експерименту. Відповідно до матеріалів кримінального провадження судом досліджувався протокол слідчого експерименту від 26.07.2018 р. Окрім того, судом був переглянутий відеозапис з камер відеоспостереження. Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що зауважень до переглянутого відео не має.

Також, не заслуговують на увагу доводи апелянта, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що на судові засідання не з`явились потерпілі. Як слідує з заяви ОСОБА_10 , то вона працює за межами України та просила розглянути справу за її відсутності (т. 1 а.п. 234). Відповідно до рапорту заступника начальника кримінальної поліції Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області потерпіла ОСОБА_11 перебуває за межами України на заробітках (т. 2 а.п. 45). Також, матеріали містять заяви потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які просили розглянути справу без їх участі (т. 2 а.п. 129, 132).

Посилання апелянта, що через відсутність рахунку не міг перерахувати кошти для відшкодування майнової шкоди, а також сума майнової шкоди не була визначена, є голослівними, оскільки немає перешкод за наявності дійсного наміру відшкодувати майнову шкоду. Окрім того, сума майнової шкоди була встановлена на судом першої інстанції ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Споживчий центр» 4197 грн 20 к.

Також щодо проголошення вироку відбувалось без участі обвинуваченого, що на його думку є порушенням його прав є такими що не заслуговують на увагу.

Так, згідно з журналу судового засідання від 15.05.2020 р. ОСОБА_6 надано судом першої інстанції слово в дебатах та останнє слово (т. 2 а.п. 135-136). З матеріалів судового провадження вбачається, що на проголошення вироку ОСОБА_6 не був доставлений підрозділом конвойної служби, проте, копія вироку йому була надіслана негайно та вручена 22.05.2020 р. ОСОБА_6 скористався правом на апеляційне оскарження вироку суду. Тому не судом першої інстанції не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2020 року у відношенні ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3