Провадження №1-в/127/566/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду № 12 клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Зарічне Коноського району Архангельської області Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_4 відбув три чверті строку покарання, працевлаштований в установі виконання покарань, має заохочення від адміністрації установи, при цьому дисциплінарні стягнення відсутні. Вважає, що своєю працею та поведінкою довів, що став на шлях виправлення.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання засудженого. Зауважив, що ОСОБА_4 має лише одне заохочення, в матеріалах особової справи наявні негативні характеристики на засудженого, а тому останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 - клопотання свого підзахисного підтримав та просив його задовольнити. Зауважив, що ОСОБА_4 працевлаштований в установі виконання покарань та не має жодних дисциплінарних стягнень від адміністрації установи.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_4 був засуджений 03.09.2019 р. Шаргородським районним судом Вінницької області за частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК), з урахуванням положень частини четвертої статті 70 та частини першої статті 72 КК до покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Пунктом 1 частини другої статті 539 КПК регламентовано, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Відповідно до частини другої статті 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, зі змісту пункту 2 частини третьої зазначеної статті випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» вбачається, що головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як на підставу для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засуджений ОСОБА_4 та його захисник послались на ту обставину, що засуджений працевлаштований в установі виконання покарань. Разом з тим, такі твердження сторони захисту суд оцінює критично з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах особової справи засудженого характеристики датованої 06.08.2020 р. вбачається, що ОСОБА_4 працював у виробничій майстерні не тривалий час, однак на даний час у виробничій майстерні та господарській обслузі не працевлаштований за власним бажанням.

Суд також враховує, що засуджений ОСОБА_4 за період відбування покарання в установі характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має лише одне заохочення. Крім того, з характеристики засудженого вбачається, що останній до виконання робіт із благоустрою установи ставиться не завжди сумлінно, соціально-корисну ініціативу не проявляє, соціально-корисних зв`язків на волі не підтримує.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що засуджений ОСОБА_4 , хоч і відбув більше двох третин призначеного покарання, однак сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому правові підстави для його умовно-дострокового звільнення відсутні. А відтак в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 03.09.2019 р. відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Суддя: