1Справа № 334/5182/19 1-кп/335/272/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників адвокатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя об`єднане кримінальне провадження за обвинувальними актами №0001608 від 08.05.2019, № 0001207 від 06.07.2019 відносно:
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, розлучений, має на утриманні малолітню доньку 2015 року народження, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 17.05.2017 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, за ч. 1 ст. 121 КК України, призначено покарання до 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки,
обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо освіту, не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

- 14.11.2014 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі до 3 (трьох) років, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки;
- 20.11.2014 Запорізьким районним судом Запорізької області, за ч. 3 ст. 186 КК України, до 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України, частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2014 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки 6 місяців;
- 18.09.2017 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, на підставі ст.ст.70,71 КК України, остаточно призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) роки 9 місяців позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

08.05.2019, приблизно о 02 годині 00 хвилин, ОСОБА_12 , знаходячись разом із ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_3 , в ході конфлікту, який виник між потерпілим ОСОБА_13 та з раніше знайомим йому ОСОБА_11 , щодо дружини ОСОБА_11 , маючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їхні суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс удар кулаком та ногою в обличчя (в область носу), спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу зі зміщенням, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 08.05.2019 у період часу з 02 год 00 хв (більш точний час не встановлено) ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходячись, зі згоди потерпілого, за адресою: АДРЕСА_3 , маючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи узгоджено за попередньою змовою між собою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди, бажаючи цього, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 6 А», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, вартістю 2770,00 грн., який знаходився у шкіряному чохлі чорного кольору, вартістю 250,00 грн., із сім-картками операторів стільникового зв`язку, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять, та плазмовим телевізором «Фотон», вартістю 5000,00 грн., після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядились майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 8 020,00 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно обвинуваченим ОСОБА_12 .

Крім того, 06.07.2019 о 02.54 год. ОСОБА_12 , перебуваючи у приміщенні кафе «Дар`я», яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, пр. Ювілейний, буд.26-Б, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються не поміченими, шляхом вільного доступу, зі стільця, на якому сиділа потерпіла, таємно викрав сумку рожевого кольору, вартістю 300,00 грн., в якій знаходились грошові кошти у сумі 3 856,00 грн., чим спричинив матеріальний збиток ОСОБА_14 на загальну суму 4 156,00 грн.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину у вчиненні інкримінованого йому діяння не визнав, суду пояснив, що він на початку травня 2019 року, тривалий час розшукуючи свою дружину, ввечері зустрівся із ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та дівчиною на ім`я ОСОБА_16 , з якими розпивав спиртні напої. Тривалий час він не міг додзвонитися до своєї дружини, тому вирішив поїхати на вул. Дудикіна у м. Запоріжжя, у її пошуках, оскільки вона раніше там мешкала. Близько 02 години ночі, викликавши таксі, він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , поїхали на вул. Дудикіна у м. Запоріжжя. Він із ОСОБА_12 піднялися до квартири, двері відкрив раніше знайомий йому ОСОБА_17 , в ході розмови з яким виник словесний конфлікт і ОСОБА_11 замахнувся на останнього, однак той уникнув удару, після чого ОСОБА_11 зайшов до квартири потерпілого та між ними продовжився словесний конфлікт, в ході якого останній наніс ОСОБА_13 удар долонею по обличчю. Після чого, він забрав телевізор та телефон, оскільки вважав, що телевізор належить йому та його дружині, а телефон забрав бо вважав, що це пульт від телевізору. Він та ОСОБА_12 спустилися сходами, вийшли на вулицю, сіли в таксі та поїхали на вул. Сталеварів у м. Запоріжжя, де він і зрозумів що це був мобільний телефон. Телевізор залишив у ОСОБА_15 , який забрав вдень цього ж дня та продав за 1000,00 грн. Зазначив, що ОСОБА_12 жодних дій по відношенню до ОСОБА_13 не вчиняв, оскільки той чекав його біля вхідних дверей квартири. Також зазначив, що шкоду потерпілому відшкодовано.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні інкримінованого йому діяння за ч. 3 ст. 187 КК України не визнав повністю, зазначив, що жодних дій він не вчиняв, з потерпілим взагалі не знайомий, у квартиру до потерпілого не заходив, стояв у під`їзді, двері квартири були відчинені, бійка відбулась між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , жодних ударів він потерпілому не наносив. Також зазначив, що у ОСОБА_11 у під`їзді із кишені випав телефон, якій він підібрав. ОСОБА_11 перебував у квартирі близько двох хвилин, після чого вийшов з телевізором, та вони спустилися вниз до таксі, яке їх чекало і поїхали.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 за епізодом вчинення крадіжки (ч.2 ст.185 КК України), визнав себе винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, погодився з усіма обставинами скоєння кримінального правопорушення. Суду пояснив, що в цей день він був зі своїм другом у кафе «Дар`я», поруч за столом сиділа дівчина, яка пішла танцювати та залишила на стільці сумку, яку він забрав та, з якої дістав гаманець, в якому були грошові кошти приблизно у розмірі 1300,00 грн., але точну суму він не пам`ятає, все інше викинув, коштами розпорядився на власний розсуд.

Показання обвинуваченого ОСОБА_12 , щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.

Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_12 вини та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, суд відповідно до ч.3,4 ст.349, 351 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, що підтверджують винуватість обвинуваченого, які ніким не оспорюються, однак визнав за доцільне дослідити у судовому засіданні докази на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого потерпілій. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 суду пояснила, що 06.07.2019 перебувала у кафе «Дар`я», у неї була сумка рожевого кольору, в якій знаходилось приблизно 3800,00 грн. у гаманці, зарядний пристрій, окуляри та парфуми. В цей день вона отримала грошовий переказ у розмірі 7000,00 російських рублів, які вона обміняла приблизно на 2700,00 грн., а також в гаманці були ще 1000,00 грн. На певний час вона відлучилася, а коли повернулася, то помітила, що її сумка відсутня. Також зазначила, що в цей вечір, у цьому кафе перебував ОСОБА_12 , якого вона впізнала при перегляді запису з камер відеоспостереження, які встановлені у приміщенні кафе та у судовому засіданні. Покарання просила призначити на розсуд суду.

Відповідно до копії квитанції переказу грошових коштів, наданої потерпілою ОСОБА_14 , 7274,00 російських рублів було переведено на ім`я ОСОБА_14 та нею фактично отримано у розмірі 7000,00 російських рублів (т.2 а.с.159, 160).

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», та кваліфікує дії ОСОБА_12 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Вина ОСОБА_12 у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України (нанесення тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_13 ), підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами.

Так, під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 суду пояснив, що 08.05.2019 приблизно о 02-00 годині ночі, він прокинувся від стуку у двері, відкривши які, він побачив раніше знайомого ОСОБА_11 та незнайомого йому хлопця ( ОСОБА_12 ). Із ОСОБА_11 у нього виник конфлікт, з приводу дружини ОСОБА_11 , яка раніше тимчасово мешкала у квартирі потерпілого та ОСОБА_11 розшукував її та її хлопця на ім`я ОСОБА_18 . У ході конфлікту ОСОБА_11 наніс йому удар в обличчя. Потім рукою та ногою в область носу йому наніс удар ОСОБА_12 , після чого відкрилася сильна кровотеча. Зазначив, що йому було нанесено десь два - три удари в обличчя. ОСОБА_12 з кишені забрав його мобільний телефон та крикнув ОСОБА_11 , щоб той забирав телевізор, після чого ОСОБА_11 забрав телевізор та вони пішли. Коли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли, він їм кричав, щоб вони повернули його речі, однак вони не реагували та пішли. Пояснив, що до квартири ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зайшли за його згодою. Також зазначив, що претензій матеріального характеру до обвинувачених немає, родичі ОСОБА_11 сплатили йому матеріальну та моральну шкоду, просив призначити покарання на розсуд суду.

Відповідно до змісту протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.05.2019, потерпілий ОСОБА_13 просив органи поліції притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_19 та раніше незнайомого йому чоловіка, які 08.05.2019 приблизно о 02:00 год. із застосуванням насильства проникли в його квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , звідки відкрито заволоділи мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 6 А», в корпусі чорного кольору, в чорному шкіряному чохлі та плазмовим телевізором «Фотон» чорного кольору (т. 2 а.с. 12).

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2019 із доданою фототаблицею, за участі потерпілого, серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб, потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_12 як особу, яка застосувала до нього фізичну силу, відкрито викрала його майно, за віком 20-25 років, овальним обличчям, тонким губами, високим лобом, за сукупністю зовнішніх ознак, загальних рис обличчя (т. 2 а.с. 32-35);

Згідно з висновком експерта судово-медичної експертизи №522м/д від 24.06.2019, закритий перелом кісток носу зі зміщенням у гр. ОСОБА_13 кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні, тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмета, давність ушкодження не суперечить строк вказаному в медичній документації, ушкодження утворилося не менше ніж від одного травматичного впливу (т. 2 а.с. 40-41);

Згідно із протоколом слідчого експерименту від 27.05.2019, проведеного у квартирі потерпілого ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_3 , потерпілий відтворив дії, обстановку та обставини події, які відбулися 08.05.2019 у його у квартирі, що зафіксовано на відеозаписі. Судом було відтворено відеозапис цієї слідчої дії та встановлено, що зміст протоколу відповідає фактичним обставинам, що мали місце під час проведення слідчого експерименту, який постановою слідчого від 28.05.2019 було визнано речовим доказом у справі (т. 2 а.с. 42-47);

Оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_12 у скоєні кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вина обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження та доводиться поза розумним сумнівом, окрім зазначених вище доказів, наступним.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що з обвинуваченими перебуває у приятельських відносинах, близько року тому (десь у травні 2019 року), пізно ввечері, після вживання алкогольних напоїв, вона разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ще однією дівчиною поїхали шукати дружину ОСОБА_11 , з якою вона особисто не знайома. Коли вони приїхали, вона не пам`ятає куди, вона та інша дівчина залишилася чекати у таксі, а ОСОБА_12 і ОСОБА_11 вийшли із машини і пішли до під`їзду будинку, повернулися приблизно через хвилин 10, може більше, точно не пам`ятає, відкрили багажник машини та щось поклали (що поклали до багажника, вона не бачила), потім сіли до машини та поїхали. Пізніше, ОСОБА_11 попросив її взяти на зберігання телевізор (плазма, чорного кольору), пояснивши що це його телевізор, який забрав у неї цього ж дня вдень. Також, пояснила, що ОСОБА_11 заборгував їй грошові кошти у розмірі 500 гривень, які не повернув.

Відповідно до копії фіскального чеку від 02.03.2019, вартість мобільного телефону «Xiaomi Redmi 6 А» складає 2899,00 грн. (т.2 а.с.14).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 08.05.2019, слідчим було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_4 та зроблено фотознімки (т. 2 а.с. 16-25). Під час огляду було вилучено задню кришку з мобільного телефону «Samsung», змив речовини бурого кольору та контроль до нього, змив з телевізійного кабелю, два вирізи, які постановою слідчого від 09.05.2019 були визнані речовими доказами (т. 2 а.с. 26).

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.05.2019 із доданою фототаблицею, за участі потерпілого ОСОБА_13 , серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб потерпілий ОСОБА_13 , за віком 20-25 років, овальним обличчям, тонким губами, прямим носом, за сукупністю зовнішніх ознак, загальних рис обличчя, впізнав ОСОБА_11 як особу, що разом із іншим чоловіком прийшов до його квартири та застосувавши до нього фізичну силу, відкрито викрали його майно (т. 2 а.с. 28-31).

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2019 із доданою фототаблицею, за участі свідка ОСОБА_20 , за сукупністю зовнішніх ознак, загальних рис обличчя, серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб, свідок ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_11 , як свого колишнього чоловіка (т. 2 а.с. 48-51).

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.05.2019 із доданою фототаблицею, за участі свідка ОСОБА_20 , за сукупністю зовнішніх ознак, загальних рис обличчя, серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб, свідок ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_12 , як товариша свого колишнього чоловіка ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 52-55).

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2019 із доданою фототаблицею, за участі свідка ОСОБА_15 , за сукупністю зовнішніх ознак, загальних рис обличчя, серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб, свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_12 , який разом із ОСОБА_11 , 08.05.2019 близько 02:00 год. винесли з квартири будинку розташованого в районі МКЛ №9 плазмовий телевізор та смартфон (т. 2 а.с. 56-59).

Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.05.2019 із доданою фототаблицею, за участі свідка ОСОБА_15 , серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб, свідок ОСОБА_15 , за сукупністю зовнішніх ознак, загальних рис обличчя впізнала ОСОБА_11 , який 08.05.2019 близько 02:00 год. разом із ОСОБА_12 винесли з квартири будинку розташованого в районі МКЛ №9 плазмовий телевізор та смартфон (т. 2 а.с. 60-63).

Оцінюючи показання потерпілого, свідків, суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_13 , показання якого узгоджуються з іншими доказами по даному кримінальному провадженню, в тому числі і письмовими, зокрема, щодо твердження про нанесення йому ударів саме ОСОБА_12 , внаслідок чого було зламано ніс, оговорює обвинуваченого по даному кримінальному провадженню або є зацікавленим в результатах його розгляду. Всі свідчення надавалися потерпілим під присягою.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями потерпілих, свідків, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинувачених у вчиненні злочинів, за наведених у вироку обставин.

Наведені вище докази у їх сукупності свідчать про умисні дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , направлені на відкрите заволодіння майном потерпілого за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно ОСОБА_12 та про умисні дії ОСОБА_12 на спричинення тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_13 .

Оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд доходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_11 у скоєні злочину та кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб.

Оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_12 у скоєні кримінального проступку і злочинів та кваліфікує його дії: за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно.

Невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_11 , яка полягає у незгоді з кваліфікацією інкримінованого йому злочину стороною обвинувачення та його доводи щодо не доведення стороною обвинувачення його провини, та невизнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_12 , яка полягає у незгоді вчинення будь яких дій відносно потерпілого ОСОБА_13 та його майна, суд вважає неспроможними та розцінює як обраний спосіб захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відтак, враховуючи у сукупності все вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які кваліфіковано за ч.3 ст.187 КК України, необхідно перекваліфікувати на ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України, оскільки кваліфікація дій обвинувачених за ч.3 ст. 187 КК України, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, виходячи з наступного.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Натомість, за загальним визначенням, розбій, як злочин проти власності, це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

За загальним визначенням розбій як злочин проти власності це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту скоєння самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, мета якого намір одразу подолати опір потерпілого й попередити його протидію нападу. Агресивність, раптовість, небезпечність й спрямованість таких дій на подолання опору щодо особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою. При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб.

Розрізняючи грабіж та розбій, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Разом з тим, за показами потерпілого наданими ним у суді, останній зазначив, що він бачив як обвинувачені, за попередньою змовою, здійснюють крадіжку його майна, оскільки перебував у кімнаті, та просив їх повернути йому його речі. Також, самі обвинувачені у показах зазначають, що забирали майно у присутності потерпілого, коли той перебував в цій кімнаті.

Жодний із наданих прокурором доказів не свідчить, що обвинувачені мали умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, оскільки умисел на відкрите викрадення майна виник раптово після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, у ході виниклого конфлікту, що виключає в даному випадку кваліфікацію дій обвинувачених за ч.3 ст. 187 КК України.

Також, суд не вбачає в даному випадку кваліфікуючої ознаки - проникнення у житло.

Важливим для кваліфікації дій особи і грабежу, і розбою за кваліфікуючою ознакою проникнення, є встановлення спрямованості умислу особи. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні грабежу, розбою слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. Проте, не можна кваліфікувати як такі, що вчинені з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, дії особи, яка потрапила до житла, іншого приміщення чи сховища без умислу заволодіти чужим майном, однак заволоділа ним.

Вказані твердження узгоджується із правовою позицією, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №13-14кс18 від 18 квітня 2018 року .

За показами обвинуваченого ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_13 , у них виникали суперечки стосовно місця перебування дружини ОСОБА_11 та її хлопця, яких розшукував обвинувачений, що підтвердили і обвинувачений ОСОБА_12 , і свідок ОСОБА_15 у своїх показах, наданих у судовому засіданні.

При цьому, дії обвинувачених, які зайшли до квартири потерпілого за його згодою, де і почався конфлікт, який продовжився у кімнаті, що підтвердив потерпілий, свідчать про відсутність у обвинувачених умислу на проникнення у житло з метою заволодіння майном потерпілого.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів, а саме: протоколів впізнання особи за фотознімками від 08.05.2019, 10.05.2019, 23.05.2019, з підстав порушення порядку впізнання особи за фотознімками, передбачений ст.228 КПК України, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Порядок проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, регулюється статтею 228 КПК України, відповідно до якої встановлено певну процедуру впізнання особи, зокрема за фотознімками.

Перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол.(ч.1 ст.228 КПК України.

Ч.7 ст.228 КПК України передбачає, що фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

При дослідженні вказаних вище протоколів впізнання особи за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , встановлено, що протоколи складені уповноваженою особою (слідчим) у присутності двох понятих, перед пред`явленням фотознімків, учасниками вказаної слідчої дії було повідомлено про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, пред`явлено фотографії чотирьох осіб, які не мають різких відмінностей між собою, що повістю відповідає вимогам ст.228 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості доказу, а саме, протоколу проведення слідчого експерименту від 27.05.2019 з відеозаписом, який міститься на диску, з тих підстав, що був отриманий органом досудового розслідування з порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_11 , слідчу дію було проведено без його участі, та диск долучений до матеріалів кримінального провадження невідомого походження, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. (ч.ч.1,2,3 ст.240 КПК України).

Отже, враховуючи викладене, дослідивши протокол проведення слідчого експерименту від 27.05.2019, судом встановлено, що протокол складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства України. Доводи сторони захисту щодо проведення слідчого експерименту без участі підозрюваного ОСОБА_11 не може свідчити про наявність підстав для визнання доказу недопустимим, оскільки його залучення до участі у проведенні цієї слідчої дії не є обов`язковим. Доводи сторони захисту про те, що диск, як додаток до протоколу проведення слідчого експерименту, який долучений до матеріалів кримінального провадження, невідомого походження, суд вважає неспроможними, оскільки відеофайл, на якому зображено проведення процесуальної дії, та який міститься на CD-R диску, є додатком до протоколу та невід`ємною його частиною, а про проведення безперервної відеозйомки зазначено в протоколі.

Отже, судом не встановлено даних, які б свідчили, що зібрані докази по даному кримінальному провадженню отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод обвинувачених через допущені порушення кримінального процесуального закону в ході досудового розслідування.

При призначенні покарання обвинуваченим по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про осіб винних, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та міру покарання, яке має понести ОСОБА_11 , суд враховує дані про його особу, зокрема, що він є особою працездатного віку, який станом на час вчинення інкримінованого діяння не був працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання, розлучений, має на утриманні малолітню доньку 2015 року народження, згідно довідки КУ «ОКПЛ» ЗОР на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, згідно довідки КУ «ЗОНД» на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває, раніше притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за вчинення корисливих злочинів, даний злочин вчинив під час іспитового строку, застосованого вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 , є відшкодування шкоди потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_11 , судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , його ставлення до скоєного, тяжкості вчиненого злочину, а також предмета посягання, характеру діянь, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують обвинуваченого, а також думки потерпілого з приводу призначення покарання (на розсуд суду), відшкодування шкоди потерпілому, суд доходить до висновку, про доцільність призначення покарання у виді позбавлення волі, на строк, в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Беручи до уваги, що злочин ОСОБА_11 скоїв під час іспитового строку, призначеного вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017, за яким його засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 3 роки, остаточне покарання йому слід призначити у відповідності до вимог ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вказаним вироком до покарання, що призначається судом за даним вироком.

Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, відносно ОСОБА_11 , судом не встановлено.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_11 , слід залишити без змін до набрання вироком законної сили, оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_11 найбільш суворого запобіжного заходу, та на переконання суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідними для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Строк відбування покарання ОСОБА_21 слід рахувати з дня його затримання, а саме з 24.05.2019.

Визначаючи вид та міру покарання, яке має понести ОСОБА_12 , суд враховує дані про його особу, зокрема, що він є особою працездатного віку, який станом на час вчинення інкримінованого діяння не був працевлаштований, не одружений, на утриманні дітей немає, згідно довідки КУ «ОКПЛ» ЗОР на диспансерному обліку у лікаря психіатра не перебуває, згідно довідки КУ «ЗОНД» на диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, є сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що виразилося у визнанні обвинуваченим своєї вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , тяжкості вчинених злочинів, а також предмета посягання, характеру діянь, способу, місця та часу скоєння злочинів, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують обвинуваченого, суд доходить висновку, про доцільність призначення покарання у вигляді обмеження та позбавлення волі, на строк, в межах санкцій ч.2 ст.125, ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.

Беручи до уваги, що кримінальний проступок та зазначені злочини ОСОБА_12 скоїв, не відбувши покарання у вигляді позбавлення волі, призначене вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017 (набрав законної сили 13.06.2019), остаточне покарання йому слід призначитиіз застосуванням положень ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_12 із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, суд виходить із позиції, викладеної у Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 01.06.2020 у справі №766/39/17.
Підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України, відносно ОСОБА_12 , судом не встановлено.

Строк відбування покарання ОСОБА_12 слід рахувати з дня його фактичного затримання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017, з 24.07.2019.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів, слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 100, 366-371, 373-376, 395, 532, КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.05.2017, із покаранням призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 залишити без змін, до набрання вироком суду законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту фактичного затримання, з 24 травня 2019 року.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.2 ст.125 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

за ч.2 ст.186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017, із покаранням призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк покарання ОСОБА_12 рахувати з моменту фактичного затримання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017, з 24.07.2019.

Речові докази:

-задню кришку від мобільного телефону «Samsung»; змив речовин бурого кольору та контроль до нього; змив з телевізійного кабелю; два вирізи, які були вилучені в ході огляду місця події, передані на зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області (квитанція від 09.05.2019, порядковий №1301) знищити;

-диск з записами слідчої дії, а саме слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 від 27.05.2019, долучений до матеріалів кримінального провадження №0001608 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам судового провадження. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3