Дата документу 10.12.2020 Справа № 331/1250/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1397/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/1250/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія - ст.364 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000164, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Куйбишеве Запорізької області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2020 року повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164 від 13.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, в провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження № 0000164 від 13.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, районний суд зазначив, що не конкретизовано, в інтересах яких саме осіб було вчинено злочин, в чому полягала вигода від злочинних дій ОСОБА_7 та хто мав її отримати. Крім того, в обвинувальному акті, всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, не зазначені повні анкетні відомості потерпілої ОСОБА_10 та не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, що також є порушенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними суперечностями висновків суду, викладених у судовому рішенні, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що в обвинувальному акті викладене те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим. Натомість, суд вдався до оцінки змісту фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, тоді як під час підготовчого судового засідання суд лише перевіряє обвинувальний акт на предмет викладення в ньому відомостей, передбачених у п.п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України. Зазначає, що згідно обвинувального акта щодо ОСОБА_7 у ньому викладено формулювання обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, тобто прокурором сформульовано обвинувачення та дано правову кваліфікацію вказаного злочину. Крім того, зазначає, що неконкретність обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акта. Обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування та під час підготовчого судового засідання не заявляв клопотань про неправильне формулювання обвинувачення, а тому посилання суду на нерозуміння ОСОБА_7 обвинувачення, не відповідають дійсності. До того ж, ст. 348 КПК України передбачає стадію під час судового розгляду роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення. Також зазначає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 1 ст. 364 КК України. Також зазначає, що під час судового розгляду прокурор вправі уточнити обвинувачення чи сформулювати нове, змінивши попереднє.

Щодо не зазначення повних анкетних відомостей потерпілої в обвинувальному акті зазначає, що вказане твердження суду не є безумовним порушенням права учасників процесу, оскільки ОСОБА_10 визнана потерпілою під час досудового розслідування, їй вручено пам`ятку прав потерпілого та допитано в якості потерпілої. Формально в обвинувальному акті не вказано повні анкетні дані потерпілої, проте це жодним чином не позбавляє вказану особу права на участь у судовому процесі з метою реалізації наданих процесуальних прав потерпілого, оскільки прокурор може забезпечити явку свідків та потерпілого у судове засідання.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та направити обвинувальний акт з додатками до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для призначення підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; прокурора, яка прохала задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та вислухавши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду провадження у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримано не було.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п. 1-9 цієї частини, зокрема, найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінального правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Повертаючи прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 для усунення недоліків, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків про його невідповідність зазначеним вимогам кримінального процесуального закону.

Пункт 3 частини 3 статті 314 КПК України передбачає, що у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто, повернення обвинувального акта прокурору відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Приймаючи ж рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору, суд першої інстанції, у порушення вимог КПК України, здійснив не перевірку обвинувального акта, що надійшов на розгляд до суду, вимогам ст. 291 КПК України, а вдався до оцінки доказів у кримінальному провадженні та вийшов за межі питань, які розглядаються в підготовчому судовому засіданні, відповідно до яких перевірка можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, що є, в тому числі, завданням підготовчого судового засідання, правова оцінка відповідності викладених в обвинувальному акті, встановлених обставин вчинення злочину, повинна бути дана тільки відносно загальних критеріїв їх відповідності ознакам статті (частини статті) Кримінального кодексу України, кримінальна відповідальність за якою, на думку прокурора, повинна настати відносно обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про зворотнє, є хибним і спростовується наявними у обвинувальному акті даними.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт, складений слідчим Другого слідчого відділу управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_11 31.03.2020 року та затверджений прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 у відповідності до вимог кримінального процесуального закону. В ньому наведено як фактичні обставини правопорушення, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинуваченого ОСОБА_7 із посиланням на статтю кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК України та у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі і час, місце та спосіб скоєння інкримінованого ОСОБА_7 злочину, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 364 КК України, що спростовує судження районного суду про відсутність цих відомостей.

За змістом ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання, до призначення розгляду справи по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів), саме ті обставини, які зазначені в обвинувальному акті, зокрема вказувати слідчому чи прокурору про зазначення інших обставин події чи відомостей, що допустив суд першої інстанції у своїх надмірних судженнях.

Посилання суду першої інстанції на те, що в обвинувальному акті не конкретизовано в інтересах яких саме осіб було вчинено злочин, в чому полягала вигода від злочинних дій ОСОБА_7 та хто мав її отримати, а також не зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, а відтак і відсутність обов`язкових ознак об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 291 КПК України посилання на докази, якими підтверджується обвинувачення та надання їх суду до початку судового розгляду заборонено цією нормою, відтак не може бути підставою для повернення обвинувального акта, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону. Доводи прокурора про те, що висновки суду з цього питання не відповідають фактичним обставинам, змісту обвинувального акта та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними.

До того ж, судом першої інстанції порушено вимоги ст. 337 КПК України щодо визначення меж судового розгляду, а висновки суду про неповноту та неконкретність висунутого обвинувачення на цій стадії провадження є такими, що виходять за межі вимог ст. 314 КПК України, в той час як, дотримуючись принципів об`єктивності, неупередженості, суд має досліджувати докази в ході судового розгляду.

Висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України через не зазначення повних анкетних даних потерпілої ОСОБА_10 також не можуть бути визнані безумовною підставою для повернення обвинувального акта прокурору, оскільки прокурор може забезпечити явку потерпілої в судове засідання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх підстав, які б перешкоджали призначенню провадження до судового розгляду, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено достатньо вагомих підстав для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам закону, передбаченим ст. 291 КПК України.

В цілому, колегія суддів знаходить зазначені в ухвалі суду зауваження щодо змісту обвинувального акта такими, що носять не змістовний характер і не є істотними для вирішення питання щодо відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і можливості призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акта.

Оскільки, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено такої невідповідності обвинувального акта щодо ОСОБА_7 вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного обвинувального акта прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 з підстав, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції, погіршує становище обвинуваченого, оскільки порушується його право на розгляд обвинувачення проти нього в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження, яке передбачене ч. 1 ст. 283 КПК України, та стосується загальних положень закінчення досудового розслідування.

Кримінальне провадження повинно здійснюватись з дотриманням вимог ст. 28 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків судового розгляду, а повернення обвинувального акта з неналежно перевірених та формальних підстав щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, цим засадам не відповідає.

Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована, підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду обвинувального акта в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2020 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000164 від 13.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4