Постанова

Іменем України

24 листопада 2020 р.

м. Київ

справа №199/3587/18
провадження № 51-1459 км 20

Верховний Суд колегією суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),
потерпілого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),
та його представник адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Зугдіді, Грузія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання цивільного позову, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року вищезазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
13 березня 2018 року приблизно о 15.50 год. ОСОБА_6 , не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем «AUDI А6» номер кузова (VIN-код) НОМЕР_1 , з встановленим реєстраційним номером НОМЕР_2 , що не належить цьому транспортному засобу, рухаючись у м. Дніпро по вул. Марії Лисиченко, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, з боку вул. Янтарної, у напрямку вул. Березинської, де в цей час попереду нього по лівій смузі руху слідував автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , грубо порушуючи вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б), 2.4, 2.9 (в) Правил дорожнього руху, наближаючись до перехрестя вул. Марії Лисаченко з вул. Вітчизняною, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, ігноруючи вимоги працівників поліції зупинитися, в порушення вимог п.14.6 (а) Правил дорожнього руху України «Обгін заборонено на перехресті», не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян. При цьому, ОСОБА_6 розпочав обгін автомобіля, з виїздом на полосу зустрічного руху, де в цей час водій ОСОБА_10 почав виконувати поворот ліворуч на вул. Вітчизняну, в результаті чого допустив зіткнення передньою частиною автомобіля «AUDI А6», з лівою боковою стороною автомобіля «Daewoo Lanos». Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Daewoo Lanos», ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, а пасажир цього автомобіля ОСОБА_11 - тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що судами кримінальне провадження розглянуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що було порушено право на захист його підзахисного, оскільки не був присутнім при закінченні судового розгляду та судових дебатах в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_12 , від якого ОСОБА_6 не відмовлявся. Крім того, стверджує про те, що постанова про призначення групи слідчих у даному кримінальному провадженні винесена т.в.о. начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , який є неуповноваженою особою відповідно до ст. 39 КПК України. Також зазначає про відсутність доказів, а відтак і повноважень, на призначення прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній другий аркуш постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні (т.1 а.с. 56), саме з підписом заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_14 , який виніс дану постанову. Стверджує про те, що у матеріалах провадження відсутні, а судами не встановлено будь - які докази на доведеність факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_6 . Крім того, судами в порушення вимог кримінального процесуального закону в межах міжнародного співробітництва не забезпечено можливість допиту свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які разом з його підзахисним знаходилися в автомобілі «AUDI А6».

У запереченнях представник потерпілих ОСОБА_17 , ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 вважає касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 і засуджений ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу сторони захисту, та просили її задовольнити.

Прокурор вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Потерпілий ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 просять касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, оскільки вважають її необґрунтованою.

Інші учасники до суду не з`явилися, проте це не перешкоджає розгляд касаційної скарги по суті, оскільки вони належно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, ґрунтується на сукупності зібраних і належно оцінених судом доказів та є правильним.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 13 березня 2018 року не керував транспортним засобом «Ауді А6» були предметом ретельної перевірки судів першої та апеляційної інстанцій і свого підтвердження не знайшли.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, з додержанням вимог ст. 23 КПК України та на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими в їх взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України. Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які впізнали ОСОБА_6 за його статурою, одягом в який він був одягнений, детально описавши його, вказавши при цьому,що саме ця особа була за кермом автомобіля «Ауді А6» та намагалася зникнути з місця ДТП, але була згодом затримана на АЗС та що у ОСОБА_6 не було можливості переміститись чи помінятись місцями з іншою особою, яка знаходилась на передньому пасажирському сидінні.

Обставин, які б ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляду, не встановлено. Отже вони обґрунтовано покладені в основу вироку.

Окрім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , даними, які містяться в протоколах: огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13 березня 2018 року з фото-таблицею та схемою до нього; огляду трупа за місцем дорожньо-транспортної пригоди від 13 березня 2018 року з фото-таблицею до нього; даними висновків: судово-медичного експерта № 596 від 23 березня 2018 року та схематичним зображенням тілесних ушкоджень до нього; судово-медичних експертиз № 1093е від 17 квітня 2018 року та №1155е від 23 квітня 2018 року; судових авто-технічних експертиз № 5/10.1/209 від 14 березня 2018 року і № 5/10.1/250 від 02 квітня 2018 року; судових експертиз технічного стану транспортних засобів № 5/10.2/225 від 20 березня 2018 року і № 5/10.2/224 від 27 березня 2018 року та фото-таблицями до них; судових транспортно-трасологічних експертиз № 5/10.4/228 від 22 березня 2018 року, № 5/10.4/229 від 28 березня 2018 року та фото-таблицями до них. Крім цього, вина підтверджується даними, що містяться у протоколах огляду та перегляду відеозаписів від 17 березня 2018 року та 24 квітня 2018 року і доданими до них оптичними дисками з інформацією формату СD-R, на яких зафіксовано обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13 березня 2018 року; даними протоколу огляду відеозапису від 21 березня 2018 року на компакт-диску отриманого з мережі Інтернет - сайт «Youtube» «Informator.ua», який був досліджений судом першої інстанції, та на якому зафіксовано, що після дорожньо-транспортної пригоди з дверей переднього пасажирського сидіння автомобіля «AUDI А6» з встановленим номерним знаком НОМЕР_2 виходить чоловік у іншому одязі та з місця події втікає. Також на відеозапису зафіксовані обставини, які відбувалися після зіткнення транспортних засобів, а саме, що особа, яка вийшла із водійського місця була одягнута у коричневу куртку, що повністю співпадає з одягом на який вказували вищезазначені свідки, як на одяг в який був одягнутий ОСОБА_6 і про що ним самим не заперечувалося.
У касаційній скарзі захисника не наведено доводів, які б ставили під сумнів ці відеозаписи на компакт-дисках.

Отже, суд першої інстанції правильно оцінив встановлені обставини кримінального провадження та критично поставився до пояснень ОСОБА_6 про те, що він не керував автомобілем «AUDI А6» , коли відбулося зіткнення, оскільки такі доводи суперечать іншим зібраним матеріалам провадження в їх сукупності.

Доводи, наведені у касаційній скарзі захисника, про недопустимість доказів у провадженні аналогічні тим, які перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і свого підтвердження не знайшли.

Так, твердження захисника про невідповідність датам складання протоколу огляду місця події та повідомлення про підозру ОСОБА_6 , є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження протокол огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди та додаток до нього у вигляді план-схеми (т. 1 а.с. 4-9, а.с. 10) і повідомлення про підозру (т. 1 а.с. 141-143) були досліджені судом першої інстанції про що свідчать дані, які містяться на технічному записі судового засідання від 18 лютого 2019 року, де головуючим суддею було оголошено вищезазначені документи з зазначенням дат коли вказані процесуальні документи були складені, а саме протокол огляду місця події та додаток до нього у вигляді план-схеми від 13 березня 2018 року, а повідомлення про підозру від 14 березня 2018 року. Питань від учасників судового розгляду з підстав невідповідності дат складання цих процесуальних документів, не надходило. Крім того, суд апеляційної інстанції правильно відхилив доводи скарги захисника про недопустимість як доказів: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та додатку до нього у вигляді план-схеми і повідомлення про підозру, навівши у своєму рішенні належне обґрунтування.

Доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що постанова про призначення групи слідчих у даному кримінальному провадженні винесена неуповноваженою особою, оскільки т.в.о. начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 , не є керівником органу досудового розслідування відповідно до вимог ст. 39 КПК України, у зв`язку з чим всі зібрані у справі докази слід вважати недопустимими, є безпідставними, оскільки ОСОБА_13 відповідно до покладених на нього обов`язків, був керівником слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області та наділений організаційними та іншими повноваженнями, в тому числі і правом призначати слідчих у кримінальному провадженні.

Твердження сторони захисту про те, що процесуальний керівник у даному кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_25 , який погоджував усі процесуальні документи, є неуповноваженою особою,оскільки в матеріалах провадження відсутній другий аркуш постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, саме з підписом заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_14 , який виніс дану постанову, є надуманими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Так, під час судового розгляду судом першої інстанції було належним чином перевірено повноваження прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні ОСОБА_25 , усі учасники судового розгляду в тому числі і захисник ОСОБА_12 , який на той час одноособово представляв інтереси ОСОБА_6 , мали можливість особисто пересвідчитися у належності повноважень вказаного керівника. Також, із матеріалів кримінального провадження убачається, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_12 були ознайомлені з матеріалами провадження, які відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування включали і постанову про призначення групи прокурорів. При цьому, стороною захисту не заявлялося про неповноту наданих матеріалів, зокрема і щодо винесених процесуальних документів у цьому провадженні. Крім того, в суді апеляційної інстанції було досліджено постанову про призначення групи прокурорів з підписом ОСОБА_14 та за клопотанням прокурора її приєднано до матеріалів провадження (т.4 а.к.п. 83-84).

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що було порушено вимоги кримінального процесуального закону, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовлено у допиті свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_26 , які перебувають на території Грузії, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклика.

Як вбачається з матеріалів провадження, що під час виконання вимог ст. 290 КПК України ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_12 свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_26 стороні обвинувачення не відкривали. Крім того, ними було зазначено, що вони не володіють речовими доказами чи матеріалами, які згідно з ч. 6 ст. 290 КПК України, необхідно надати для ознайомлення стороні обвинувачення (т.2 а.к.п. 232). Також, під час підготовчого судового засідання сторона захисту не заявляла клопотання про допит вказаних свідків. Вже під час судового слідства захисник ОСОБА_12 заявив клопотання про виклик вищезазначених свідків, яке судом першої інстанції було задоволено, та оформлено і надано відповідні повістки стороні захисту, яка ініціювала допит. Однак стороною захисту їх присутність не була забезпечена. Крім того, адвокат ОСОБА_7 після того, як вступив у справу в якості захисника ОСОБА_6 , не наполягав на допиті зазначених свідків та не заперечував щодо можливості закінчення судового слідства. Тому місцевим судом не було порушено вимог кримінального процесуального закону в зв`язку з недопитом свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_26 , а відмова про їх допит в порядку міжнародної правової допомоги судом належно мотивовано. Враховуючи вищезазначене апеляційний суд відмовляючи в задоволенні клопотання сторони захисту щодо даних свідків діяв відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, яка зобов`язує проведення повторного дослідження доказів лише в певних визначених законом випадках.

Твердження захисника про те, що порушено право на захист ОСОБА_6 , оскільки під час закінчення судового розгляду, судових дебатах, останньому слові та в суді апеляційної інстанції був відсутній захисник ОСОБА_12 є надуманими та такими, що не узгоджуються з матеріалами провадження.

Так, відповідно до журналу судового засідання та даних технічного запису судових засідань від 27 червня, 03 та 22 липня 2019 року на запитання головуючого судді ОСОБА_6 на участі захисника ОСОБА_12 не наполягав і був не проти того, щоб судові засідання проводилися тільки за участю захисника ОСОБА_7 (т.3 а.к.п. 211-216). Крім того, в матеріалах провадження міститься заява ОСОБА_6 в якій він не заперечував проти того, що судові засідання проводити без захисника ОСОБА_12 (т.4 а.к.п. 40).

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивувавши належним чином своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та правильність кваліфікації його дій.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого. Призначене покарання, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

За таких обставин касаційна скарги захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України , Суд

у х в а л и в:

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3