ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/733/16-к Номер провадження 11-кп/814/12/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 (зі змінами) на вирок Київського районного суду м. Полтава від 22.04.2016 по кримінальному провадженню № 0000870 від 03.12.2015 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тишківці Городенівського району Івано-Франківської області, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_10 засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України на на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 , на користь ОСОБА_7 16 125 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені процесуальні витрати в розмірі 7 000 грн., а всього 223 125 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 1227 грн. 60 коп.
Згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_10 визнаний винуватим у скоєнні злочину за наступних обставин.

ОСОБА_10 , 02 грудня 2015 року приблизно о 17 год. 25 хв., керуючи власним автомобілем Hyundai SantaFe, д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно висновку авто-технічної експертизи технічного стану № 9 від 14.01.2016 року знаходився у технічно справному стані, рухався по вул. Артема в м. Полтаві із сторони вул. Жовтневої у напрямку вул. Шевченка, який наблизившись до регульованого перехрестя з вул. Шевченка зупинився на червоне світло світлофора, що знаходився на вказаному перехресті по ходу його руху.

Після ввімкнення зеленого світла світлофора ОСОБА_10 , в порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху керованого ним транспортного засобу не переконався у безпечності виконання маневру, що це буде безпечним та не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху та в порушення вимог п. 16.2. Правил дорожнього руху відповідно до яких при виконанні маневру повороту ліворуч не дав дорогу пішоходу ОСОБА_12 , яка переходила проїзну частину вул. Шевченка, на яку він повертав, та рухалась з права наліво по ходу руху автомобіля, у результаті чого виконуючи поворот допустив на неї наїзд.

У результаті даних порушень вимог Правил дорожнього руху, наслідком яких стала дорожньо-транспортна пригода, пішохід ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1307-а від 22.01.2016 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, а в даному випадку є такими, що спричинили її смерть. Причиною смерті ОСОБА_12 стала гостра крововтрата внаслідок тупої поєднаної травми голови, тулубу, кінцівок з множинними переломами кісток скелету та розривами внутрішніх органів.

У поданих апеляційних скаргах

- прокурор відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 , яка у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок Київського районного суду м. Полтави стосовно ОСОБА_10 у зв`язку з невідповідністю покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки

- обвинувачений ОСОБА_10 у своїй зміненій апеляційній скарзі просив застосувати до нього п. «Є» ст.1, ст.15 України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 22 квітня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу обвинуваченого та просили застосувати до обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році», прокурора, який підтримав апеляційні вимоги державного обвинувача, потерпілого та його представника, які заперечували проти застосування амністії до обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть однієї особи, у апеляційних скаргах не оспорюються.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання за вчинене, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, позитивну характеристику за місцем роботи та проживання, те, що до відповідальності притягується вперше, та те, що злочин вчинив з необережності, невідшкодування потерпілому шкоди та думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, призначене судом ОСОБА_10 покарання, яке відповідно санкції ч.2 ст.286 КК України, не є мінімальним, в супереч доводів прокурора відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, та призначено із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

У зміненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

Згідно ч. 3 ст. 92 Конституції України, амністія оголошується законом України.

Відповідно до ст.85КК України на підставі Закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно ч. 1 ст.10 Закону України« Про амністію у 2016році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників. Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 передбачено, що амністія не може бути застосована до:осіб, яким смертну кару в порядку помилування замінено на позбавлення волі, і до осіб, яких засуджено до довічного позбавлення волі; осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії; осіб, яких засуджено за злочини проти основ національної безпеки України, терористичний акт, бандитизм, умисне вбивство при обтяжуючих обставинах; осіб, яких засуджено за злочин або злочини, що спричинили загибель двох і більше осіб; осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин; амністія також не застосовується до осіб, засуджених за умисне вбивство; катування; насильницьке донорство; незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть. Законом про амністію можуть бути визначені й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.

Відповідно до п. «Є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Обвинувачений ОСОБА_10 відповідно до ст.12 КК України вчинив тяжкий необережний злочин.

Згідно копії свідоцтва про народження обвинувачений ОСОБА_10 має батьків ОСОБА_13 , 1935 р.н. та ОСОБА_14 , 1937 р.н. (т.2, а.с. 174).

12.01.1989 обвинувачений ОСОБА_10 змінив батьківське прізвище з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 » (т.2, а.с.175).

Згідно довідки виконавчого комітету Тишківської сілької ради Городенківського району Івано-франківської області від 17.05.2019 (т.2, а.с. 204) ОСОБА_13 та ОСОБА_14 мають трьох дітей обвинуваченого ОСОБА_10 та двох доньок ОСОБА_17 , 1960 р.н., та ОСОБА_18 , 1962 р.н. (померла у 1964 році).

Відсутність у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 інших дітей, окрім обвинуваченого ОСОБА_10 , перевірялось апеляційним судом. Так, згідно відповіді Городенківського районного відділу ДРАЦС від 10.10.2020 (т.2, а.с. 244) наявні актові записи про народження ОСОБА_17 , 1960 р.н. та ОСОБА_18 , 1962 р.н., що відповідає інформації, яка міститься у довідці виконавчого комітету Тишківської сілької ради Городенківського району Івано-франківської області від 17.05.2019.

Дочка ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Байструк (після одруження Дубова) (т.2 а.с.186-189) ОСОБА_19 , 1960 р.н. є інвалідом другої групи безстроково, тобто є непрацездатною особою (т.2, а.с. 226).

Крім того, обвинуваченим надані нотаріально завірені копії усіх сторінок паспортів ОСОБА_13 (т.2., а.с. 180-182) та ОСОБА_14 (т.2, а.с. 176-178) у яких відсутні відмітки про смерть їх власників, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» дані особи померли.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що на день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» 07.09.2017 обвинувачений ОСОБА_10 мав батьків якім виповнилось 70 років та які, у свою чергу, не мали інших працездатних дітей, окрім обвинуваченого.

Тобто, ОСОБА_10 , є суб`єктом Закону України «Про амністію у 2016 році», і тому до нього можливо застосувати положення п. «Є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування основного та додаткового покарання призначеного 22.04.2016 Київським районним судом м. Полтава. У зв`язку з цим вирок підлягає зміні.

Керуючись статтями 404, 405,407, 408, 418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 22.04.2016 щодо ОСОБА_10 - змінити.

На підставі п. «Є» ст.1, ст.15 України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_10 від основного покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Полтава від 22.04.2016.

В іншій частині вирок Київського районного суду м. Полтава від 22.04.2016 щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4