Дата документу 27.01.2021 Справа № 330/1314/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/1314/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/301/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула 27 січня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Михайлівна Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

27 липня 2018 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, знаходячись на перехресті вулиць Санаторній та Гагаріна напроти будинку № 43 по вул. Гагаріна в смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , та реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюг 585 проби, вагою 18 грамів, вартістю 13000 гривень на якому знаходився золотий кулон 585 проби, вагою 5 грамів, вартістю 4000 гривень, які належать останній.
Після чого, ігноруючи вимоги ОСОБА_8 зупинитися та повернути викрадене майно, втік з місця вчинення кримінального правопорушення та на власний розпорядився викраденим майном., чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 17000 гривень.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК Українийому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробування, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїзжати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації
Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 17000 грн. матеріальної та 10000 грн. морально шкоди, а всього на суму 27000 грн. (двадцять сім тисяч гривень)

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі потерпіла не погоджується з оскаржуваним вироком, просить рішення суду скасувати в повному обсязі, ухвалити нове по суті позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, задовольняючи цивільний позов частково, не навів переконливих доводів на обґрунтування свого рішення та належним чином не мотивовано жодного висновку.

Вказує, що судом першої інстанції зовсім не враховано наявність прямого умислу в протиправному діянні обвинуваченого, настання від них тяжких наслідків, залишено поза увагою також вимоги розумності та справедливості.

Крім того, потерпіла зауважує, що злочин проти неї вчинено двома особами, про що вона зазначала на досудовому розслідуванні, проте з невідомих причин про даний факт не вказано в оскаржуваному рішенні.

Вважає, що вирок суду винесено без належного дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи.

Від представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на адресу суду надійшла заява, в якій останній просить проводи розгляд провадження без участі потерпілої та її представника. Апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі.
Обставини обізнаності потерпілої та її представника про судовий розгляд справи поряд із клопотанням про апеляційний розгляд за їх відсутності, згідно ч.4 ст. 405 КПК України, надають можливості проводити подальший розгляд апеляційної скарги за відсутності апелянта та її представника.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловила заперечення вимогам апеляційної скарги, пославшись на вимоги ст. 337 КПК України та врахування судом всіх обставин, просив вирок суду залишити без змін.
Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши, що злочин вчинив один, заявлена потерпілою сума моральної шкоди є завеликою, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, кримінально-правової оцінки його дій за ч.1 ст.186 КК України, а саме щодо відкритого викрадення чужого майна (грабіжу) є правильним.

При цьому, слід відмітити, що потерпілаОСОБА_8 та її представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляді справи у суді першої інстанції, проте надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 щодо непогодження із встановленими судом фактичними обставинами справи за фактом висунутого ОСОБА_7 обвинувачення щодо відкритого викрадення її майна, апеляційна інстанція виходить з наступного.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 інкриміновано кримінальне правопорушення за фактом відкритого викрадення обвинуваченим майна потерпілої ОСОБА_8 , що складається з золотого ланцюга та золотого кулону, яке мало місце 27липня 2018 року.

Між тим, обвинуваченому ОСОБА_7 неінкримінувалася кваліфікуюча ознака, передбачена ч.2 ст.186 КК України у вигляді вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції провів судовий розгляд кримінального провадження за скороченою процедурою, оскільки впродовж судового засідання ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку суду, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та інших учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, матеріалами цивільного позову.

Так, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За наведених обставин є неприйнятними доводи потерпілої ОСОБА_8 про причетність до вказаного кримінального правопорушення іншої особи, оскільки такі обставини органом досудового розслідування не інкримінувалися ОСОБА_7 , а суд згідно ст. 337 КПК України не вправі вийти за межі висунутого обвинувачення з підстав погіршення правового становища особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Отже, суд першої інстанції, врахував межі висунутого обвинувачення та дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, з огляду на висунуте обвинувачення, визнав доведеним те, що ОСОБА_7 27 липня 2018 року умисно, з корисливих мотивів, зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюг з золотим кулоном,а тому його дії вірно кваліфікував за ч.1 ст. 186 КК України.

Таким чином, доводи апелянта, про те, що крадіжку її майна вчинено групою осіб, колегія суддів розцінює як такі, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.

Крім того, доводи потерпілої щодо неповноти судового розгляду через неналежне дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи фактично походять від доводів потерпілої щодо незгоди із обсягом висунутого обвинувачення. Колегія суддів, з урахуванням об`єму пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 та вимог ст. 337, ч.2 ст. 349 КПК України такі доводи апелянта знаходить необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги потерпілої не вказують на порушення судом при розгляді кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону.

Вимогу апеляційної скарги потерпілої в частині збільшення розміру моральної шкоди, стягненої з обвинуваченого на її користь судова колегія знаходить такою, що не підлягає задоволенню.

Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване ст.ст. 32, 56 Конституції України.

Цивільне законодавство України, під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції достатньо дослідив матеріали кримінального провадження щодо цивільного позову відносно необхідності відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд першої інстанції правильно встановив, що діями обвинуваченого потерпілій стороні завдано моральну шкоду.

З урахуванням фактичних обставин справи вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілій моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Судова колегія приходить до висновку, що встановлена судом сума моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., яка виражається у перенесених ОСОБА_8 емоційних, психічних стражданнях, які потерпіла зазнала як під час скоєння злочину,відповідає характеру та тривалості страждань.

Посилання потерпілої в апеляційній скарзі щодо звернення її до лікарів та психолога у приватному порядку та, як наслідок обставини щодо причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та зазначеними потерпілою в апеляції наслідків щодо погіршення її здоров`я, з огляду на матеріали провадження, не знайшли свого відображення.

Наведені обставини не були документально підтверджені потерпілою ОСОБА_8 і при подачі апеляційної скарги чи безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Натомість, слід визнати, що розмір стягнутої з обвинуваченого на користь ОСОБА_8 моральної шкоди відповідає характеру та обставинам скоєного відносно останньої злочину, душевним хвилюванням потерпілої та одночасно пов`язано із відсутністю доказів про їх тривалість та суттєвої шкоди здоров`ю, а також узгоджуються із критеріями розумності і справедливості.

Отже, підстав для збільшення стягнутої суми моральної шкоди судовою колегією не вбачається, що обумовлює відхилення апеляційних вимог потерпілої.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4