Єдиний унікальний номер справи 185/7047/19
Провадження № 1-кп/185/209/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001299 від 01 липня 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянки України, із неповною середньою освітою, розлученої, не працюючої, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-18 червня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт;

-29 жовтня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ст. 185 ч. 2 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання покарання у виді 80 годин громадських робіт за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, покаранням у виді позбавлення волі строком один рік, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на один рік. Вироком Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий, яким призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік. Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року виконувати самостійно,

-18 лютого 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської

області за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року 6 міс. обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2019 року, приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_3 знаходилась разом з ОСОБА_5 на галявині, яка прилегла до її домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Достовірно знаючи, що у ОСОБА_5 в кишені його штанів знаходиться мобільний телефон марки «Samsung», моделі «GT-S580I», у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна мобільного телефону, який належить ОСОБА_5 , та звернення його на власну користь.
Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, скориставшись тим, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 таємно, повторно, дочекавшись, коли ОСОБА_5 засне, взяла шляхом вільного доступу зазначений мобільний телефон з кишені штанів потерпілого.
Після чого з викраденим мобільним телефоном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла та розпорядилась майном на власний розсуд.
Своїми злочинними діями ОСОБА_3 спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 575 грн.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обвинувачена ОСОБА_3 вину в судовому засіданні визнала повністю, щиро розкаялася у скоєному, та пояснила, що дійсно 15 червня 2019 року о 19.00 годині на галявині, прилеглій до її домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з кишені штанів ОСОБА_5 викрала мобільний телефон «Самсунг». Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України просила подальше судове слідство по кримінальному провадженню не проводити.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченої, дійшов висновку, що ОСОБА_3 винна у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується за обставин, які вказані вище.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд, вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши у обвинуваченої, чи правильно вона розуміє зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності її позицій, роз`яснивши їй, що вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення вважає доведеною.

При визначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої: раніше судима, вчинила у відповідності до ст. 12 КК України нетяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Суд приходить до висновку, що обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченої не є винятковою і не знижує істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення, не зменшує його суспільну небезпеку до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.

За правилами ст. 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушеннея, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, покарання ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції статті, за якою вона обвинувачується у вигляді позбавлення волі.

Суд враховує, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_3 визнана винною та засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання покарання у виді 80 годин громадських робіт за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року, покаранням у виді позбавлення волі строком один рік, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком один рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнена від відбуття призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строком один рік з іспитовим строком на один рік. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року в частині призначення покарання скасований та ухвалений новий, яким призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік. Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року виконувати самостійно.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_3 визнана винною та засуджена за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року 6 міс. обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачена вчинила 15 червня 2019 року, тобто до постановлення попередніх вироків, а саме вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року, скасованого вироком Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року та вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року, скасованого вироком Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року та за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року більш суворим покаранням за вказаним вироком, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства, і вважає можливим звільнити її від покарання відповідно до ст.75 КК України з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення самої мети покарання, згідно ст. 50 КК України.

Судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 2413/19 від 15 липня 2019 року в сумі 300 грн. підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Цивільний позов заявлено не було.

Питання про речові докази вирішується на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною за ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року, скасованого вироком Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року та за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку 1 (один) рік вона не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирається.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на проведення експертизи у сумі 300 (триста) грн. на користь держави.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Samsung», моделі «GT-S580I», переданий під зберігальну розписку ОСОБА_5 залишити останньому за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а за відсутності апеляційної скарги вирок набуває законної сили.

Суддя: ОСОБА_1