Справа № 146/1014/18
Провадження №11-кп/801/930/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до ЄРДР 21.11.2017 року за №0000137 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Борівка, Чернівецького району Вінницької області, з середньою освітою, безробітного, неодруженого, до проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засідання заявив письмове клопотання в якому просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб. Клопотання мотивне тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які Законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які не допитані в судовому засіданні, а тому запобігти переліченим ризикам шляхом застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не представляється можливим.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, починаючи з 09.06.2020 року до 07.08.2020 року включно. Строк дії ухвали суду 60 діб, тобто до 07.08.2020 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на захід не пов`язаний із обмеженням його волі, а саме на домашній арешт.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_7 хоча і був раніше судимий, проте не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як свою вину у вчиненні злочинів не визнає, є приватним підприємцем, має постійне місце проживання та місце роботи, стабільний дохід. Також важко хворіє у зв`язку з чим заведено амбулаторну карту лікування хворого на туберкульоз та перебуває на обліку по факту даної хвороби. Також зазначив, що суд не звернув уваги на те, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Згідно ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити або скасувати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що обвинуваченому ОСОБА_7 під час судового розгляду обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду надано не було, судовий розгляд на даний час ще не завершено, в судовому засіданні не допитано всіх свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, тому на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачав.
Також місцевим судом було враховано те, що ОСОБА_7 , крім іншого, обвинувачується у вчиненні сукупності умисних особливо тяжких злочинів, за які, в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Тому у суду були всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, яких ще не допитано в судовому засіданні, продовжити вчиняти інші злочини та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. А тому прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, на що вказує характер протиправних дій, обставини, за яких обвинувачений вчинив дії, що ставиться йому в провину, відтак наявний ризик його можливого впливу на інших учасників кримінального провадження. Крім того, у суду було достатньою підставою вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Разом з цим, вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону судом були дотримані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесене до особливо тяжкого.
Це узгоджується також із з нормою п.5 ч.2 ст.183 КПК України, за змістом якої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо його незаконного утримання під вартою у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, на даний час не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника щодо можливості застосування відносно його підзахисного менш суворого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення. Оскільки наявність певних соціальних зв`язків, зокрема постійне місце проживання на території Вінницької області, постійне місце роботи, стабільний дохід, не є безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначене не має такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, вчинення останнім умисних корисливих особливо тяжких злочинів пов`язаних з насильством відносно осіб похилого віку, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких злочинів проти власності, а також особливо тяжких злочинів, за які відбував реальну міру покарання, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, вказують на обґрунтованість продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, або ж про інші обставини, які б переважили встановлені ризики.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень з урахуванням характеру протиправних насильницький дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 дають підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судове рішення є законним і обґрунтованим. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали у справі не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4