Справа № 347/2508/19
Провадження № 11-кп/4808/396/20
Категорія ч.3 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000521 за апеляційною скаргою процесуального прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Снідавка, Косівського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта середня, не одруженого, на утриманні знаходиться неповнолітня дитина, громадянина України, українця, депутатом не являється, раніше судимого, згідно вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 13.06.2018р. за ч. 1ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, згідно ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 26.06.2019р. умовно-достроково звільнений від відбування призначеного покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

В силу ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

В силу ч.1 п.п.1,2 та ч.3 п.2 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід повторно не обирався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що у період часу з 18:00 по 21:00 14.12.2019 ОСОБА_8 , перебуваючи у с. Снідавка, Косівського району, Івано-Франківської області, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшов на територію господарства за місцем проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в с. Снідавка Косівського району, де впевнившись у відсутності сторонніх осіб та що за ним ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливими мотивами, спрямованими на таємне викрадення чужого майна, проник до нежитлового приміщення, призначеного для утримання свійських тварин, звідки таємно викрав належного ОСОБА_10 коня, торійської породи, чорної масті, віком 5 років, вартістю 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

У подальшому, ОСОБА_8 із викраденим конем місце вчинення злочину покинув, конем розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.07.2020 року таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання. Вважає, що суд першої інстанції не врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, його обставини та наслідки, особу обвинуваченого, який, будучи раніше засудженим за аналогічний злочин та умовно-достроково звільнений від відбування призначеного покарання, продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши новий тяжкий злочин. На думку прокурора, призначене обвинуваченому покарання, у зв`язку з несправедливою м`якістю, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами.

Просить скасувати вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд провадження за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило, а тому у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за його відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, вирок суду залишити без змін;

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її вимоги.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, за ч.3 ст.185 КК України, не заперечується в апеляційній скарзі, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. А також вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який проживає у важких матеріальних умовах, хворіє сам і здійснює догляд за хворою матір`ю, на утриманні має неповнолітню дитину, а також позицію потерпілого ОСОБА_10 , якому повернута викрадена тварина та який жодних претензій до обвинуваченого не має, що стверджується долученою до матеріалів кримінального провадження розпискою від 17.12.2019р. і заявою від 21.02.2020р. а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що обвинувачений проживає у важких матеріальних умовах, хворіє, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться, по місцю проживання характеризується посередньо, викрадена тварина повернута потерпілому, який жодних претензій до обвинуваченого не має.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини справи.

У зв`язку з викладеним, доводи апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання задоволенню не підлягають.

Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що його доводи носять суперечливий характер, оскільки, стверджуючи, що міра покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості, в подальшому просить призначити таке саме покарання, яке призначене обвинуваченому за вироком суду першої інстанції, але без застосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів змушена звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, необхідність призначення більш суворого покарання і неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є різними підставами для скасування вироку суду першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає вірними і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, мотивуючи можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, зазначив, що враховує обставини справи і особу винного, який проживає у важких матеріальних умовах, хворіє сам і здійснює догляд за хворою матір`ю, на утриманні має неповнолітню дитину, а також враховуючи те, що викрадена тварина повернута потерпілому ОСОБА_10 , який жодних претензій до обвинуваченого не має, що стверджується долученою до матеріалів кримінального провадження розпискою від 17.12.2019р. і заявою від 21.02.2020р. та обставини, що пом`якшують покарання і які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, який вчинив у зв`язку з тим, що хотів покататися на коні і щиро розкаюється у вчиненому.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та наявність інших вищевказаних обставин, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання за умови, що він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що апеляційна скарга прокурора не містить жодних доводів щодо незаконності звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання та доведення неможливості виправлення засудженого протягом іспитового строку без відбування покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_8 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону чи порушення процесуального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а вирок суду - законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу процесуального прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5