Справа № 441/971/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/749/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою підготовчого судового засіданні Городоцького районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.08.2020 року включно.

Не погоджуючись із цією ухвалою захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали. Вказує, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 315 КПК України, у підготовчому судовому засіданні не може вирішуватись питання про продовження запобіжного заходу, а отже прокурором подано клопотання, розгляд якого є неможливим на стадії підготовчого судового засідання. Крім цього, покликається на вимоги п. 205 Перехідних положень КПК України, згідно яких під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Однак, клопотання про продовження запобіжного заходу подано прокурором у підготовчому судовому засіданні 25.06.2020р., тобто у день закінчення строку тримання ОСОБА_7 під вартою. Захисник вважає, що, окрім протоколів допиту свідка ОСОБА_9 та слідчого експерименту за його участі, і даних НСРД, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обґрунтовано доказами, які не підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину. При цьому, стороною обвинувачення на даний час з метою встановлення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_9 . Зауважує, що прокурором свідомо приховуються докази, які виправдовують ОСОБА_7 , зокрема протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 03.08.2015р. щодо розмови свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Захисник покликається на неспроможність та недопустимість як доказів показань свідка ОСОБА_9 , а також даних слідчого експерименту за його участі, оскільки фактично було проведено допит свідка, а не слідчий експеримент. Крім цього, не може бути врахований як доказ винуватості особи протокол про хід проведення негласної слідчої дії аудіо-, відео контроль особи ОСОБА_9 , оскільки такий фактично отриманий з істотним порушенням вимог КПК України. Крім цього, як вбачається зі змісту протоколів про НСРД органом досудового розслідування проводився фактично допит підозрюваного, а не аудіо-, відео контроль за особою. В апеляційній скарзі захисник покликається на відсутність обставин, які б свідчили про наявність процесуальних ризиків, і які б давали підстави вважати, що обвинувачений не виконає своїх процесуальних обов`язків. Вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у тому числі із використанням електронних засобів контролю, у повній мірі забезпечить виконання ним усіх процесуальних обов`язків та зможе запобігти процесуальним ризикам. Окремо покликається на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, не підтверджуються жодними доказами та стороною обвинувачення не доведені. Апелянт звертає увагу на особу ОСОБА_7 , який має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, зокрема є сім`я та друзі, його репутація є позитивною та незаплямованою, він раніше не судимий, не порушував та не порушує запобіжний захід, інших повідомлень про підозру йому не висунуто. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про обґрунтованість підозри та наявність процесуальних ризиків невмотивований. В апеляційній скарзі наводить практику Європейського суду. Звертає увагу, що оскаржуваною ухвалою запобіжний захід продовжено ОСОБА_7 , а не ОСОБА_7 .

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив подану апеляційну скаргу, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, виступи присутніх учасників провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України. Максимальна міра покарання, за інкриміновані обвинуваченому злочини становить п`ятнадцять років позбавлення волі.
Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду.
Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку, раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, суд першої інстанції, окрім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень, врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у випадку доведеності його вини, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який за місцем реєстрації не проживає, не має постійного місця проживання та місця роботи, не має осіб на утриманні, не одружений, його вік та стан здоров`я, майновий стан, відсутність міцних соціальних зв`язків.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які не відпали і не зменшилися. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому його обвинувачують.
При цьому, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Апеляційний суд вважає, що з урахуванням наведеного та конкретних обставин кримінального провадження, застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти заявленим ризикам.
Колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи захисника про недопустимість доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні перебуває на розгляді суду першої інстанції, який відповідно до вимог ст. 94 КПК України буде оцінювати докази при дослідженні всіх обставин кримінального провадження.
Щодо апеляційних доводів про те, що оскаржуваною ухвалою запобіжний захід продовжено ОСОБА_7 , а не ОСОБА_7 , колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 03.07.2020р. виправлено описку, допущену в резолютивній частині ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 25.06.2020р., а саме абзац перший резолютивної частини ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 25.06.2020р. у кримінальному провадженні № 0000066 від 16.01.2013р. відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 289, ч. 2 ст. 194 КК України, постановлено викласти у такій редакції: « ОСОБА_7 строк тримання під вартою продовжити на 60 днів до 23.08.2020 включно».
Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року №4-р/2019 та керуючись ст.ст.177, 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 25 червня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий:

Судді: