Справа № 448/1307/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/553/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 448/1307/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довгомостиська Мостиського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Родатичі Городоцького району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с Довгомостиська Мостиського району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 185 КК України,

з участю секретарів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

потерпілого ОСОБА_14 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 визнано невинуватими та виправдано за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з недоведеністю обвинувачення. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.
Згідно з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000630 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , кожен, обвинувачуються в тому, що 23 вересня 2015 року близько 23 год. 30 хв., за попередньою змовою, в групі, на автомобілі «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер, НОМЕР_1 , який був у користуванні ОСОБА_5 , приїхали на територію новобудови ОСОБА_14 , що на АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали десять дерев`яних крокв, кожна розміром 7см х 14см х 5м, загальною вартістю 1 000 грн, чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду.
На вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання: ОСОБА_5 у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; ОСОБА_6 - у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; ОСОБА_7 - у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду. Прокурор не погоджується з рішенням суду про визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 13.10.2015, протоколу огляду місця події від 12.09.2016, оскільки таке не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Судом не взято до уваги, що 13.10.2015 прибудова на терасі будинку та вмонтовані на ній крокви оглядалися слідчим за письмової згоди ОСОБА_15 , який там проживає разом зі своєю дружиною (Т.1, а.с. 126, 127). Крім того, огляд прибудови до будинку ОСОБА_16 проводився з дозволу суду (ухвала слідчого судді від 16.08.2016 (Т.1, а.с. 152). При цьому експерт ОСОБА_17 , висновок якої судом визнано недопустимим доказом, підтвердила у суді, що вона особисто була присутня під час огляду слідчим прибудови з вмонтованими кроквами у господарстві ОСОБА_16 . Також, звертає увагу, що показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також представника служби у справах дітей не є показаннями з чужих слів, оскільки показання зазначених свідків стосуються обставин проведення слідчих дій без застосування незаконних методів впливу на їх учасників. Крім того, на думку прокурора, судом не надано належної оцінки словами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в ході судового розгляду не визнали своєї вини, хоча під час досудового розслідування дійсно давали показання щодо крадіжки крокв з новобудови ОСОБА_14 . Також, вважає, що судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 щодо їх достовірності, які є зацікавленими особами. При цьому, звертає увагу, що ОСОБА_16 була раніше судима, а адвокат ОСОБА_13 , який є захисником обвинуваченого ОСОБА_5 , захищав її інтереси.

На апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 спільно подали заперечення. Просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Городоцького районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів, котрі апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити, обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_6 та їх захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , котрі апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили вирок суду залишити без зміни, потерпілого ОСОБА_14 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а тому їх визнав їх невинуватими та виправдав за ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з недоведеністю обвинувачення.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про те, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону.
Усі надані сторонами докази були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідив усі обставини кримінального провадження і дав правильну оцінку досліджених доказів. Свої висновки щодо дослідження та оцінки доказів суд належним чином мотивував у вироку. З цими висновками погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, необґрунтованими є доводи прокурора про те, що суд безпідставно визнав недопустимими доказами показання ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також ОСОБА_22 , оскільки як вважає прокурор, судом не враховано, що показання свідків, які були понятими ( ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ) та представника служби у справах дітей ОСОБА_22 не є показаннями з чужих слів, оскільки такі стосуються обставин проведення слідчих дій без застосування незаконних методів впливу на їх учасників.

Відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Поняті ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та представник служби у справах дітей ОСОБА_22 під час допиту у суді першої інстанції надали показання в якості свідків не лише щодо обставин проведення слідчих дій під час досудового розслідування, а також безпосередньо щодо показань ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які останні давали слідчому.

Що стосується тверджень прокурора про те, що судом не надано належної оцінки показанням обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_23 , які в ході судового розгляду вину не визнали та пояснили, що під час досудового розслідування оговорили себе під тиском з боку правоохоронців, то такі апеляційний суд до уваги не бере у зв`язку з тим, що відповідно ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Тому такі показання ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у будь-якому випадку є недопустимими доказами.

Необґрунтованими є також покликання прокурора на те, що огляд будинку ОСОБА_16 13 жовтня 2015 року проведений слідчим згідно з вимогами КПК України, оскільки судом вірно визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 13.10.2015, так як огляд житла слідчим було проведено не на підставі ухвали слідчого судді, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 234, ч. 2 ст. 237 КПК України.

Слід також звернути увагу на те, що ОСОБА_15 не є власником житла, а тому твердження апелянта про те, що огляд було проведено за згодою власника житла є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

А тому покликання прокурора про проведення огляду 12.09.2016 прибудови до будинку ОСОБА_16 на підставі ухвали слідчого судді від 16.08.2016 є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи місце події (житловий будинок ОСОБА_16 ) було оглянуте з дозволу слідчого судді (ухвала від 16.08.2016) 20.08.2016, про що зазначено у протоколі від 20.08.2016. Вдруге оглядати приміщення на підставі тієї ж ухвали слідчий не мав права.

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом висновку експерта від 16.09.2016 № 9/437.

Відповідно до ч. 5 ст. 101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Як вбачається із зазначеного висновку та пояснень у суді першої інстанції експерта ОСОБА_24 огляд об`єкта дослідження проведено разом із слідчим 09.09.2016 у житловому будинку в с. Підрясне Яворівського району Львівської області.

З урахуванням положень ст.ст. 233, 234, 237 КПК України такий огляд мав би бути проведений виключно на підставі дозволу слідчого судді, однак слідчий не звертався з відповідним клопотанням про надання такого дозволу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу.

Огляд слідчим із залученням експерта об`єкта дослідження (дерев`яних крокв) 09.09.2016 було проведено з порушенням вимог КПК України, що зумовлює недопустимість такого огляду і як наслідок недопустимість висновку експерта, проведеного на підставі такого огляду.

Враховуючи вище наведене, апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування виправдувального вироку.
Вирок перевірений апеляційним судом в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 404 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 24 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4