Дата документу 01.10.2020 Справа № 316/1236/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1236/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/932/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Веселе Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, працює слюсарем ЕРП ВП «Запорізька АЕС», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 - в режимі відеоконференції з приміщенням Енергодарського міського суду Запорізької області.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_10 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 25 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і призначеному останньому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.
Згідно зі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробовуванням, із встановленням йому іспитового строку 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 постановлено не обирати.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень, моральну шкоду в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник -адвокат ОСОБА_10 просять вирок суду першої інстанції скасувати, провадження закрити.
В обґрунтування своїх вимог зазначають, що судом першої інстанції не встановлено, коли саме відбувались події між обвинуваченим ОСОБА_6 , які йому інкримінують, та потерпілою, оскільки судом першої інстанції зазначена дата 05 квітня 2019 року, при судовому розгляді з наданих доказів убачається, що подія мала місце 27 квітня 2019 року, проте сварка між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_8 відбулася 27 березня 2019 року.
Крім того, заява ОСОБА_8 про вчинення відносно нею злочину не містить посилань про те, що їй були завдані тілесні ушкодження.
Показання свідка ОСОБА_11 неправдиві, не співпадають з обставинами провадження, оскільки свідок переплутала місце знаходження автомобілю і це, на думку апелянтів, свідчить про те, що її не було на місці події. Так, свідок ОСОБА_11 зазначила про те, що автомобіль знаходився з правого боку від магазину, однак обвинувачений, потерпіла ОСОБА_8 , а також свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зазначали про те, що автомобіль «Славута» стояв на площадці з лівого боку від виходу з магазину.
В медичній документації, на підставі якої складався висновок експерта №43 від 25 квітня 2020 року і №45-Д від 13 травня 2019 року, відсутні відомості щодо опису ушкоджень тканин потиличної області голови.
Таким чином, сприйняття судом невизнання вини обвинуваченим як позицію захисту є невірним, оскільки показання обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, не спростовані, а показання потерпілої та свідка обвинувачення є суперечливими та не могли бути покладені в основу обвинувального вироку. Разом з тим, показання свідків захисту ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були безпосередніми очевидцями конфлікту, судом безпідставно не прийнято до уваги.

Згідно з вироком суду, 05 квітня 2019 року приблизно о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину № НОМЕР_1 ТОВ «Український Рітейл», який розташований за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Молодіжна, 71, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , на ґрунті особистих неприязних відносин, знаходячись позаду останньої, наніс їй один удар кулаком правої руки в потиличну частину голови.
В результаті своїх злочинних дій ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забиття м`яких тканин потиличної області голови, постравматичний гіпертензійний лікворний астенічний синдром, які, згідно з висновком експерта №43 від 27 травня 2019 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (узгоджено правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень 1995 року).
Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Заслухавши:
доповідь судді;
обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити;
потерпілу, її представника, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважали, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої вказаним вимогам кримінального процесуального законодавства не відповідає, з огляду на таке.
Згідно з матеріалами провадження та вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що перший конфлікт з потерпілою у нього стався 23 березня 2019 року біля магазину «Чайка» в місті Енергодарі. 27 березня 2019 року ОСОБА_8 підійшла до нього біля магазину «Аполло» в м.Енергодарі та почала фотографувати його на мобільний телефон, голосно висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою, при цьому у неї на руках була маленька дитина, а друга дівчинка стояла поруч. Потерпіла телефонувала чоловікові і казала, що він знову її переслідує. Намагаючись налякати потерпілу, він пішов за нею. ОСОБА_8 підійшла до свого автомобілю, який стояв на відстані 15 метрів від входу до магазину, відчинила задні пасажирські двері і поклала маленьку дитину в автомобіль. В цей час він підійшов до автомобілю і замахнувся на неї правою рукою, але не вдарив. Старша донька потерпілої стояла попереду автомобілю і знімала на мобільний телефон все, що відбувалося. ОСОБА_8 продовжувала переслідувати його, на що він, розвернувшись, побіг в її бік, а вона забігла до магазину. Після цього він пішов додому.
Потерпіла ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_15 , на показання яких послався суд у вироку, в суді першої інстанції також описували події, які мали місце саме 27 березня 2019 року.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_8 підтвердили ці обставини.
Разом з тим, в обвинувальному акті зазначено, з чим погодився і суд першої інстанції, що подія, в ході якої обвинувачений умисно заподіяв потерпілій легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, мала місце 05 квітня 2019 року, тобто у зовсім інший час.
При цьому, з вироку суду є незрозумілим, на підставі яких доказів суд дійшов таких висновків, що не узгоджується з положеннями ст.ст.370, 374 КПК України, та на що обґрунтовано, окрім іншого, звертає увагу обвинувачений в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді.
Викладене свідчить про те, що всупереч вимогам ст.91 КПК України, суд не з`ясував належним чином обставини, які підлягають доказуванню, зокрема - коли мала місце подія правопорушення.
Допущені судом першої інстанції порушення є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду на підставі ст.ст.407, 409-410, 412 КПК України підлягає скасуванню.
Діючи в межах, визначених у ст.404 КПК України, колегія суддів не має можливості виправити вказані вище недоліки, оскільки для цього необхідно повторно дослідити всі обставини провадження та надані сторонами докази, з метою перевірки висунутого ОСОБА_16 обвинувачення, в т.ч. і в частині, що стосується часу вчинення правопорушення, проте відповідних клопотань від сторін не надходило. Тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Приймаючи до уваги вказані вимоги закону, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, підлягають перевірці при новому розгляді.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409-410, 412, 415 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_16 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Великобілозерського районного суду Запорізької області від 25 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.125 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4