У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 534/1493/20

Провадження №1-м/534/4/20

29 жовтня 2020 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комсомольського міського суду Полтавської області клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не маючого дітей, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу-Юрги від 14 серпня 2017 року за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 8 років 6 місяців позбавлення волі з відбування покарання в виправній колонії строгого режиму,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України звернулось до суду із клопотанням про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_5 та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 , на підставі вироку Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу- ОСОБА_6 від 14.08.2017 за ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації.

Клопотання вмотивовано тим, що ОСОБА_5 засуджений вироком Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_6 від 14.08.2017 у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних або інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

На даний час ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ Виправна колонія №1 з особливими умовами господарської діяльності ГУФСВП Росії по Пермському краю, кінець строку відбування ним покарання становить 23.08.2025.

Як убачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_5 є громадянином України та останнім місцем його проживання є АДРЕСА_2 .

Згідно із письмовою заявою засудженого ОСОБА_5 , останній має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України (а.с.32).

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, натомість, одночасно з поданням клопотання, прохав суд провести судове засідання буз присутності представника юстиції.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засідання підтримав клопотання Міністерства юстиції України та наголосив про необхідність приведення вироку Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_6 від 14.08.2017 у відповідність із законодавством України щодо засудженого ОСОБА_5 , шляхом визначення відповідних статей КК України. Крім цього, прохав визначити, що ОСОБА_5 , відповідно до положень КК України є засудженим за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців без конфіскації майна, строк відбування покарання обчислювати з 14.08.2017 та зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк тримання його під вартою з 24.02.2017 по 13.08.2017 року включно.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні, проти задоволення клопотання не заперечував та погодився із позицією прокурора. Просив визначити ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців без конфіскації майна, з урахуванням вимог закону про призначення покарання за незакінчений злочин, що передбачено ст.68 КК України. Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення та час тримання під вартою до вступу вироку в законну силу на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838 від 26.11.2015).

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання на території Російської Федерації, в судове засідання не доставлявся. Із поданої ним заяви вбачається, що останній розуміє наслідки подання клопотання та прохає перевести його на територію України для подальшого відбування покарання.

Судом, з урахуванням вказаного, думки прокурора та захисника ОСОБА_4 положень ст.610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого та представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання.

Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч.3 ст.610 КПК України та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

З клопотання поданого заступником начальника Управління міжнародної правової допомоги начальника відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Департаменту міжнародного права ОСОБА_7 убачається, що воно відповідає вимогам ч.4 ст.610 КПК України.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся із клопотанням про направлення його для подальшого відбування покарання до Україна, оскільки він є громадянином України.

За довідкою начальника ФКУ Виправна колонія №1з особливими умовами господарської діяльності ГУФСВП Росії по Пермському краю, ОСОБА_5 засуджений 14.08.2017 вироком Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_6 від за ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців із відбування покарання у виправній колонії з особливими умовами господарської діяльності. Початок строку покарання визначено 14.08.2017, кінець строку 23.08.2025. У строк відбуття покарання зараховано строк тримання під вартою з 24.02.2017 по 13.08.2017.

Відповідно до вироку Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_6 від 14.08.2017, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ, тобто дії останнього кваліфіковані судом іноземної держави, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням електронних або інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців з відбування покарання в виправній колонії суворого режиму.

Ухвалою судової колегії з кримінальних справ суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 26.10.2017, вказаний вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

У відповідності до виданого розпорядження, вирок Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_6 від 14.08.2017 відносно ОСОБА_5 засудженого за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ набрав законної сили 26.10.2017.

Відповідно до ч.3 ст.30 КК РФ замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, які безпосередньо спрямовані на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з обставин, що не залежать від цієї особи.

Зазначеному положенню ч.3 ст.30 КК РФ відповідає ст.15 КК України, а саме: «Замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Замах на вчинення кримінального правопорушення є незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця».

Пункт «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ передбачає відповідальність за діяння, передбачені частинами першою, другою, третьою даної статті, вчинені у великому розмірі.

Так, частина перша наведеної статті встановлює відповідальність за незаконне виробництво, збут або пересилку наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, а також незаконний збут або пересилку рослин, які містять наркотичні засоби або психотропні речовини, або їх частини, що містять наркотичні засоби або психотропні речовини.

Частина друга встановлює відповідальність за збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений: а) у слідчому ізоляторі, виправній установі, адміністративній будівлі, будівлі адміністративного призначення, освітній організації, на спортивних об`єктах, залізничного, повітряного, морського, внутрішнього водного транспорту або метрополітена, у громадському транспорті або помешканнях, що використовуються для розваг та дозвілля; б) з використання засобів масової інформації або електронних чи інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»).

Частиною третьою ст.228.1 КК РФ встановлена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою та другою статті, вчинені: а) групою осіб за попередньою змовою; у значному розмірі.

Четверта частина наведеної статті передбачає відповідальність за діяння, встановлені частинами першою, другою та третьою, що вчиненні: а) організованою групою; б) особою з використанням свого службового становища; в) особою, яка досягла вісімнадцятирічного віку стосовно неповнолітнього; г) у великому розмірі.

Діяння, за яке засуджений ОСОБА_5 в Російській Федерації, є також кримінально караним за законодавством України.

Частина 2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України передбачає закінчений замах на незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів за вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Згідно із ч.3 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.

Відповідно до ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України.

Частина друга статті 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Між тим, у відповідності до ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Документи, додані до клопотання, складені за місцем відбування покарання засудженого на території Російської Федерації, не свідчать про наявність безумовних обставин, що могли б стати перешкодою для передачі засудженого громадянина України ОСОБА_5 для відбування ним покарання на території України.

Таким чином, за наслідками розгляду клопотання суд вважає, що клопотання слід задовольнити, визначивши, що дії засудженого ОСОБА_5 повинні бути кваліфіковані за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України. Вирок Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_6 від 14.08.2017 відносно ОСОБА_5 засудженого за скоєння злочину, передбаченого за ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, слід привести у відповідність із законодавством України, та вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України.

Санкція за ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Разом з тим, ч.ч 3,4 ст.68 КК України, передбачають, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів, передбачених у статтях 109-114-1, 437-439, ч.1 ст.442, та ст.443 цього Кодексу, а тому вказаний вирок підлягає виконанню на території України та ОСОБА_5 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України підлягає визначенню до відбування покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна та без визначення виду кримінально виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України, не передбачено визначення судом виду такої установи.

Відповідно до ст.86 Кримінально-виконавчого кодексу України, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, тому до компетенції суду в Україні не віднесено визначення засудженому до позбавлення волі виду колонії.

Також враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_5 додаткове покарання, у виді конфіскації майна, що передбачене ч.2 ст.307 КК України, як обов`язкове додаткове покарання.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 слід обчислювати з 14.08.2017, як це визначено вироком Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу ОСОБА_6 від 14.08.2017.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом ч.1 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З урахування принципу верховенства права та загальних засад кримінального провадження, з урахуванням, того що кримінальне правопорушення ОСОБА_5 вчинено 24 лютого 2017 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 №838-VІІІ) в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 підлягає зарахуванню строк тримання його під вартою з 24.02.2017 року по 13.08.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб, ст.ст.15, 68, 72, 307 КК України, ст.ст.602, 609, 610, 614 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Нижнєвартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу- ОСОБА_6 від 14 серпня 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

Визначити, що ОСОБА_5 відповідно до положень Кримінального кодексу України є засудженим за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 обчислювати з 14 серпня 2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 №838-VІІІ) зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк тримання його під вартою з 24 лютого 2017 року по 13 серпня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим - з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали проголошено о 13 год. 00 хв. 03 листопада 2020 року.