Справа № 371/348/20
Провадження № 1-кп/368/152/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кагарлик Київської області "18" червня 2020 р.

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1

При секретарі - ОСОБА_2

За участю учасників процесу:

Сторона обвинувачення:

Прокурор - ОСОБА_3

Сторона захисту:

Обвинувачений - ОСОБА_4

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду клопотання прокурора Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про:
- продовження строків тримання під вартою у рамках кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, яке внесене 01.03.2020 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000091 у відношенні обвинуваченого:
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, -
- раніше судимого:
- 05 квітня 2018 року Обухівським районним судом Київської області за вчинення злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та підставі положень ст. 70, 72 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів із врахуванням не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016 року у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 місяць, - звільненого 26.02.2020 року з місць відбування покарання по відбуттю строку покарання, - якому в рамках даного кримінального провадження 01.03.2020 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, -
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали суду від 28 квітня 2020 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор», термін закінчення дії ухвали про обрання запобіжного заходу, - до 25.06.2020 року, -
- перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку:
- прокурора ОСОБА_3 , який підтримав своє клопотання;

- обвинуваченого ОСОБА_4 , який заперечував проти клопотання прокурора;

- захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвоката ОСОБА_5 , який підтримав позицію свого підзахисного, суд, -

В С Т А Н О В И В :
В судовому засіданні, яке відбулося 18.06.2020 року, прокурор Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження терміну тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , та подав письмове клопотання, в якому вказано наступне:
Кагарлицьким районним судом розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000091 від 01.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зокрема, ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він, будучи раніше судимим вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 70, 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів із врахування не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, маючи не погашену та не зняту у законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину за наступних обставинах.

Так, 29 лютого 2020 року приблизно о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 , рухаючись по тротуару навпроти будинку № 127 вулиці Соборності міста Миронівка Київської області, в напрямку центру міста розминувся з ОСОБА_6 , яка в цей час йшла по тротуару в зустрічному напрямку тримаючи в правій руці жіночу сумку.

Пройшовши декілька метрів, у ОСОБА_4 , виник прямий умисел на протиправне, відкрите заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, у зв`язку з чим він зупинившись розвернувся, та почав переслідувати ОСОБА_6 , яка рухалася по тротуару вулиці Соборності м. Миронівка Київської області в напрямку вул. Київська м. Миронівка Київської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна без застосування насильства, 29 лютого 2020 року приблизно о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, наздогнавши ОСОБА_6 , несподівано для останньої, шляхом ривка, вихопив з її руки сумку в якій знаходився жіночий шкіряний гаманець, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 47 гривень, 10 доларів США, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України становить 245,61 грн. (двісті сорок п`ять) гривень 61 копійка, 20 Євро, що в перерахунку на національну валюту України, згідно валютного курсу Національного банку України становить 538,60 грн. (п`ятсот тридцять вісім) гривень 60 копійок.

З відкрито викраденою жіночою сумкою належної ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , втік до кагатного поля не працюючого цукрового заводу м. Миронівка Київської області, здобувши таким чином можливість вільно розпоряджатися відкрито викраденим майном.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що своїми умисними, протиправними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Кагарлицького районного суду від 28.04.2020 обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24 години 00 хв. 25.06.2020.

У відповідності до вимог ч. З ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не має, оскільки не змінились наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують запобіжний захід щодо ОСОБА_4 та були враховані судом при застосуванні до нього такого запобіжного заходу.

Так, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 , може вчиняти інші кримінальні правопорушення, дані висновки зроблені з того, що ОСОБА_4 , раніше судимий вироком Обухівського районного суду Київської області за ч. З ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, знову вчинив корисливий злочин і на законних підставах обвинувачується у вчиненні нового злочину.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 , може переховуватися від суду. Дані висновки зроблені з того, що обвинувачений ОСОБА_4 , безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення з метою ухилення від відповідальності втік з місця події.

Ніяким іншим чином, крім тримання під вартою, коли підозрюваний буде ізольований від суспільства, не можливо запобігти вказаним ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, - прокурор просить суд винести ухвалу, на підставі якої продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

В судовому засіданні, яке відбулося 18.06.2020 року, обвинувачений ОСОБА_4 , який заперечував проти клопотання прокурора, та просив його не задовольняти та визначити йому інший, більш м`який вид запобіжного заходу.

В судовому засіданні, яке відбулося 18.06.2020 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважав, що на даному етапі недостатньо ризиків для продовження тримання під вартою обвинуваченого, а тому вважав, що до його підзахисного можливо обрати такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт.

Суд, вислухавши клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.
Перш за все, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що клопотання прокурора подане у повній відповідності до вимог ст. 331, та глави 18 КПК України, - так клопотання подане щодо обвинуваченого ОСОБА_4 окремо у відповідності до ч. 4 ст. 184 КПК України, подане у строки, передбачені чинним КПК України.

Відповідно, процесуально прокурор подав таке клопотання у повній відповідності до вимог чинного КПК України.

По друге, прокурор в судовому засіданні здійснював посилання на докази, (частина яких була досліджена в судовому засіданні), та які, відповідно, - дають суду змогу вважати, що є обгрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд зазначає, що такі докази на наявність обгрунтованої підозри вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 182 КК України, прокурором надано ще в судовому засіданні, яке відбулося 28.04.2020 року, - під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані докази судом досліджувалися в судовому засіданні, та на них здівйснювалося посилання судом в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 28.04.2020 року.

Отже, суд вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні докази, які вказують на ту обставину, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 міститься обгрунтована підозра у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 186 КК України.
Суд наголошує, що обгрунтована підозра у вчиненні злочину є однією із необхідних підстав для застосування до обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження, які передбачені в ст. 131 КПК України, зокрема, - запобіжних заходів.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, не доведе, що:

1) існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдловують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Що стосується п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, то, як судом зазначено вище, прокурором надано достатньо доказів щодо наявності обгрунтованої підозри на вчинення орбвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 186 КК України.

Так, санкція ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років.

Згідно положень ст. 12 КК України злочин, який передбачено ч. 2 ст. 186 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно, суд вважає, що в даному випадку наявність обгрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, нового злочину проти власності, який згідно ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, - є достатньою правовою підставою для застосування до обвинуваченого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема, - запобіжного заходу у такому вигляді, як тримання під вартою, з урахуванням, звісно ж, положень ст. 177 та 178 КПК України.

Що стосується п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, то потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Так, зважаючи на особливу небезпечність злочину, у вчиненні якого є обгрунтована підозра про вчинення його обвинуваченим, враховуючи особистністні характеристики обвинуваченого, (раніше притягувався до кримінальної відповідальності, дуже короткий проміжок часу між засудженням та вчиненням нового злочину), та враховуючи суспільний інтерес до покарання за вчинення вищевказаного злочину, суд вважає, що в даному випадку суспільний інтерес до розкриття тяжкого злочину, та, відповідно, покарання винного у вчиненому злочині, - значно превалює над правами і свободами обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, - правами та свободами ОСОБА_4 .

Отже, за наявності фактичних та юридичних підстав для продовження дії запобіжного заходу, які на думку суду, в даному випадку мають місце, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у ввиді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , судом враховуються положення ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, та норми Європейського права, які є джерелом права у вітчизняному кримінально процесуальному законодавстві.
Отже, що стосується обвинуваченого ОСОБА_4 , то, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, він є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, раніше судимий (в тому числі за вчинення злочинів проти власності), відносно нього міститься обгрунтована підозра у вчиненні ним злочину, який передбачено ч. 2 ст. 186 КК України, вища межа санкції якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

В даному випадку законодавець передбачає механізм та можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , який є раніше судимий, такого найтяжчого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, - на підставі п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, та, відповідно, - продовження такого виду запобіжного заходу на час судового слухання справи.

Так, згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи, що строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 спливає 25.06.2020, проте, закінчити судове слухання даного кримінального провдження до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого, - неможливо, суд вважає, що строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою повинен бути продовжений ще на 2 місяці з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Слід зазначити, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким і за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до шести років.
Таким чином, враховуючи вимоги ст. 177 КПК України, а саме мету і підстави застосування запобіжного заходу, а також вимоги ст. 178 КПК України щодо обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу, та ст. 183 КПК України щодо обрання запобіжного заходу, суд з урахуванням вимог, зазначених у вказаних статтях КПК України, вбачає наступні мету, підстави та обставини, за яких обвинуваченому ОСОБА_4 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, потрібно продовжити термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд зазначає, що на даному етапі судового слідства, ризики, які послугували обранню у відношенні обвинуваченого самого суворого виду запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, - не зникли, не змінилися.
Суд зазначає, що окрім ризиків, які враховуються при обранні запобіжного заходу, та які перелічені в ст. 177 КПК України, суд враховує обставини, які перелічені в ст. 178 КПК України.
Що стосується ризику, який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від органів досудового слідства та суду, то суд вважає, що такий ризик наявний на даний час в даному кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на наступне.
Так, що стосується ризику, який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватися від суду, то вважаю, що такий ризик присутній в діях обвинваченого ОСОБА_4 , та він не змінився та не зник станом на час розгляду клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченого, з огляду на наступне:
Обвинувачений ОСОБА_4 , безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення з метою ухилення від відповідальності втік з місця події.

Відповідно, суд звертає увагу на ту обставину, що присутність обвинуваченого в судовому засданні забезпечена лише завдяки діям уповноважених осіб органів національної поліції України, та тій обставині, що до обвинуваченого ОСОБА_4 , ще під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно, ще слідчим суддею у даному кримінальному провадженні було встановлено наявність цього ризику в діях ОСОБА_4 .

Окрім того, суд звертає на нещирість обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні на запитання суду чому він, зареєстрований та фактично проживаючий в м. Обухів Київської області перебував в м. Мииронівка Київської області, що становить орієнтовно 60 км, відповів, - що він просто заблукав.

Така нещирість обвинуваченого також спостерігається і під час судових засідань, яка проявляється в тому, що обвинувачений в судовому засіданні заперечує очевидні речі, відповідно, таку поведінку обвинуваченого суд розцінює як прояв нещирості, та просте намагання уникнути суду та покарання.

Така нещирість обвинуваченого ОСОБА_4 вказує на думку суду на ту обставину, що в разі перебування обвинуваченого на волі, - це не забезпечить належної поцесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 в розумінні КПК України, а саме, на думку суду, - існує великий ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 буде переховуватися від суду, адже цьому сприяють також обставини, які містяться в ст. 178 КПК України, та які будуть описані судом нижче.
Так, що стосується ризику, який передбачено п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - вчинити інше кримінальне правопорушення, то вважаю, що такий ризик наявний в діяхобвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на наступне.
Так, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 70, 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів із врахування невідбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, маючи не погашену та не зняту у законному порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину проти власності, причому, новий злочин чинено обвинуваченим меньш, ніж через 10 днів з моменту звільнення з місць позбавлення волі.
Отже, проаналізувавши поведінку обвинуваеного ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.
Так, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 схильний до вчинення злочинів проти власності, адже обвинувачений має не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину проти власності та фактично миттєво після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин проти власності.
Відповідно, в діях обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається системність вчинення злочинів проти власності.
А тому суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 , який фактично не має сім`ї, не має постійного місця роботи, не має іншого джерела доходів, відповідно, не маючи коштів до існування, перебуваючи на волі, може вчинити новий злочин проти власності з метою отримання коштів від продажу викраденого майна на забезпечення хоча б першочергових фізичних потреб, зокрема, харчування, придбання одягу, оплата житла, тощо.
Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 схильний до вчинення умисних злочинів, які згідно положень ст. 12 КК України кваліфікуються, як тяжкі, та особливо тяжкі злочини.

Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вчинено в той час, коли він мав юридичний статус, як раніше судимий, вчинив новий злочин проти власності по сплину лише 10 днів з моменту звільнення з місць позбавлення волі, що, на думку суду вказує на пряму антисоціальну направленість діянь обвинуваченого, нехтування ним факту наявності судимості, відповідно, нехтування загальнолюдськими нормами моралі.

Отже, суд вважає, що не маючи постійного джерела доходів, як то заробітна плата, пенсія, дивіденди, проценти, тощо, обвинувачений ОСОБА_4 може з метою отримання доходу для забезпечення елементарно необхідного, - харчування, оплата за житло, - вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою отримання коштів для існування, а також з метою отримання коштів для придбання алкогольних напоїв.

Зглядаючись на вищевикладене, суд приходить до остаточного висновку, що:
- в діях обвинуваченого ОСОБА_4 міститься достатній об`єм ознак, який свідчить про наявність в його діях ризиків, які передбачено п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які з моменту обрання запобіжного заходу та по даний час не зникли, не змінилися;
- прокурор в судовому засіданні довів, що зазначені у клопотанні про продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказують на наявність підстав для продовження тримання під вартою обвинуваченого, так як обвинувачений ОСОБА_4 гіпотетично може ухилитися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема, - пов`язані з посяганням на приватну власність громадян;
- відповідно, суд вважає, що прокурор в судовому засіданні правомірно ініціював питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , так як в даному випадку є підстави, які передбачені КПК України, зокрема, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст.. 177 КПК України, та які вказано вище, -
- що є вичерпною підставою для задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 з точки зору ризиків, які передбачено п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того, суд наголошує на тій обставині, що для обрання запобіжного заходу потрібна наявність хоча б одного ризику, який перелічений в ч. 1 ст. 177 КПК України, а не їх сукупність.

Також при вирішенні питання щодо продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було враховано положення ст. 178 КПК України.
Так, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Отже, що стосується п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, то, на думку суду, до клопотання станом на час розгляду клопотання додано достатньо доказів, які дають розумні, достатні підстави для обгрунтованої підозри про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, який передбачено ч. 2 ст. 186 КК України.
Що стосується обставини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, - тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, то слід зазначити наступне.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Згідно положень ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , - відноситься до тяжких злочинів.

Суд бере до уваги ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, раніше судимий, раніше відбував покрання у виді позбавлення волі, що, звісно ж, - передбачає ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 , значно більше, ніж пересічні громадяни орієнтується в положеннях КПК України та КК України, та усвідовмлює, що будучи раніше судимим на вчинення злочини проти злочини, скоїви новий злочин по сплину лише 10 днів після звільнення з місць позбавлення волі, - може з великою вірогідіністю потягнути за собою не застосування судом положення ст. 75 КК України, та, відповідно, - знову призначення судом покарання, яке буде обов`язково пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що гіпотетичне покарання у виді тривалого терміну позбавлення волі може спонукати обвинуваченого ОСОБА_4 до полишення місця фактичного проживання з метою ухилення від суду.

Що стосується п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України , - вік та стан здоров`я підозрюваного, то судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 працездатного віку, працездатний, практично фізично здоровий, тяжких хвороб, хронічних зхвороб, інвалідності, які унеможливлюють його тримання під вартою.

Наявність у підозрюваного довідки про його захворювання на ВІЛ інфекцію не є підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наявність ВІЛ хвороби лише надає деякі превенції засудженим під час відбування покарання, які полягають у необхідності забезпечення державою належних умов відбування покарання у виді позбавлення чи обмеження волі.

Що стосується п. 4 ч. 1 ст. 178 КПК України, - міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини і утриманців, то слід констатувати, що у обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки, а тому при наявності загрози призначення реального виду покарання у виді позбавлення волі, може спонукати обвинуваченого ОСОБА_4 до полишення місця проживання з метою уникнути суду, та уникнути кримінальної відповідальності, та, відповідно, уникнути відбування покарання у виді позбавлення волі.

Факт того, що обвинувачений ОСОБА_4 є фізіологічним батьком малолітньої дитини, ще не доводить того факту, що дана дитина знаходиться на утриманні обвинуваченого, та не доводить того факту, що обвинувачений приймає участь у вихованні дитини, а тому надання документу у виді свідоцтва про народження дитини суд сприймає лише як спробу сторони захисту уникнути обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, - без належних на те правових підстав.

Що стосується п. 5 ч. 1 ст. 178 КПК України, - наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, то в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 хоча і працездатного віку, працездатний, проте, не працює, після звільнення з місць позбавлення волі не намагався влаштуватися на роботу, навпаки, після звільнення з місць позбавлення волі, замість влаштуватися на роботу, знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, що, на думку суду, - вказує на стійку антисоціальну направленість поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , який вчинив новий злочин проти власності через дев`ять днів після звільнення з місць позбавлення волі, причому, - пов`язаний з насильством, хоча і не небезпечним для життя потерпілої під час вчинення злочину.
Що стосується п. 6 ч. 1 ст. 178 КПК України, - репутацію підозрюваного, в судовому засіданні встановити таку обставину не представляється можливим, так як прокурором не додано до матеріалів клопотання будь яких документів, які б дали змогу встановити характеристику обвинуваченого як за місцем його проживання чи реєстрації, окрім того об`єктивно таку характеристику будь який орган надати не може, так як обвинувачений на волі після звільнення з місць позбавлення волі пробув всього лише 9 днів.
Що стосується п. 7 ч. 1 ст. 178 КПК України, - майновий стан підозрюваного, то дану обставину врахувати немає можливості, так як прокурором не надано доказів, які б могли встановити майновий статусобвинуваченого ОСОБА_4 .

Що стосується п. 8 ч. 1 ст. 178 КПК України, - наявність судимостей у підозрюваного, то, як мною вказано вище, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Обухівського районного суду Київської області від 05 квітня 2018 року, за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, на підставі ст. 70, 72 КК України, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів із врахування невідбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, звільнений з місць позбавлення волі 26.02.2020 по відбуттю строку покарання, знову обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину проти власності по сплину лише 9 днів після звільнення з місць позбавлення волі, що, на думку суду, вказує лише на стійку антисоціальну направленість обвинуваченого ОСОБА_4 .
Що стосується п. 9 ч. 1 ст. 178 КПК України, - дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, то до обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Що стосується п. 10 ч. 1 ст. 178 КПК України, - наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, то таких відомостей в матеріалах кримінального провадження немає.
Що стосується п. 11 ч. 1 ст. 178 КПК України, - розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, то обвинуваченим ОСОБА_4 заподіяно матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму538 (п`ятьсот тридцять вісім) грн. 60 коп.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, зокрема, - на домашній арешт (навіть цілодобовий), для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні прокурора у ОСОБА_9 , та які встановлено судом в судовому засіданні, не буде обґрунтованим з точки зору Закону, зокрема, КПК України.
Окрім того, при продовженні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 було враховано також норми Основного Закону, - Конституції України, та норми Європейського права.
Так, згідно зі ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Як вбачається з обставин, вищевказаних судом, суд визнає, що існують підстави для продовження дії такого найтяжчого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою у відношенні ОСОБА_10 .
Проте, кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду, як джерело права.
Відповідно до ст. 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як в порядку, встановленому законом.
Статтею 5 Конвенції встановлено правила позбавлення особи свободи, згідно з якими ніхто не може бути позбавлений свободи інакше, як відповідно до процедури, встановленої законом.
Згідно з практикою Європейського суду, фіксація точних даних про затримання, як і підстави затримання, є необхідною умовою законності затримання для цілей, передбачених ст. 5 Європейської конвенції.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом, крім випадків, які передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 9, 29, 129 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 9 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 51-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 р. «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст. 177 КПК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», правової позиції ЄСПЛ у рішеннях «Тодоров проти України», «Бойченко проти Молдови», «Беччієв проти Молдови», «Сарбан проти Молдови», «Клішин проти України», «Харченко проти України», «Белеветський проти Росії», «Александер Макаров проти Росії», «Мамедова проти Росії», «Летельє проти Франції», «Попков проти Росії», «Вєренцов проти України», «Шалімов проти України», «Ігнатов проти України», «Строган проти України», «Осипенко проти України», "Кобець проти України", «Барило проти України», Testa v. Croatia, «Салахов та Іслямова проти України», ст. 12, ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 28, п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст.ст. 183, 194, 196, ч. 3 ст. 331, ч. 2 ст. 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора, - задовольнити.

Обрану міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Обухів Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, -
- раніше судимого:
- 05 квітня 2018 року Обухівським районним судом Київської області за вчинення злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та підставі положень ст. 70, 72 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів із врахуванням не відбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 09.11.2016 року у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 місяць, - звільненого 26.02.2020 року з місць відбування покарання по відбуттю строку покарання, - якому в рамках даного кримінального провадження 01.03.2020 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - у вчиненні умисних, протиправних дій, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, -
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження на підставі ухвали суду від 28 квітня 2020 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор», термін закінчення дії ухвали про обрання запобіжного заходу, - до 25.06.2020 року, -
- у вигляді тримання під вартою в Державній установі Міністерства Юстиції України «Київський слідчий ізолятор», ( кримінальне провадження 1 кп/368/152/20, справа № 371/348/20), продовжити на два місяці, тобто до 17.08.2020 року, включно.
Заставу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 , - не визначати.
Термін дії ухвали в частині продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - з моменту винесення, - з 18.06.2020 року по 17.08.2020 року, включно.
Ухвала підлягає до негайного виконання після проголошення.
Ухвала в частині продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи діб з моменту проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1