УХВАЛА
Справа № 621/3021/20
Провадження 1-кс/621/920/20
10 листопада 2020 року м. Зміїв
Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна,
Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 06 листопада 2020 року клопотання повернуто слідчому в зв`язку з невідповідністю статті 171 КПК України та встановлено строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.
09 листопада 2020 року матеріали вказаного клопотання направлені на розгляд слідчому судді після усунення недоліків.
Разом з клопотанням надійшла заява слідчого ОСОБА_3 про розгляд клопотання без його участі та без повідомлення власників (користувачів) майна, про арешт якого ставиться питання в клопотанні, оскільки це є необхідним для забезпечення арешту майна та відповідає інтересам досудового розслідування, а саме забезпечує нерозголошення даних досудового розслідування.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами. Клопотання слідчого підтримав та просив його задовольнити.
Відповідно до ч.1 статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч.2 статті 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
За змістом ч.1 статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема й арешт майна, застосовуються з метою дієвості цього провадження.
Відповідно до статті 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.
Враховуючи, що за діючими приписами кримінального процесуального законодавства саме слідчий чи прокурор визначають обсяг відомостей досудового розслідування, які можуть бути розголошені, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення його власників (володільців) в порядку, передбаченому ч.2 ст.172 КПК України.
Крім того, враховуючи стислі строки, встановлені законом для розгляду клопотання, вжиття необхідних заходів для виклику в судове засідання учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання без участі сторін та без фіксації даної процесуальної дії за допомогою технічних засобів відповідно до положень частини 1, 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України.
Дослідивши зміст клопотання та додані до нього письмові докази, слідчий суддя встановив наступне:
Під час проведення огляду місця події слідчим було оглянуто і вилучено бензопили, металеві каністри, пляшки з рідиною, схожою на бензин, та 8 м.куб деревини, які в подальшому постановою слідчого було визнано речовими доказами по справі.
Посилаючись на те, що вище вказані предмети можуть бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні, мають вагоме значення для досудового розслідування, а у випадку повернення особі, в якої вони були вилучені, можуть бути знищені, пошкоджені, чи приховані від слідства, просив накласти арешт на вище вказане майно.
Вказана інформація підтверджується рапортом інспектора-чергового Зміївського ВП ГУНП в Харківській області про отримання та реєстрацію зазначеного повідомлення (а.с.2)
?Бензопилу «STIHL MS 361», помаранчевого кольору з шиною STIHL та цепком, номер бензопили 188225083;
?Бензопилу «STIHL MS 361» помаранчевого кольору з шиною STIHL та цепком, номер бензопили 181016901
?металеву каністру, об`ємом 20л, темно-зеленого кольору, порожню з різким запахом бензину
?металеву каністру, об`ємом 10л, зеленого кольору, наполовину заповнену рідиною, схожою на бензин;
?пластикову пляшку, об`ємом 6л, з рідиною червоного кольору;
?пластикову каністру жовтого кольору, об`ємом 4л, з речовиною, схожою на мастило
?8 метрів кубічних деревини твердих порід дерев
Вказане майно вилучено з місця події до Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області.(а.с.3-4)
Факт здійснення порубки деревини без підтверджуючих дозволів підтверджується також поясненнями осіб, наданих на місці події (а.с.6-9)
Згідно рапорту слідчого під час проведення слідчо-розшукових дій встановлено, що власником бензопили, металевих каністр, пластикових пляшок з рідиною є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
Дослідивши клопотання та додані до нього письмові докази, оцінивши їх належність та допустимість, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання та наявність підстав для його задоволення.
Згідно із пунктом 7 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом частини 3 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини 2 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до частини 11 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Крім того, відповідно до ч.3 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч.1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом
У клопотанні слідчий вказав, що метою накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучено в ході огляду місця події, є збереження речових доказів, а саме запобігання їх знищенню, перетворенню, відчуженню чи приховуванню від органів досудового розслідування. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, яке може бути використане як докази факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим належить накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду майно шляхом заборони розпоряджатися та користуватися цим майном.
Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.
Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо підстав вважати тимчасово вилучене під час огляду місця події майно доказами в кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.
Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
Керуючись статтями 2, 7, 16, 98, 107, 131-132, 170-175, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання слідчого СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області ст.лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно:
?Бензопилу «STIHL MS 361», помаранчевого кольору з шиною STIHL та цепком, номер бензопили 188225083;
?Бензопилу «STIHL MS 361» помаранчевого кольору з шиною STIHL та цепком, номер бензопили 181016901
?металеву каністру, об`ємом 20л, темно-зеленого кольору, порожню з різким запахом бензину
?металеву каністру, об`ємом 10л, зеленого кольору, наполовину заповнену рідиною, схожою на бензин;
?пластикову пляшку, об`ємом 6л, з рідиною червоного кольору;
?пластикову каністру жовтого кольору, об`ємом 4л, з речовиною, схожою на мастило
?8 метрів кубічних деревини твердих порід дерев
який полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим СВ Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони мають право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст..174 КПК України

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час її проголошення з дня отримання копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1