Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/9356/20
Провадження № 1-кс/644/1224/20
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2020 року м. Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 вивчивши клопотання дізнавача інспектора СД Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000394 від 26.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України, -

в с т а н о в и в :

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 26.11.2020 надійшло клопотання дізнавача інспектора СД Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , погоджене із прокурором Харківської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_2 , який було вилучено під час огляду місця події, на проїзній часині навпроти будинку №10-а по бульвару Богдана Хмельницького в м. Харкові та заборонити вчинення дій направлених на його використання, передачу та відчуження.

Клопотання вмотивовано тим, що 25.11.2020 року близько 10:03 годин у м. Харкові по пр. Московськиому біля будинку 307, на стаціонарному посту «ХТЗ», екіпажем патрульної поліції 0313 зупинено автомобіль марки ВАЗ 21093 Д.Н.З. НОМЕР_1 сірого кольору в якого було виявлено ознаки підробки серійного номеру кузова.

26.11.2020 року у період часу з 10.30 години до 11.00 дізнавачем Індустріального ВП ГУНП в Харківській області оглянуто ділянку місцевості поряд із стаціонарним постом поліції «ХТЗ» де знаходився автомобіль марки ВАЗ 21093 з реєстраційним номером НОМЕР_1 сірого кольору під керуванням ОСОБА_4 , який надав свідоцтво про реєстрацію даного транспорту серії НОМЕР_3 , номер кузова автомобіля НОМЕР_2 . При огляді, в підкапотному просторі в місці розміщення номера кузова виявлено сліди лакофарбового покриття іншого кольору. Під час огляду місця події вилучено автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_4 та свідоцтво на реєстрацію транспортного засобу на автомобіль ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 .

26.11.2020 року до ЄРДР за № 0000394 внесено відомості про вчинення кримінального проступку за ч. 1 ст. 290 КК України.

Дізнавачем допитано особу, що керувала автомобілем. ОСОБА_4 , який повідомив, що автомобілем користується його пасинок ОСОБА_5 , який на цей час перебуває за кордоном, на підставі технічного паспорту, а власник автомобіля ОСОБА_6 мешкає у АДРЕСА_1 . Автомобіль придбано у 2017 році.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВАЗ 21093 реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 , номер шасі НОМЕР_2 .

З підстав визначених ст.ст. 98, 167, ч. 1 ст. 170 дізнавач і просив задовольнити клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

За приписами ч. 2 ст. 40-1 КПК України серед іншого дізнавач уповноважений: звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій;

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання прокурора приходить до висновку про необхідність повернення даного клопотання прокурору для усунення недоліків з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Отже законодавцем визначено необхідність при накладенні арешту враховувати інтереси власника майна, залежність його стану від обмеження його права на це майно.

Проте, в порушення ч. 2 ст. 171 КПК України, дізнавачем хоча і зазначено власника та осіб у користування яких перебував автомобіль, однак не зазначено адреси особи у користування якої перебував автомобіль на час його вилучення, не підтверджено документально факт володіння майном жодними із зазначених у клопотанні особами.

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173, 174 КПК України, серед іншого повинен врахувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, натомість дізнавачем зазначено про виявлення підробки серійного номеру кузова автомобіля на підставі наявності лакофарбового покриття іншого чим кузов кольору при цьому не зазначаючи про серійні номери розташовані в інших місцях кузову або їх відсутність.

Частиною 4 ст. 173 КПК України передбачено, що суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Цю імперативну вимогу закону має бути дотримано слідчим суддею при вирішенні питання і щодо арешту майна, для запобігання створення перешкод в здійсненні господарської діяльності сторін кримінального провадження.

Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

З огляду на відсутність у матеріалах справи доказів, що вказують на підстави, у зв`язку з якими необхідно здійснити арешт майна, інформації про власника майна, а відтак недоведеність співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, дане клопотання про арешт майна підлягає поверненню, з встановленням строку сімдесят дві години для усунення недоліків.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 171, 172, 372 КПК України,-

у х в а л и в :

Клопотання дізнавача інспектора СД Індустріального ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 , про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000394 від 26.11.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 290 КК України - повернути, встановивши строк сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: