ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3098/20 Справа № 205/4662/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року, якою було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року задоволено клопотання засудженого та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що засуджений відбув більше строку покарання, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі засуджений мав 3 (три) дисциплінарних заохочення, та жодного дисциплінарного стягнення. Крім того, з характеристики на засудженого слідує, що ОСОБА_7 дотримувався правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, виконував окремі доручення, брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, періодично відвідував її заняття, робив для себе належні висновки, провину у скоєних злочинах визнає повністю, а також підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що згідно наданої представником ДУ «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» характеристики ОСОБА_7 має лише 3 заохочення у вигляді подяк за зразкову поведінку та активну участь у самодіяльній організації «санітарно-побутова секція», починаючи з 2018 року, за весь період відбуття покарання з 02.02.2017 року, що не дає змогу стверджувати, що в поведінці ОСОБА_7 відбулися позитивні зміни і він довів своє виправлення, у зв`язку з чим заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Разом з тим, застосування до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення є недоцільним та неефективним, оскільки в минулому він не виправдав довіру суду та після застосування до нього ст. 81 КК України, а саме: 25.01.2005 вчинив нові злочини за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194-1 КК України, за які був засуджений 12.06.2015, 07.07.2015 та 05.04.2016.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Засуджений в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані належним чином.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений довів своє виправлення, тому може бути звільнений умовно-достроково.
Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.04.2016 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Згідно характеристики, наявної в матеріалах провадження, ОСОБА_7 за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі мав 3 (три) дисциплінарних заохочення, та жодного дисциплінарного стягнення, дотримувався правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, виконував окремі доручення, брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, періодично відвідував її заняття, робив для себе належні висновки, провину у скоєних злочинах визнає повністю, а також підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 за час відбування покарання останній характеризується позитивно, непрацевлаштований в зв`язку з хворобою, до лікування ставиться сумлінно, при цьому на добровільних засадах бере активну участь у догляді за тяжкохворими на туберкульоз.
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, оскільки обставини провадження свідчать про наявність позитивних чинників, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений своєю поведінкою, яка розцінюється судом як позитивна, став на шлях виправлення та виховання, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 в минулому не виправдав довіру суду та після застосування до нього ст. 81 КК України, а саме: вчинив нові злочини за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 194-1 КК України, за які був засуджений 12.06.2015 року, 07.07.2015 року та 05.04.2016 року, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для скасування ухвали суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , про що наполягав у своїй апеляційній скарзі прокурор.
Доводи прокурора щодо наявності у засудженого лише 3 заохочень за весь період відбування покарання, не вказують на те, що на час розгляду клопотання засуджений не довів своє виправлення, оскільки досліджені судом першої інстанції докази підтверджують те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_7 може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги прокурора.
З огляду на вищевикладене доводи прокурора не спростовують висновки суду першої інстанції, а також не свідчать про недоведення засудженим свого виправлення та про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року, якою було задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4