Дата документу 20.09.2019
Справа № 501/1730/17
1-кп/501/40/19
Судді Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1
Вироком Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленим 13 вересня 2019 року у справі №501/1730/17 провадження №1кп/501/40/19 колегією суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 визнано:

- обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.289 та ч.4 ст.187 КК України, і призначити йому покарання:

за ч.1 ст.289 КК України у виді 1 року 6 місяців обмеження волі,

за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.

- визнано ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.286 та ч.4 ст.187 КК України, і призначено йому покарання:

за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік,

за ч.4 ст.187 КК України у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання ОСОБА_5 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Обрано стосовно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши їх під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обчислювати з 13 вересня 2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до строку покарання строк їх попереднього ув`язнення, а саме знаходження їх під вартою під час досудового розслідування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 04 по 16 серпня 2017 року (т.3 а.с.104), та з 13 вересня 2019 року по день набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати на користь держави в розмірі 5541,48грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 100000,00 грн., на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 300750,66 грн., на відшкодування матеріальної шкоди.

Знято арешт накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року на 2900,00 доларів США, які вилучені у ОСОБА_4 (т.3 а.с.145-146).

Знято арешт накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2017 року на 3900,00 доларів США, які вилучені у ОСОБА_5 (т.3 а.с.84-85).

Знято арешт накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2017 року на: 500 доларів США, 7448 гривень, мобільний телефон марки «IPhone 6» з серійним номером ІМЕІ НОМЕР_1 та сім-картою; мобільний телефон марки «IPhone 5S» з серійним номером ІМЕІ НОМЕР_2 та сім-картою; мобільний телефон марки «Nokia» з серійним номером ІМЕІ НОМЕР_3 ; банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_4 ; 4 кущі рослинного походження з листками зеленого кольору; речовину зеленого кольору рослинного походження; речовину рослинного походження зеленого кольору: брошюра з 3 зернами-насіння; 5 зерен-насіння; аерозольний балончик з написом «ТЕРЕН-4» та повернути власнику (т.3 а.с.140-141).

Грошові кошти: 2900,00 доларів США та 3900,00 доларів США, вилучені у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернуто (передано) потерпілому ОСОБА_7 .

Будучи незгодною з вироком в частині визнання винуватими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у пред`явленому їм обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, висловлюю окрему думку з таких підстав.

Так, згідно диспозиції ч.4 ст.187 КК України та змісту пред`явленого обвинувачення інкриміноване обвинуваченим діяння зводиться до того, що:

«03 травня 2017 року, приблизно о 16 год. 11 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в салоні автомобіля «Porsche Cayenne», номерний знак НОМЕР_5 , який на то час знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 22-А, умисно, з корисливих мотивів, таємно викрав поліетиленовий пакет білого кольору, в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 33 900 доларів США, що належать ОСОБА_7 .

Після того, як ОСОБА_8 заволодів поліетиленовим пакетом з грошовими кошти в розмірі 33900,00 доларів США, він скористався послугами таксі «Бонд», на якому направився в м.Чорноморськ Одеської області.

З метою уникнення від переслідування правоохоронними органами, ОСОБА_8 вирішив зняти в оренду квартиру за допомогою Інтернет ресурсів на сайті «OLX», підшукав квартиру в м. Чорноморськ Одеської області, яку надавав в оренду ОСОБА_4 .

Узгодивши умови оренди, ОСОБА_8 , приблизно о 18 год. 00 хв., прибув за адресою: АДРЕСА_1 , де його очікував ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в свою чергу виконуючи умови договору оренди житла, представили ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 для огляду.

В послідуючому ОСОБА_8 , після того як, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , надали йому в оренду житло, запропонував останнім вжити з ним алкогольні напої, в ході чого розповів, що на території м. Одеси вчинив злочин пов`язаний з заволодінням великої суми грошових коштів та в теперішній час переховується.

Далі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зацікавились отриманою від ОСОБА_8 інформацією та у цей час у них раптово виник злочинний намір на відкрите заволодіння грошовими коштами які перебували у володінні ОСОБА_8 , з метою особистої наживи, при цьому визначили зазначені кошти предметом свого злочинного посягання.

З вказаною злочинною метою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирішили покинути квартиру, яку орендував ОСОБА_8 , з метою розроблення плану нападу на останнього та реалізації свого злочинного умислу.

Після чого, в нічний час 03 травня 2017 року, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 разом та за попередньою змовою з ОСОБА_5 , діючи згідно заздалегідь спланованому плану, умисно, з корисливих мотивів, маючі при собі заздалегідь заготовлені знаряддя для вчинення нападу, з метою заволодіння чужим майном, повернулись до квартири АДРЕСА_3 , де перебував ОСОБА_8 , з яким нападники продовжили вживати алкогольні напої.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , очікуючи найбільш зручного моменту, а саме коли ОСОБА_8 вийде до вбиральні, розподілили свої злочинні ролі та, дочекавшись того, як останній повернеться до кімнати в якій вони знаходилися, зненацька напали на нього, застосувавши насилля небезпечне для життя та здоров`я останнього, яке виразилось у розпорошенні ОСОБА_4 газового балону «ТЕРЕН-4» в обличчя ОСОБА_8 , від якого останній втратив змогу орієнтуватись в просторі, та в цей час ОСОБА_5 почав погрожувати потерпілому предметом схожим на пістолет, примушуючи ОСОБА_8 , передати грошові кошти які знаходились при ньому, на що останній сприймаючи дії ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , як реальну загрозу для життя та здоров`я, передав останнім портфель, в якому знаходились викрадені раніше грошові кошти в сумі 33900,00 доларів США. Далі ОСОБА_4 та ОСОБА_9 почали витрушувати портфель, доставши з нього грошові кошти в сумі 23900,00 доларів США, що станом на 03 травня 2017 року згідно курсу НБУ становити 634784,00 гривень.

Заволодівши вказаною сумою грошових коштів, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 примусили ОСОБА_8 покинути квартиру. Після того, як ОСОБА_8 вийшов з квартири, ОСОБА_4 зачинив її та разом з ОСОБА_9 , з місця злочину зникли, залишивши ОСОБА_8 поряд з буд. АДРЕСА_1 .

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 , разом та за попередньою змовою з ОСОБА_9 , заволоділи грошовими коштами у розмірі 23900,00 доларів США, що станом на 03 травня 2017 року, згідно курсу НБУ, становити 634784,00 грн, які перебували у ОСОБА_8 , чим завдали матеріального збитку потерпілому ОСОБА_7 ».

Обвинувачений ОСОБА_4 , щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_10 , вину не визнав та показав суду, що у березні 2017 року він розмістив в мережі Інтернет об`яву про здачу в оренду квартири АДРЕСА_3 . 03 травня 2017 року йому зателефонував ОСОБА_11 , виказавши бажання орендувати квартиру. В той же день, приблизно о 18 годин він разом з ОСОБА_12 зустрілися з ОСОБА_10 . Знаходячись в зазначеній квартирі він домовився з ОСОБА_10 про здачу квартири на декілька днів за що отримав плату в розмірі 2500,00 грн. Він з ОСОБА_12 покинули квартиру та через деякий час йому зателефонував ОСОБА_10 та запропонував разом провести час, відпочити та поспілкуватися. Приблизно о 20 годині, він з ОСОБА_12 прибули до квартири де перебував ОСОБА_10 . Вони декілька годин спілкувалися на різні теми, вживали алкогольні напої. Під час спілкування вони повідомили ОСОБА_10 , що розробляють бізнес-проект щодо розташування двох об`єктів «авто-кава» у м.Чорноморську та підшукують інвестора. Подлегаєву ідея сподобалась, у зв`язку з чим, він запропонував надати необхідні кошти на реалізацію проекту. Він передав їм по 11200,00 доларів США, з умовою повернення коштів до кінця літа, про що він та Пашистий надали йому розписки. З метою реалізації бізнес-проекту він частину коштів витратив на придбання мотоциклу вартістю 40000,00 грн. для забезпечення мобільного пересування під час забезпечення роботи об`єктів «авто-кава». Через декілька днів, коли закінчувався строк оренди, він зателефонував ОСОБА_10 , але той не відповідав. Запасними ключами відкрив двері квартири, але в квартирі не було, а ні ОСОБА_10 , а ні його речей. Протягом травня 2017 року вони з ОСОБА_12 обговорювали бізнес-проект, вивчали ринок послуг з виготовлення кави. Наприкінці травня 2017 року працівники поліції вилучили у нього мотоцикл, провели безпідставний обшук квартири. Підтвердив, що в квартирі було вилучено у нього речі, зокрема: 500 доларів США, 7448 гривень, газовий балончик «ТЕРЕН». Газовий балончик зберігає для власного захисту. В день спілкування з ОСОБА_10 не мав при собі газового балончику. Після цього з ними зустрілися потерпілий ОСОБА_7 та його дядя, високопосадовець ГУНП в Одеській області, та шляхом психологічного тиску примусили їх підписати декілька розписок та договори позики, про нібито отримання від ОСОБА_13 крупних сум у доларах США. Погодившись, що кошти, які вони отримали від ОСОБА_10 в дійсності були викрадені у ОСОБА_13 , вони вирішили повернути ОСОБА_13 та передали йому 2000,00 доларів США, він передав додатково 26000,00грн., 380,00 доларів США, тощо. Крім того, напередодні розгляду клопотання про обрання їм запобіжного заходу, їх незаконно тримали всю ніч в кабінеті слідчого.

Обвинувачений ОСОБА_5 щодо інкримінованого кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_10 вину не визнав та надав показання аналогічні показанням ОСОБА_14 . А також показав суду, що автомобіль «BMW», номерний знак НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) він придбав для мобільного пересування у ОСОБА_15 . Кошти в розмірі 11200,00 доларів США отримав від ОСОБА_10 на розвиток бізнесу.

Потерпілий ОСОБА_8 в суді надав показання, згідно яких 03 травня 2017 року він заволодів 33900,00 доларів США, які належали ОСОБА_7 , у якого неофіційно працював. В той же день, з метою переховування, він виїхав до м.Чорноморська для оренди квартири, яку виявив завдяки інтернету та по телефону домовився з ОСОБА_14 . Приблизно о 18 годин, він зустрівся з ОСОБА_14 в його квартирі та оплатив оренду за декілька днів в розмірі 2500,00 грн. З ОСОБА_14 був ОСОБА_12 . Далі вони разом в квартирі вживали алкогольні напої та під час спілкування, вони дізналися від нього, про крадіжку коштів. ОСОБА_14 та ОСОБА_12 пішли з квартири, але через деякий час повернулися та продовжили вживати алкогольні напої. Далі вони раптово напали на нього, при цьому ОСОБА_14 розпорошив йому в очі газовий балончик, від якого він на певний час втратив змогу орієнтуватись в просторі, промивши очі кефіром, зір став поступово повертатися, та побачив, що ОСОБА_5 погрожує предметом, схожим на пістолет, примушуючи передати грошові кошти які знаходились при ньому. Сприймаючи дії ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , як реальну загрозу для життя та здоров`я, він передав їм портфель в якому знаходились кошти в розмірі 33900,00 доларів США. Вони витрусили кошти з портфелю, а його виштовхали з квартири. Пізніше він виявив, що в портфелі залишилась частина грошей в розмірі 10000,00 доларів США, які обвинувачені не помітили. Він вкраденими коштами до зустрічі з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 не користувався, тому вони заволоділи 23900,00 доларів США. Показання ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не відповідають дійсності, ніякий бізнес-проект з ними не обговорювався, кошти добровільно їм не передавав, ніякої розписки про отримання коштів від обвинувачених не отримував;

Потерпілий ОСОБА_7 надав суду показання, згідно яких, ОСОБА_8 03 травня 2017 року вкрав у нього 33900,00 доларів США. Під час досудового розслідування цього злочину, дізнавшись, що частину із зазначених грошей в подальшому вкрали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , він запропонував останнім добровільно повернути викрадене, на що останні погодились. З метою забезпечення виконання їх зобов`язань ОСОБА_14 та Пашистий надали декілька розписок, уклав договори позики. Реально коштів за даними розписками та договорами він не передавав. Подалі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернули йому гроші на загальну суму 121619,34 грн.

На підставі ч.1 та пп.1,3 ч.2 ст.87 КПК України, суд визнав недопустимим доказом протокол огляду квартири АДРЕСА_2 від 25 травня 2017 року, під час якого було виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 500 доларів США, 7448 гривень, мобільний телефон марки «IPhone 6» з серійним номером ІМЕІ НОМЕР_1 та сім-картою; мобільний телефон марки «IPhone 5S» з серійним номером ІМЕІ НОМЕР_2 та сім-картою; мобільний телефон марки «Nokia» з серійним номером ІМЕІ НОМЕР_3 ; банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_4 ; 4 кущі рослинного походження з листками зеленого кольору; речовину зеленого кольору рослинного походження; - речовину рослинного походження зеленого кольору: брошура в середині якої знаходяться 3 зерна-насіння; 5 зерен-насіння; аерозольний балончик з написом «ТЕРЕН-4», про що складено відповідний протокол (т.3 а.с.39,40-44), вилучене майно та речі, в тому числі, аерозольний балончик з написом «ТЕРЕН-4», повернуто власнику.

Також, судом на підставі ч.1 ст.86, ч.1 та п.3 ч.2 ст.87 КПК України, усі протоколи впізнання визнано недопустимими.

Разом з тим, суд вважав, що невизнання певної частини доказів сторони обвинувачення як допустимі, не впливає на встановлені обставини кримінального правопорушення.

Висновки суду про визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винуватимиу інкримінованих їм злочинах, ґрунтуються переважно на сукупному аналізі їх показань, із застосуванням практики Європейського суду з прав людини закритерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04, п.43, 14 лютого 2008 року)), (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v.Turkey), п.282) тощо.

Так, судом критично оцінено позиції обвинувачених щодо добровільної передачі їм грошових коштів ОСОБА_8 та те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 своїми показаннями фактично підтвердили, що 03 травня 2017 року у ОСОБА_8 були кошти в розмірі не менше 22400,00 доларів США та вони їх отримали, що не суперечить доказам у справі.

Крім того, суд дійшов до висновку про доведеність вини обвинувачених також і з мотивів їх наступної непослідовної поведінки після отримання коштів, а саме: придбання мотоциклу, легкового автомобіля, відсутність будь-яких реальних дій спрямованих на реалізацію, нібито, бізнес-проекту щодо організації двох пунктів продажу кави зі спеціалізовано-обладнаних транспортних засобів «авто-кава» (придбання таких транспортних засобів, або підходящих транспортних засобів та професійного обладнання для виготовлення кави та кавових напоїв, отримання дозволу у органах місцевої влади для розташування в певному місці, тощо) свідчить про реальну відсутність таких планів, а є вигадкою для підтвердження їх версії щодо легального отримання зазначених коштів.

Суд вважав, що зухвала поведінка обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_9 щодо обрання місцем злочину квартири першого, їх самовпевненість у тому, що ОСОБА_8 не звернеться до правоохоронних органів, на думку суду, була обумовлена тим, що їм стало відомо про отримання цих коштів ОСОБА_8 також злочинним шляхом і переховування його саме від цих органів.

За сукупним аналізом суд дійшов до висновку, що показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за змістом є намаганням ухилитися від відповідальності за вчинений злочин, а їх винуватість доведена за критерієм «поза розумним сумнівом».

Однак, не погоджуючись з вказаною правовою позицією колегії суддів про доведеність вини в інкримінованому ОСОБА_4 та ОСОБА_9 злочині за ч.4 ст.187 КК України вважаю, що така думка суду є суб`єктивною, а висновки аналізу щодо показів обвинувачених, які покладено в основу вироку за критерієм «поза розумним сумнівом», їх критичної оцінки, суперечать значній частині фактичних обставин у справі та є упередженими.

Вважаю, що в даному випадку застосування судом критерію «поза розумним сумнівом» винуватості обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, є суперечливим стосовно Конвенції і нормам національного процесуального права та є підставою для висновку про незаконність і несправедливість вироку у відповідній частині.
За таких обставин, трактуючи у відповідності до вимог ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України всі сумніви на користь обвинувачених, доходжу до висновку, що через відсутність доказів, органом досудового розслідування не встановлено, чи є обвинувачені суб`єктами інкримінованого їм злочину.
Так, обґрунтовуючи вирок в частині винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_8 та заволодінні грошима викрадених останнім раніше у іншої особи, колегія суддів переконана що їх винуватість доведена за критерієм поза розумним сумнівом.

При цьому слід зазначити, що вказаний критерій оцінки доказів судді застосували лише стосовно показів самих обвинувачених та потерпілого, який напередодні, у злочинний спосіб, сам заволодів викраденими у нього грошима, оскільки решту доказів, наданих стороною обвинувачення, суд обґрунтовано визнав недопустимими. Отже, інших доказів окрім показів обвинувачених та потерпілого, який сам є сумнівним свідком з підстав потенційної упередженості, у суду фактично не було.

Натомість, обвинувачені вину в розбійному нападі не визнали, протягом усього судового слідства давали послідовні покази, які в переважній більшості не суперечать доказам, що містяться в матеріалах судового провадження. Зокрема, на підтвердження власної невинуватості посилались на первісні розписки щодо цивільно-правового характеру своїх дій.

Наприклад, в матеріалах справи наявні розписка ОСОБА_4 , видана на невизначену особу щодо зобов`язання повернути 15250,00 доларів США до 30 травня 2017 року (т.3, а.с.198-200) та розписка ОСОБА_5 , видана на невизначену особу щодо зобов`язання повернути 15250,00 доларів США до 30 травня 2017 року (т.3, а.с.197).

При цьому, недосконалість форми таких розписок щодо невизначеності особи позичальника, не відміняє їх суті факту зафіксованих в документі зобов`язань повернути позичені кошти. Тому, не можна погодитися з позицією суддів про те, що зазначені документи не були наслідком реальної передачі коштів від потерпілого ОСОБА_7 При цьому, судді у справі вочевидь мали на увазі розписки, написані потерпілому ОСОБА_7 на його вимогу в червні місяці і жодним чином не дослідили розписки складені ще в травні під час самої події злочину і які об`єктивно є доказом цивільних правовідносин, що склалися між обвинуваченими і потерпілим ОСОБА_8 .

Суб`єктивною є також позиція судів і щодо подальшої наступної непослідовності дій обвинувачених після отримання коштів як то:придбання мотоциклу, легкового автомобіля, відсутність будь-яких реальних дій спрямованих на реалізацію, нібито, бізнес-проекту щодо організації двох пунктів продажу кави зі спеціалізовано обладнаних транспортних засобів «авто-кава» (придбання таких транспортних засобів, або підходящих транспортних засобів та професійного обладнання для виготовлення кави та кавових напоїв, отримання дозволу у органах місцевої влади для розташування в певному місці, тощо, як доказу от зворотного їх винуватості у скоєнні тяжкого злочину.

За таких саме міркувань можна дійти будь-якого висновку, на кшталт щодо наявності в діях обвинувачених ознак складу шахрайства, оскільки надання неправдивих відомостей щодо своїх подальших дій, намірів та зобов`язань, під час заволодіння коштами потерпілого, створюють склад іншого злочину передбаченого ст.190 КК України, за аналогічними кваліфікуючими ознаками. Проте, санкції інкримінованого розбою та ймовірного шахрайства є вже суттєво відмінними і надання обвинуваченими неправдивих відомостей задля крадіжки раніше викрадених коштів є більш адекватним поясненням їх дій та не суперечить фактичним обставинам справи.

Далі, аналізуючи відомий стандарт доказування «поза розумним сумнівом», застосований колегією судів щодо оцінки досліджених показань обвинувачених у вищевказаній кримінальні справі, їх аналізу тощо, вважаю що вказаний критерій застосований некоректно.

Наприклад, пославшись у вироку на справу ЄСПЛ «Кобець проти України», в якій суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Проте, задача суду встановити чи мав місце сам факт. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може припускати, що певну обставину доведено. Факт або стався, або його не було. Якщо у суду залишаються сумніви, слід застосувати правила про тягар доведення. Якщо сторона, на яку покладено тягар, не виконує його, факт вважається таким, що не доведений і навпаки. Загалом прокурор несе тягар доведення вини і зобов`язаний доводити свою версію подій за цим стандартом. Доведення перед судом обвинувачення є процесуальною функцією прокурора (п.3 ч.1 ст.3 КПК України).
Однак, визнавши основні докази сторони обвинувачення неналежними (т.б. фактично за їх відсутності), судді аналізуючи покази лише обвинувачених та потерпілого взяли на себе непритаманний обов`язок доказування та поклали власні суб`єктивні висновки щодо суперечливих та сумнівних свідчень останніх в основу обвинувального вироку. Це у свою чергу, як на мою думку, є вочевидь недостатнім для визнання підсудних винними у скоєнні тяжкого злочину та обрання щодо них такої сурової міри покарання.
Далі, обґрунтовуючи свою думку вважаю, що відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувальний вирок не може гуртуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи (ч.4 ст.373 КПК України)
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження №51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).
Тобто, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають: 2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом… 4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинуваченні є винними у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій, а як вказано вище, таких доказів у сторони обвинувачення немає.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення (первісні травневі розписки про повернення боргу, які навіть не було належним чином досліджено). Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту.
Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445).
Однак, вкотре наголошую, що обвинувальний вирок щодо факту розбійного нападу постановлено на одних лише показах підсудних та потерпілого, який сам скоїв злочин та за наявності між ними конфлікту інтересів, у відсутності будь-яких інших допустимих доказів з боку сторони державного обвинувачення.

Крім тоговважаю, що покази ОСОБА_7 , який не був безпосереднім очевидцем подій, а його покази зі слів обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 , є непрямими свідченнями і не можуть мати суттєвого юридичного значення та підтверджувати винуватість вказаних осіб у вчиненні інкримінованого їм злочину.

Будь-яких інших належних об`єктивних доказів, крім показів потерпілих, причетності обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до нападу, з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_8 , суду не надано, а обвинувачення ґрунтується фактично на припущеннях та неналежних доказах. Крім того, такі покази не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень ч.2 ст.97 КПК України.

Також, не може не виникнути певного сумніву щодо дотримання під час досудового слідства принципу об`єктивності в розслідуванні вказаного злочину та дійсної мети досудово-слідчих дій, оскільки, за наявною інформацією, що неодноразово лунала під час судового слідства, близьким родичем потерпілого ОСОБА_7 є колишній голова ГУНП в Одеській области ОСОБА_16 . Більш того, вказана посадова особа особисто приймала участь в оперативно-розшукових заходах, та за словами обвинувачених примушувала давати бажані для слідства покази, писати боргові розписки тощо.

Переконана, що завдання суду в реалізації принципу індивідуалізації кримінальної відповідальності якраз і полягає в тому, щоб, установивши ознаки певного складу злочину в розглянутому діянні, визначити у межах санкції, пов`язаної з даним складом, конкретне покарання конкретному винуватцеві вчиненого злочину.
Однак вважаю, що суд не ефективно виконав це завдання, якщо користуючись лише критерієм поза розумним сумнівом обґрунтував винуватість осіб у вчиненні тяжкого злочину, не врахував або критично сприйняв докази, надані стороною захисту. На моє переконання, судове провадження в цій частині обвинувачення не може вважатися таким, що відповідає визначеним Конвенцією та практикою ЄСПЛ критеріям справедливості.
Оскільки згадані питання, як на мою думку, є важливими для судової практики, вважала за необхідне звернути на них увагу в цій окремій думці.

Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області ОСОБА_1