ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/3040/19

05 лютого 2021 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальні провадження №0000369 від 13.06.2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Костопіль Костопільського району Рівненської області, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянин України, розлучений, на утриманні одна неповнолітня дитина, працює ТОВ «Українські лісопильні», освіта середня спеціальна, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
02 червня 2019 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс тілесні ушкодження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вдаривши останнього не менше двох разів кулаком правої руки в область голови та грудної клітки, внаслідок чого потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, «забою» орбіти правого ока, закритої травми грудної клітки справа у вигляді переломів 4-го, 5-го та 6-го ребер справа з пошкодженням правої легені, що в клінічному перебігу ускладнилися правобічним пнемо-гемотораксом, які за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Отже, своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
В судових засіданнях ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що дійсно між ним та потерпілим виник конфлікт в ході якого він вдарив потерпілого рукою в обличчя, однак від такого удару потерпілий не міг отримати тілесних ушкоджень, які йому діагностовані. Також вказав, що йому відомо про те, що потерпілий напередодні вдарився об човен і мав больові відчуття в області тулуба, які і могли бути діагностовані.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.
Допитаний потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання про те, що у день, коли все трапилось він плавав по річці на човні, а коли повертався додому, то у дворі будинку АДРЕСА_3 зустрів ОСОБА_3 де між ними виник конфлікт, в ході якого обвинувачений наніс йому кілька ударів кулаком правої руки в голову та грудну клітку. Потерпілий одразу викликав поліцію, його забрали у відділок, де він писав заяву про побиття. На наступний день через погіршення самопочуття пішов до лікаря, тривалий час стаціонарно лікувався в Костопільській ЦРЛ, потім в Рівненській обласній лікарні, де його прооперували. Обвинувачений приходив до нього у лікарню, частково відшкодував йому витрати на лікування в сумі 2000 гривень.
Допитана як свідок у частині розгляду цивільного позову ОСОБА_8 показала, що кошти на лікування потерпілого вона надавала сама у сумі біля 15000 грн., для чого брала кредит та ще позичала. Обвинувачений ОСОБА_3 коштів на операцію потерпілому не дав, пізніше приніс 2000 гривень.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 показав, що особисто не бачив конфлікт, а про подію дізнався від ОСОБА_6 , який йому зателефонував та повідомив, що його побив ОСОБА_10 . В подальшому, орієнтовно за тиждень, він зустрічався із ОСОБА_11 та запитував, навіщо він побив ОСОБА_12 , на що обвинувачений сказав, що сам не розуміє, що на нього найшло і що вони примиряться із потерпілим.
Допитана у якості свідка ОСОБА_13 показала, що свідком подій не була і знає про конфлікт лише зі слів. Також показала, що влітку 2019 року, орієнтовно у середині липня, вона та її чоловік зустрічалися із ОСОБА_11 який повідомив, що не хотів бити ОСОБА_6 і як це вийшло не знає.
Допитаний як свідок ОСОБА_14 повідомив, що безпосереднім свідком подій не був, але від ОСОБА_6 знає, що він за якийсь час до події вдарився об човен і жалівся на біль в районі правого боку. За якийсь час дізнався, що ОСОБА_6 писатиме заяву в поліцію про побиття і що його побив ОСОБА_3 .
Відповідно до матеріалів ЄО №2827 від 02.06.2019 до Костопільського ВП ГУНП Рівненській області звертався із заявою ОСОБА_6 про те, що маловідомий громадянин на ім`я ОСОБА_15 біля 22 год. того ж дня на АДРЕСА_2 вдарив його у обличчя. В ході розгляду заяви 02.06.2019, одразу після події, у ОСОБА_6 відбирали пояснення, в ході яких він повідомляв, що за вказаних у заяві обставин чоловік на ім`я ОСОБА_15 вдарив його рукою в обличчя і ногою в тулуб.
З висновку експерта №121 від 24.07.2019 року вбачається, що згідно наданої на експертизу медичної документації, при зверненні ОСОБА_6 за медичною допомогою та подальшому його стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Костопільської лікарні з 03 червня 2019 року та у відділенні Обласного центру торакальної хірургії Рівненської обласної лікарні з 11 червня по 01 липня 2019 року діагностовано закрита травма грудної клітки справа у вигляді переломів 4го 5-го та 6-го ребер справа з пошкодженням правої легені 5-го та 6-го ребер справа з пошкодженням правої легені, що в клінічному перебізі ускладнилися правобічним пнемо-гемотораксом (накопиченням повітря та крові в плевральній порожнині), підтверджені численними рентгенологічними даними та проведеними чисельними дренуваннями плевральної порожнини та 13.06.2019 р. коагуляція дефекту 6го сегменту правої легені. Крім того діагностовано струс головного мозку та описано «забій» орбіти правого ока. Ушкодження описані у ОСОБА_6 утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою від щонайменше двохразової (в ділянку голови та ділянку грудної клітки праворуч) дії тупих предметів. Розташування ушкоджень на різних поверхнях, їх локалізація, відсутність опису травматизації поруч розташованих виступаючих ділянок, не притаманні для таких що утворились при падінні на площині. Отримана ОСОБА_6 травма голови за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров?я. Травма грудної клітки (переломи ребер) для свого загоєння потребують тривалого (більше 21 доби) часу, надані на експертизу матеріали не містять відомостей про загрозливий для життя стан на момент госпіталізації, тому за ознакою тривалості розладу здоров?я, за ступенем тяжкості належить до середніх. Зазначене узгоджується з п.22 п.п. в) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ МОЗ України «6 від 17.01.1995 року).
Досліджені судом докази є належними, допустимими, взаємодоповнюють один одного, і в своїй сукупності повною мірою доводять вину обвинуваченого у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Оцінюючи в сукупності ряд факторів, а саме наявність висновку експертизи, відсутність доказів сторони захисту щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим не внаслідок ударів обвинуваченого, суд дійшов висновку про правильність кваліфікації вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, а саме спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При цьому суд вважає безпідставними доводи захисника про порушення вимог ст.290 КПК України. Згідно з протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 12 листопада 2019 року ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі. Будь-яких клопотань про додаткове ознайомлення його з медичною документацією ОСОБА_6 він не заявляв. Серед процесуальних документів у реєстрі матеріалів досудового розслідування №0000369 зазначені, у тому числі: висновок експерта від 24.07.2019 №121.
Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 січня 2020 року в справі №754/14281/17, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст.290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст.412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів при здійсненні судового і стороні захисту було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.
Також, суд звертає увагу, що у постанові про призначення прокурора відсутня дата вказівка на число місяця червня 2019 року. Разом з тим, відомості про прокурора внесено до ЄРДР 13.06.2019, а також 13.06.2019 до Костопільського ВП ГУНП скеровано повідомлення про призначення прокурора у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України дане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.
Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини суд враховує часткове відшкодування заподіяної шкоди та щире каяття, яке, незважаючи на позицію обвинуваченого щодо правової кваліфікації діяння, виразилося у неодноразовому висловленні жалю відносно події, яка відбулася. В той же час, відповідно до ст.67 КК країни, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 має на утриманні одну неповнолітню дитину, не перебуває на диспансерному нагляді у нарколога та у психіатра, раніше не судимий, характеризується посередньо.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Санкція ч.1 ст.122 КК України передбачає покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, позицію потерпілого, суд дійшов висновку про призначення покарання у вигляді обмеження волі у межах санкції ч.1 ст.122 КК України, однак вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без реального обмеження волі, але в умовах нагляду за ним та звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до ч.1 ст.76 КК України.
Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
З позовних вимог ОСОБА_6 вбачається, що останній просить суд стягнути з обвинуваченого на його користь 15460,09 грн. матеріальних збитків, 20000 грн. моральної шкоди та 4500 грн. процесуальних витрат.
Розглянувши цивільний позов, суд дійшов наступних висновків.
Так у своєму позові ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_3 завдані матеріальні збитки в сумі 15460,09 грн, які складаються із витрат на лікування.

Вказані витрати підтверджуються чеками на придбання ліків та товарними чеками на загальну суму 15460,09, які датовані періодом з 03.06.2019 по 26.06.2019.

Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому суд не приймає до уваги доводи захисника про відсутність документів щодо лікування, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний висновок судово-медичної експертизи, у якому описано відповідну медичну документацію, яка була використання під час його складання.

Додані потерпілим до цивільного позову документи на підтвердження проведеного лікування є належними та достатніми доказами на підтвердження понесених останнім витрат на лікування, а тому приймаються судом.

Оскільки обвинуваченим відшкодовано потерпілому матеріальні збитки в сумі 2000 грн, у судових засіданнях потерпілий та його представник фактично зменшили позовні вимоги на вказану суму.

Враховуючи наведене, з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає до стягнення 13460,09 грн. матеріальних збитків.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн., то потерпілий пояснив, що такий розмір моральної шкоди зумовлений тим, що внаслідок скоєного кримінального правопорушення у потерпілого значно погіршився стан здоров`я, він переніс оперативне втручання, біль і страждання. Також, потерпілий продовжує зазнавати певних незручностей у повсякденному житті, що змушує його прикладати значних зусиль для налагодження звичайного ритму життя.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відтак, суд дійшов висновку, що потерпілому ОСОБА_6 вчиненим кримінальним правопорушенням спричинено моральну шкоду внаслідок одержаних тілесних ушкоджень, він переніс як фізичний біль, так і психологічні страждання через втрату здоров`я, звичного нормального способу життя, переніс оперативне втручання, був змушений пристосовуватись до негативних умов існування. Тому, враховуючи обставини справи, характер та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_6 , їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, суд дійшов переконливого висновку, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. є обґрунтованим.
Враховуючи викладене, цивільний позов ОСОБА_6 підлягає до задоволення частково.
Крім того, потерпілим у цивільному позові заявлено до стягнення 4500 грн. процесуальних витрат, а саме витрат на правову допомогу адвоката, з яких під час досудового розслідування в сумі 2000 грн. та під час судового розгляду в сумі 2500 грн.
Щодо стягнення понесених процесуальних витрат на правничу допомогу, то суд враховує наступне.
Відповідно до ч.3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано договори про надання професійної правничої допомоги та представництва від 19.07.2019 та 27.11.2019, акти приймання-передачі від 19.11.2019 та 19.12.2019, квитанція №42992203 від 22.07.2019 на суму 2000 грн. та №46391304 від 02.12.2019 на суму 2500 грн.
При цьому суд враховує, що обвинувачений та його захисник не висловлювали будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, а відтак у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт.
Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у Постанові Великої Палати від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та у Постанові від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.
Відтак, з обвинуваченого на користь потерпілого піддягають стягненню процесуальні витрати в сумі 4500 грн.
Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого не застосовувалися. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 /два/ роки.
Відповідно до ст.75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч.4 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, моральної шкоди завданої злочином та понесених процесуальних витрат задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 23460,09 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, з яких 13460,09 грн. матеріальних збитків, 10000,00 грн. моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 4500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1