Єдиний унікальний номер №943/1738/20
Провадження №1-кп/943/194/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року

Буський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Буську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000145 від 28.03.2016 року про обвинувачення:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Буськ Львівської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.08.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до чотирьох років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення. Так, у період часу з жовтня по грудень 2015 року, точної дати та часу слідством не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи на господарстві ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів з метою особистого протиправного збагачення, достовірно знаючи та розуміючи, що майно перебуває у власності іншої особи і є чужим для нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом відкриття дверей, незаконно проник у гаражне приміщення, звідки таємно викрав бензопилу марки «HUSQVARNA» моделі «PARTNER P361 XT» 2009 року виробництва, вартістю 3425,70 грн. (три тисячі чотириста двадцять п`ять гривень) належну потерпілому ОСОБА_7 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.
Також, ОСОБА_4 , в період часу з 23:00 год. 01.08.2019 року по 07:00 год. 02.08.2019 року, точної дати та часу слідством не встановлено, перебуваючи на господарстві ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів з метою особистого протиправного збагачення, достовірно знаючи та розуміючи, що майно перебуває у власності іншої особи і є чужим для нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом зриву навісного замка, незаконно проник у гаражне приміщення, звідки таємно викрав продовжувач довжиною 50 метрів, вартістю 250 грн. (двісті п`ятдесят гривень) та пройшовши в коридор, що знаходиться на першому поверсі житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою, звідки викрав грошові кошти в сумі 100 грн. (сто гривень), які знаходилися у жіночій сумці, належній потерпілій ОСОБА_8 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 350 грн. (триста п`ятдесят гривень).
Крім цього, ОСОБА_4 , 06.08.2019 року близько 03:00 год., точного часу слідством не встановлено, перебуваючи на господарстві ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів з метою особистого протиправного збагачення, достовірно знаючи та розуміючи, що майно перебуває у власності іншої особи і є чужим для нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом зриву навісного замка, незаконно проник у підсобне приміщення господарської будівлі, звідки таємно викрав металобрухт кольорових металів, а саме 2,5 кілограм міді вартістю 250 грн. (двісті п`ятдесят гривень) та 3 кілограми латуні вартістю 210 грн. (двісті десять гривень), що належить потерпілому ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 460 грн. (чотириста шістдесят гривень).
Окрім цього, ОСОБА_4 , 30.08.2019 року в період часу з 00.30 год. по 09.00 год., точного часу слідством не встановлено, перебуваючи на господарстві ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів з метою особистого протиправного збагачення, достовірно знаючи та розуміючи, що майно перебуває у власності іншої особи і є чужим для нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, шляхом зняття навісного замка, незаконно проник у підвальне приміщення (майстерню) житлового будинку, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 13700 грн. та 400 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти становить 10092,92 грн., що належить потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 23792,92 грн. (двадцять три тисячі сімсот дев`яносто дві гривні дев`яносто дві копійки).
Таким чином, ОСОБА_4 вищевказаними своїми діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану із проникненням у житло та інше приміщення, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
17 вересня 2020 року між заступником керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_11 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 3 ст. 185 КК України, підозрюваний зобов`язався під час судового розгляду у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинення даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.08.2020 більш суворим за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці. Строк відбування покарання рахувати з моменту обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 24 січня 2020 року.
Вказаною угодою передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені статтею 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджені в угоді вид і розмір кримінального покарання та інші передбачені цією угодою заходи.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , покликаючись на повне визнання ним своєї вини, добровільність укладення такої угоди, а також його згоду на призначення покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, просив затвердити вказану угоду про визнання винуватості. Крім того, просив суд при призначенні йому покарання врахувати вимоги закону щодо зарахування йому строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просить вказану угоду між його підзахисним і прокурором затвердити, оскільки вона відповідає вимогам закону, підтримавши думку свого підзахисного щодо зарахування йому строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Потерпілі у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у підготовче судове засідання не з`явились, направивши до суду окремі письмові заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності, надавши свої письмові згоди на укладення вищевказаної угоди між прокурором та підозрюваним, погодившись із обраним у ній покаранням обвинуваченому, у зв`язку із чим судом ухвалено провести підготовче судове засідання без потерпілих, що відповідає положенням частини другої статті 314 КПК України та частини першої статті 325 КПК України. Цивільні позови від потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до суду не надходили.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена, зокрема, угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, серед іншого: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди (абзац 2 п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України).
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим (ч. 3 ст. 185 КК України), згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався у тому, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Частиною другою статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є його активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Разом із тим, згідно обвинувального акту убачається, що органом досудового розслідування обставиною, що обтяжує покарання визначено рецидив злочинів, із чим суд не погоджується, виходячи із наступного.
Так, Кримінальним кодексом України, а саме статтею 32 надано визначення повторності злочину, якою визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. При цьому повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято.
В свою чергу ст. 34 КК України визначає, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Таким чином із зазначених норм можна зробити висновок, що повторністю є вчинення однорідних злочинів тобто таких які мають спільний об`єкт посягання. У разі якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 цього ж Кодексу як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує. При цьому п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України як обставину, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Однак, в даному випадку слід звернути увагу і на те, що у разі наявності кваліфікуючої обставини «повторності», рецидив не може бути обставиною, яка обтяжує покарання.
Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаної з проникненням у житло та вчиненого повторно, де повторність є кваліфікуючою ознакою скоєного ним діяння, що у свою чергу виключає наявність в його діях рецидиву як обтяжуючої покарання обставини.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки узгоджене сторонами угоди покарання відповідає санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Ураховуючи вищенаведене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між заступником керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, а відтак суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для затвердження цієї угоди, призначивши обвинуваченому узгоджену сторонами кримінального провадження вид і розмір кримінального покарання та інші заходи, передбачені вказаною угодою.
Відповідно до положень частини 6 статті 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 01 червня 2020 року в справі №766/39/17 виклала такі висновки щодо застосування норм права: «При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків)».
Відтак, суд погоджується, що узгоджене сторонами кримінального провадження покарання є достатнім із врахуванням особи обвинуваченого, який має не відбуту на не погашену судимість, є особою молодого віку, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем свого проживання, наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.
Процесуальні витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 4 893,07 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави, що відповідає положенням статті 124 КПК України.
Цивільні позови від потерпілих у даному кримінальному провадженні ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ) до суду не заявлені.
Разом із тим, наявну у справі позовну заяву ОСОБА_13 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_4 на його користь матеріальної шкоди в розмірі 3100 грн. від 02.10.2020 року слід залишити без розгляду, оскільки така помилково надійшла до Буського районного суду Львівської області, була адресована за своїм змістом в Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області, стосується іншого кримінального провадження, яке розглядалось цим судом та завершене ухваленням ним вироку від 07.08.2020 року, в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_13 не є потерпілим та цивільним позивачем у розумінні положень статей 55, 61, 128 КПК України, оскільки цим кримінальним правопорушенням йому матеріальної чи моральної шкоди не завдано, а дане кримінальне провадження ОСОБА_13 жодним чином не стосується. Крім того, після надходження позовної заяви до суду ОСОБА_13 в судове засідання не прибув. Відтак, ураховуючи наведене та вимоги ч. 1 ст. 326 КПК України, суд приходить до переконання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_13 .
Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 24.01.2020 року, про що вбачається із вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.08.2020 року, який набрав законної сили.
Разом із тим, суд погоджується із доводами сторони захисту щодо зарахування обвинуваченому в строк відбуття покарання за цим вироком термін його попереднього ув`язнення (24.01.2020 21.10.2020) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зокрема, як встановлено судом, що один епізод вчиненого ОСОБА_4 злочину мав місце у період часу з жовтня по грудень 2015 року. Відтак, суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в справі №663/537/17 від 29.08.2018, в силу якого, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом №2046-VІІІ, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону №838-VІІІ. В такому разі Закон №838-VІІІ має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону №2046-VІІІ є неправильним, оскільки зворотна дія Закону №2046-VІІІ як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
За таких обставин, зважаючи на те, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 становить з 24.01.2020 року по 21.10.2020 року, що становить 9 місяців 27 днів. А тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України №838-VІІІ) ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складатиме 1 рік 7 місяців 24 дні.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вказаному провадженні не застосовувалися. Разом із тим, суд вважає, що тимчасове залишення засудженого ОСОБА_4 у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19», застосоване на підставі ухвали Буського районного суду Львівської області від 25.09.2020 року слід скасувати з моменту набрання цим вироком законної сили.
Відтак, вжите ухвалою Буського районного суду Львівської області від 25 вересня 2020 року до обвинуваченого ОСОБА_4 в силу вимог пункту 12 частини першої статті 537 КПК України тимчасове залишення його в Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» до завершення розгляду судом даного кримінального провадження, слід застосовувати до набрання цим вироком законної сили.
Арешти у даному кримінальному провадженні не накладались, а запобіжні заходи судом не застосовувались.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 314, 368, 373, 374, 376, 394, 468, 469, 474, 475, 477 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену від 17 вересня 2020 року між заступником керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_11 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами кримінального провадження покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки і 2 (два) місяці.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.08.2020 рокубільш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону України №838-VІІІ зарахувати в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складатиме 1 рік 7 місяців 24 дні.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 24 січня 2020 року.
До набрання цим вироком законної сили тимчасово залишити обвинуваченого ОСОБА_4 у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19».
Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 4893,07 грн. витрат за проведення експертизи.
Речовий доказ: бензопилу марки «HUSQVARNA» моделі «PARTNER P361 XT» 2009 року виробництва, яка знаходиться на зберіганні у камері схову речових доказів Буського ВП Кам`янка-Бузького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, повернути потерпілому ОСОБА_7 .
У разі невиконання угоди про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.
Копію даного вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1