Справа № 206/4652/20
Провадження № 1-кс/206/8/21
У Х В А Л А

13.01.2021року в залі суду в м. Дніпрі слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

за участю власника майна ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

06 січня 2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним клопотанням про скасування арешту звернувся ОСОБА_3 .

Клопотання мотивовано тим, що на підставі ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2020 року, справа за №206/4652/20, 20.10.2020 року в період з 10:22 по 11:10 було проведено обшук в колісному транспортному засобі марки «Mercedes-Benz» модель «190» д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску, зеленого кольору, кузов (рама, шасі) № НОМЕР_2 , що належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_3 . На момент обшуку автотранспортний засіб перебував під керуванням батька власника майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після проведення вказаної слідчої дії, колісний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель «190» д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску, зеленого кольору, кузов (шасі) № НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яке знаходилося в автомобілі було вилучено співробітниками поліції та відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 20.10.2020 року вказане майно було відправлено на зберігання до Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Ухвалою слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2020, накладено арешт у вигляді заборони на відчуження, користування та розпорядження майном, вилученим в ході проведення обшуку 20.10.2020 автомобіля «Mercedes-Benz» модель «190» д.н.з. НОМЕР_1 , в тому числі на сам автомобіль. Підставою для накладення арешту на майно є забезпечення майна, на які слідчий просив накласти арешт, а також недопущення його втрати чи знищення, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. На теперішній час жодних доказів того, що арештований транспортний засіб будь-яким чином може бути втрачено або знищено немає. Тобто, фактичне проведення транспортного засобу ОСОБА_3 (законному власнику) не приведе до втрати або будь-якого пошкодження майна та настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

На підставі викладеного просить суд скасувати арешт накладений ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2020 року на колісний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель «190» д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску, зеленого кольору, кузов (шасі) № НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , повернувши його власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити, також пояснив, що вказаний автомобіль належить йому на праві приватної власності, даним автомобілем ніхто не користується крім нього.

Вислухавши думку власника майна, дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вважаю, що клопотання про скасування арешт є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Слідчий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати клопотання без його участі, від повернення автомобіля не заперечував.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_1 від 22.10.2020 року накладено арешт у вигляді заборони на відчуження, користування та розпорядження майном, вилученим в ході проведення обшуку 20.10.2020 автомобіля «Mercedes-Benz» модель «190» д.н.з. НОМЕР_1 , в тому числі на сам автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним клопотання власника майна задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2020 року по справі №206/4652/20, 1-кс/206/8/21, на колісний транспортний засіб марки «Mercedes-Benz» модель «190» д.н.з. НОМЕР_1 , 1990 року випуску, зеленого кольору, кузов (шасі) № НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , повернувши його власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1