ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/719/21 Справа № 212/8389/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було задоволено.
Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_6 на строк 60 днів до 19 березня 2021 року включно.
Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 на строк 60 днів до 19 березня 2021 року включно.
Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк 60 днів до 19 березня 2021 року включно.
В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу було відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики продовжують існувати і не зменшились на час розгляду клопотання прокурора, а продовження строку тримання обвинувачених під вартою є виправданим, оскільки судом встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими ряду тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинених за місцем їх постійного мешкання, а також високий ступень ризику ухилення та переховування обвинувачених від суду, ризику можливого впливу на свідків, які не допитані судом, а також ризику вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , тому суд вважав, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених під час судового розгляду даного кримінального провадження.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачена ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою змінити відносно неї запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що має постійне місце працевлаштування хоча і не офіційно, постійне місце проживання та реєстрації.
Має на утриманні неповнолітню доньку, яка зараз знаходиться тимчасово у виконавчому центрі.
Акцентує увагу на тому, що не може впливати на свідків, оскільки не знає їх прізвищ, місця проживання.
Знищити, сховати або спотворити будь які речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення не має ніякої можливості, оскільки не має доступу до матеріалів кримінального провадження.
Звертає увагу на те, що не є наркозалежною особою, наркотичні речовини не виготовляє та не збуває, а купувала їх під погрозами цивільного чоловіка.
Вважає невірною кваліфікацію кримінального правопорушення і, як наслідок, безпідставне обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою змінити відносно нього запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурор у судовому засіданні суду першої інстанції не обґрунтував жодний з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує на те, що слідчим та прокурором не було допитано жодного свідка.
Зазначає, що має постійне місце проживання, матір похилого віку, яка потребує постійного догляду.
Звертає увагу на те, що має інвалідність 3 групи, хворіє на ВІЛ інфекцію 4 стадії.

- обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою змінити відносно неї запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що прокурор у судовому засіданні суду першої інстанції не обґрунтував жодний з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначає, що має постійне місце проживання, матір похилого віку, яка потребує постійного догляду
Звертає увагу на те, що має інвалідність 3 групи, двох онуків. Отримує мінімальну пенсію та кошти для існування.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг не підлягають задоволенню з таких підстав.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Тож, як витікає з приписів ч.4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційних скаргах обвинувачені не просили розглядати апеляційну скаргу за їх участю. Будь яких заяв від обвинувачених до суду не надходило.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Таким чином, з урахуванням того, що учасники апеляційного провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційних скарг за участю сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги мають бути розглянуті за відсутності сторін кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 107 ч. 4 КПК України, без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0001896 від 09 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
04 липня 2020 року слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
19 січня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , яке є тяжким злочином та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від шести до десяти років з конфіскацією майна. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, як і неможливості призначення судового засідання до його закінчення, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційних скарг обвинувачених про незаконність та необгрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про осіб обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апелянтів про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особи обвинувачених, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Посилання апелянтів на ті обставини, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставні, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , й покарання за яке може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені судом ризики.
Доводи ж апелянтів на те, що вони мають постійне місце проживання, характеризуються позитивно, колегія суддів вважає такими, що в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжують існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченим продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4