Справа № 159/4648/19 Провадження №11-кп/802/408/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
потерпілого та цивільного позивача - ОСОБА_9 , його представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м.Ковелі Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого: 1) 13.06.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з двохрічним іспитовим строком; 2) 24.01.2018 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі з трьохрічним іспитовим строком; 3) 31.05.2019 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, засуджено за:

- ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;
- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, обрано обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
На підстав ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та за попереднім вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2019 у кримінальному провадженні №0000558, остаточно визначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання у кримінальному провадженні №0000558 з 15.06.2019 року.
Цивільний позов потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. майнової та 3000 (три тисячі) грн. моральної шкоди, завданих злочином. В решті позову потерпілого відмовлено.
Цивільний позов потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_11 задоволено повністю. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. майнової шкоди, завданої злочином.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на дохід держави процесуальні витрати, а саме:
1) 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. - за проведення експертизи (висновок №66 від 23.07.19 р.);
2) 4231 (чотири тисячі двісті тридцять одну) грн. 88 коп. - за проведення судової імунологічної експертизи;
3) 942 (дев`ятсот сорок дві) грн. - за проведення експертизи (висновок №187 від 28.05.19 р.).
Речовий доказ у справі телефон мобільний чорного кольору марки «Нокіа», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 із сім карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», що передано для зберігання у камеру збереження речових доказів Ковельського ВП ГУ ГП у Волинській області за постановою слідчого від 21.05.2019 року повернуто обвинуваченому ОСОБА_7 як власнику, знявши з цього майна арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2019 року.
Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він в ніч на 21.08.2018 року усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись корисливою метою, пошкодив навісний замок господарського приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та проник до останнього, звідки повторно таємно викрав 2 батареї акумуляторні іноземного виробництва потужністю 180 ампер/годин вартістю 2 024 грн. і 75 ампер/годин вартістю 836 грн., чим потерпілому ОСОБА_9 завдав майнової шкоди на загальну суму 2860 грн.
Своїми умисними діями, що виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Крім того, він же в ніч на 21.08.2018 року усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, керуючись корисливою метою, пошкодив навісний замок господарського приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та проник до останнього, де розпочав протиправні дії, спрямовані на таємне повторне викрадення чужого майна, а саме: 2 батарей акумуляторних іноземного виробництва потужністю 90 ампер/годин вартістю 924 грн. і 130 ампер/годин вартістю 1364 грн., а всього на загальну суму 2288 грн., належних потерпілому ОСОБА_9 , які виніс на територію присадибної ділянки за тією ж адресою, однак, з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме: через брак сили не зміг віднести викрадене майно за межі домоволодіння потерпілого та розпорядитись ними, оскільки вище вказані акумуляторні батареї є громіздкими та важкими.
Своїми умисними діями, що виразились у вчиненні незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
Крім того він же в період часу з 20 год. 20.11.2018 року по 03 год. 21.11.2018 року перебуваючи у приміщенні автомобільної мийки «ФАРО», що за адресою: вул.Луцька, 15 у м. Ковелі Волинської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись корисливою метою, використовуючи пасатижі та ножа, пошкодив стінку металевого сейфа, проникнувши, таким чином, у сховище, звідки повторно таємно викрав грошові кошти в сумі 34 000 грн. купюрами різної номінальної вартості, чим потерпілому ОСОБА_11 завдав майнової шкоди на вказану вище суму.
Своїми умисними діями, що виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у сховище, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого і доведеності його вини, а також міри покарання, вважає вирок суду незаконним в частині вирішення його цивільного позову, а саме стягнення матеріальної та моральної шкоди на його користь. Зазначає, що потерпілим було заявлено цивільний позов про стягнення 5148 грн. - вартості 4-х акумулятоних батарей, та 25000 грн. моральної шкоди, завданих злочином. Однак, суд першої інстанції позов задовольнив частково, стягнувши з обвинуваченого лише 2860 грн. майнової шкоди та 3000 грн. - моральної. При визначенні моральної шкоди суд не врахував тих обставин, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_9 потрапив до лікарні через нервовий зрив. При цьому, суд у вироку не вказав про долю 2-х акумуляторних батарей, які непридатні для подальшої експлуатації. Зважаючи на ці обставини, просить оскаржуваний вирок в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди змінити, стягнувши із обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 5148 грн. матеріальної шкоди та 25000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які подану апеляцію підтримали повністю та просили задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які скаргу заперечили через її безпідставність, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та кваліфікація його дій, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Не оскаржується ніким також вид та міра призначеного покарання.

Згідно із ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Цим вимогам закону судове рішення відповідає.
Представник потерпілого в апеляційній скарзі вказує про незаконність вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення майнової та моральної шкоди. Вважає, що суд першої інстанції невірно визначив суму матеріальних збитків, завданих злочином, а стягнений судом розмір моральної шкоди, є заниженим.

Проте, такі доводи апелянта на увагу суду не заслуговують, оскільки на переконання колегії суддів, місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства при вирішенні питання по заявленому цивільному позові потерпілого ОСОБА_9 .

Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31.09.2013 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , як в частині відшкодування матеріальної шкоди, так і моральної шкоди, з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у вищевказаній постанові.

Місцевим судом правильно стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілого ОСОБА_9 2800 грн. майнової шкоди, тобто вартості двох викрадених та реалізованих обвинуваченим акумуляторних батарей, з яких: 1) ємністю 180 ампер/годин, ринковою вартістю 2024 грн.; 2) ємністю 75 ампер/годин, ринковою вартістю 836 грн. Їх вартість достеменно підтверджується висновком експерта судової товарознавчої експертизи №66 від 23.07.2019 року, яким ніким з учасників провадження не заперечується та не оспорюється.

У задоволенні решти позовних вимог по цивільному позову потерпілого ОСОБА_9 відмовлено, і з цим повністю погоджується апеляційний суд, оскільки, як встановлено судом, дві інші акумуляторні батареї, які намагався викрасти обвинувачений, а саме: 1) ємністю 130 ампер/годин, вартістю 1364 грн.; 2) ємністю 90 ампер/годин, вартістю 924 грн., були повернуті потерпілому ОСОБА_9 , і дана обставина не заперечується останнім.

Непридатність цих акумуляторних батарей для їх подальшого використання з вини обвинуваченого не доведена, а вартість визначена належними та допустимими доказами, яка також ніким не оспорюється.
А тому, колегія суддів вважає, що судом вірно вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди.

Суд першої інстанції правильно також встановивши та в повному обсязі врахувавши характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий від вчиненого злочину, характер немайнових втрат і стан його здоров`я, та виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, визначив моральну шкоду в розмірі по 3000 грн. потерпілому ОСОБА_9 , і з цим повністю погоджується апеляційний суд.
При цьому, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі і пояснення самого потерпілого ОСОБА_9 зводяться до необхідності збільшення матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з непридатністю акумуляторних батарей для подальшого цільового призначення, а також негативної поведінки обвинуваченого під час розгляду провадження, відсутністю щирого каяття у зв`язку із вчиненням ним злочину.

Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення майнової і моральної шкоди зміні, як про це просить апелянт, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення вказаного цивільного позову в даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено не було.

А тому, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2020 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді