Справа № 467/834/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000192, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, освіта неповна середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.07.2014 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 23.10.2014 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений з ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)» 19.10.2018 року за відбуттям строку покарання.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000192, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В клопотанні прокурор вказує, що 13.05.2020 року ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

15.05.2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, термін якого продовжувався ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.07.2020 року до 13.08.2020 року, ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.08.2020 року до 10.10.2020 року та ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.10.2020 року до 27.11.2020 року.

При продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 судом встановлено обставини, які відповідно до ст. 194 КПК України, свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В сукупності ці обставини стали достатніми для обрання та продовження судом ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Станом на 16.11.2020 року заявлені ризики не зменшились, повністю виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 та доводять, що менш суворі запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання вищевказаним ризикам.

На думку сторони обвинувачення, лише обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України, а також запобігти наступним ризикам:

переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_4 тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення аналогічного кримінального правопорушення. Зазначене дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу матиме, можливість переховуватись від органів слідства та суду, у том числі може змінити своє постійне місце проживання, відбути у неконтрольовану (окуповану) державою територію України, вихати за межі території України, внаслідок чого подальше притягнення його до відповідальності буде не можливим;

незаконно впливати на потерпілу та свідків, шляхом схиляння їх до дачі завідомо неправдивих показань чи їх необ`єктивній міні, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини упровадженні, шляхом їх залякування, вчинення щодо них насильницьких дій, оскільки раніше був неодноразово судимий за вчинення умисних тяжкий злочинів проти власності;

вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не навчається, офіційних доходів не має, веде антисоціальний спосіб життя, схильний до вживання спиртних напоїв, має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за тяжкий злочин проти власності, на шлях виправлення не став, вірних висновків не зробив, та знову вчинив тяжкий злочин проти власності.

Стан здоров`я ОСОБА_4 , відсутність у нього на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку, місця роботи є тими факторами, які надають змогу безперешкодно продовжити щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані, оскільки:

- згідно ч. 1ст. 179 КПК України сутність особистого зобов`язання полягає у виконанні обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, проте застосування особистого зобов`язання щодо ОСОБА_4 жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- для застосування особистої поруки згідно зі ст. 180 КПК України потрібна наявність поручителів, що заслуговують на довіру, та які поручаються за виконання покладених на ОСОБА_4 обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, але жодна особа не виявила намір бути поручителем обвинуваченого;

- при обранні домашнього арешту виникає ризик того, що ОСОБА_4 зможе переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, так як він обвинувачується у вчинені умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років, рідна не взмозі в повній мірі контролювати його та здійснювати за ним належний нагляд;

- обрання застави ОСОБА_4 не можливо, так як він не працює, не має офіційних джерел доходів, отримував грошові кошти злочинним шляхом.

Запобігти заявленим ризикам шляхом обрання щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу не є можливим, у зв`язку з тим, що такі не є достатніми для забезпечення належної його процесуальної поведінки.

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу спливає 27 листопада 2020 року та до закінчення вказаного строку завершити судовий розгляд кримінального провадження не можливо, прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого клопотання.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявленого клопотання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд зробив наступний висновок.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд розглядає питання продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд враховує, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15.05.2020 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, термін якого продовжувався ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.07.2020 року до 13.08.2020 року включно, ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11.08.2020 року до 10.10.2020 року та ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.10.2020 року до 27.11.2020 року.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду, на даний час не зменшився. Суд також враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, за який законом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, розуміє наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Вказане сприяє тому, що він не працює, не має постійного джерела доходу.
Крім іншого, практика ЄСПЛ також виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі.
При цьому обвинувачений офіційно не одружений, не має і не мав постійного місця роботи, малолітні діти та особи похилого віку на його утриманні відсутні, тобто його соціальні зв`язки є нестійкими.

В сукупності дані обставини вказують на існування ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду з метою уникнення покарання.

При цьому судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».
Ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення підтверджується наданими прокурором відомостями про незняті та непогашені судимості обвинуваченого, що відповідає вимогам п. 8 ч. 1 ст. 178 КПК України.
Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки та застави відсутні передумови, особисте зобов`язання та домашній арешт не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений обвинувачується у злочині із застосуванням насильства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 369, 370, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000192, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2020 року, продовжити до 22 січня 2021 року включно.

Строк дії ухвали до 22 січня 2021 року включно.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 23 листопада 2020 року о 14 год. 30 хв.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим та його захисником в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1