Справа № 570/33/21
Номер провадження 1-кс/570/12/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2021 року Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області

ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , його адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження,

в с т а н о в и в :

Як вбачається зі скарги, оскаржувана постанова отримана 23.12.2020 р. наручно, що доводиться відміткою на копії оскаржуваної постанови, що міститься в матеріалах кримінального провадження.

Оскаржувана постанова не містить жодного мотивування і обгрунтування, виходячи з конкретних перевірених під час досудового розслідування фактичних обставин справи.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, без звертання до будь-яких додаткових матеріалів кримінального провадження, зрозуміло завдання кримінального провадження не виконання, а оскаржувана постанова не містить жодного мотиву чи/та обгрунтування закриття на основі конкретного доказу чи дослідженої обставини справи. Тобто є незаконною та необгрунтованою.

Оскаржувана постанова жодним чином невмотивована та в ній не наведено належного обгрунтування висновків дізнавача щодо законності закриття кримінального провадження.

Дізнавач закриває кримінальне провадження №0000301 з огляду на те, що склад кримінального правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України відсутній.

При цьому не вказано жодних фактичних обставин справи, осіб, яких допитано як свідків, отримання інших доказів та оцінка їх дізнавачем на підставі яких і оцінивши які дізнавач дійшла законного висновку про закриття кримінального провадження.

Натомість потерпілий ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_5 вказували на те, що свідком даної події була мати потерпілого ОСОБА_6 . Однак вказаний свідок не була допитана дізнавачем. Крім того, відомо, що свідком даної події стала сусідка ОСОБА_7 , яка кликала на допомогу, коли наносили тілесні ушкодження та просила викликати поліцію.

Досудовим розслідуванням не проводилися одночасні допити осіб, свідчення яких не узгоджуються один з одним, а саме: необхідно провести одночасний допит у порядку ч.9 ст. 224 КПК України: потерпілого ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Варто відмітити, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 вказують, що бачили у руках ОСОБА_3 сокиру та молоток. Звертає увагу на те, що подія трапилася у пізню пору доби, при поганому освітленні, за умови поганої видимості, при наявності перешкоди у вигляді паркану, який розділяє два господарства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 чи могли свідки за таких умов щось бачити слідством не встановлено та не спростовано. Одночасно, вищевказані свідки вказують у своїх показах на те, що у ОСОБА_15 у руках щось блиснуло. Просить взяти до уваги, що вищевказані металеві предмети, через тривалий термін використання, піддалися корозії (покриті іржою) тому за своїми фізичними властивостями не могли виблискувати.

Це свідчить про те, що у поясненнях вищевказаних осіб є неточності, які не спростовані слідством. За даних обставин, в порядку ст. 240 КПК України, варто було б провести слідчий експеримент, шляхом відтворення дій, обстановки, обставин вищевказаної події. Дані слідчі дії також могли б допомогти встановити істину у справі.

Посилання дізнавача в оскаржувані постанові на те, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати як необхідну оборону є необгрунтованими. Дізнавачем не було враховано, що при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. Заподіяння при необхідній обороні явно надмірної шкоди, якщо той, хто оборонявся, розумів, що посягання можна припинити із заподіянням менш значної шкоди, за певних умов може бути визнане перевищенням меж необхідної оборони. Звертає увагу на те, що з пояснення свідків слідує, що ОСОБА_16 наніс декілька (щонайменше три удари ОСОБА_17 ), крім того, зі слів свідків та потерпілого між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виник словесний конфлікт, оскільки останній вдарив собаку ОСОБА_13 , після чого виникла сварка між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яка в подальшому переросла у бійку. Крім того, у своїх поясненнях він вказував, що його побили двоє осіб, в подальшому йому стало відомо, що його побив ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , що виключає кваліфікацію протиправних дій ОСОБА_8 як необхідна оборона. Якщо ОСОБА_16 вжив заходів оборони (негайно відвернення чи припинення) від суспільно небезпечного посягання та вбачав у діях ОСОБА_13 суспільну небезпеку, чому в такому разі останній не викликав поліцію та не передав ОСОБА_13 у руки правоохоронців, а залишив останнього на вулиці.

Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження було встановлено , що протокол допиту ОСОБА_9 не містить дати складання протоколу.

Стаття 10 КПК України повністю проігнорована дізнавачем, а тому постанова є невмотиваною.

З оскаржуваної постанови не вбачається інформації ні щодо діяння, яке було предметом досудового розслідування (факти, що перевірялися дізнавачем), ні вчинені слідчим дії, що були спрямовані та в результаті яких було отримано висновок щодо відсутності складу кримінального правопорушення. Натомість в матеріалах кримінального провадження наявний висновок експерта про те, що тілесні ушкодження, які були отримані ОСОБА_3 31.10.2020 р. відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Крім того, локалізація та характер виявлених ушкоджень в сукупності загалом, не властиві для падіння на площину з висоти власного зросту. Варто відмітити, що відповідно до консультативного висновку від 03.11.2020 р. йому рекомендовано ортопедична реабілітація, на даний момент він перебуває на лікуванні у лікаря стоматолога-ортопеда з приводу протезування.

Жодного спростування та відхилення вищевказаних доводів, на обгрунтування цього, оскаржувана постанова дізнавача старшого інспектора сектору дізнання Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_20 про закриття кримінального провадження № 0000301 за ч. 1 ст. 125 КК України від 09.12.2020 р. не містить, що є незаконним.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали, просили задовольнити, надали пояснення, аналогічні обґрунтуванню письмової скарги.
Дізнавач старший інспектор сектору дізнання ОСОБА_20 та прокурор в судове засідання не з`явилися. Клопотань, матеріалів кримінального провадження до суду не надано.
Вислухавши думку заявника та його представника, слідчий суддя доходить до висновку про необхідність задоволення даної скарги, виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено, що 09.12.2020 р. дізнавачем-старшим інспектором сектору дізнання Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітаном поліції ОСОБА_20 винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000301 від 01.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання щодо вимоги ОСОБА_3 скасувати постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя виходить з наступного.
Відповідно до частин 1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).
Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть обставин, та відповіді на всі питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).
Судом встановлено, що в провадженні Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000301 від 01.11.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
З наданих адвокатом копій з матеріалів кримінального провадження вбачається, в ході досудового розслідування дізнавачем було проведено ряд слідчих дій, зокрема допитано в якості свідка ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , призначено судово-медичну експертизу.
09.12.2020 р. дізнавачем винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у даному випадку дії дізнавача суперечать загальним засадам та завданням кримінального провадження, тому вважає, що висновки дізнавача про наявність підстав для закриття кримінального провадження з підстав відсутності складу кримінального правопорушення недопустимим.
Будучи зобов`язаним забезпечити ефективне досудове розслідування, орган досудового розслідування впродовж строку, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України, має встановити, чи була подія кримінального правопорушення, а також у разі відсутності такої або виявлення інших підстав для закриття провадження - прийняти відповідне рішення.
Ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).
Так, доводи ОСОБА_3 про передчасність і необґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження є слушними та знайшли своє підтвердження під час розгляду скарги.
На думку суду, орган досудового розслідування, закриваючи кримінальне провадження, в повному обсязі не з`ясував усі зазначені ОСОБА_3 обставини кримінального правопорушення, не вжив всіх необхідних заходів для забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, що ставить під сумнів законність постанови про закриття кримінального провадження.
Згідно із ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Зі змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.
Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення дізнавача та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.
За відсутності належного обґрунтування в оскарженій постанові у слідчого судді відсутня можливість вмотивовано зробити висновок щодо правильності закриття кримінального провадження у зв`язку в відсутністю складу кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає доводи скарги слушними та такими що підлягають задоволенню, а постанова дізнавача про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.
При проведенні досудового розслідування слід провести слідчі та інші процесуальні дії, які виникнуть під час перевірки, оцінити їх в сукупності з іншими доказами і прийняти обґрунтоване процесуальне рішення.
Слід зауважити, що правова природа оскарження постанов про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.
Керуючись ст. ст. 92, 219, 303-307, 309КПК України, -
у х в а л и в :

ОСОБА_21 - задовольнити.

Постанову дізнавача старшого інспектор сектору дізнання Рівненського РВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_20 від 09.12.2020 р. про закриття кримінального провадження №0000301 за ч.1 ст.125 КК України - скасувати.

Ухвала в апеляційному порядку оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1