Справа №583/3479/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/634/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2020 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гукове Ростовської області Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше судимого: останній раз вироком від 21 серпня 2013 року за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, 30 червня 2016 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 мотивуючи його тим, що ризики, які враховані судом під час обрання запобіжного заходу та його подальшого провадження, на даний час існують та не зменшились.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2020 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 24-00 год. 26 червня 2020 року. Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти власності, він є раніше судимою особою, у тому числі, за вчинення розбійних нападів, після відбуття покарання на шлях виправлення не став, не має постійного місця роботи і джерела доходу, що дає достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , як особа, представляє підвищену суспільну небезпеку, а тому в разі не продовження запобіжного заходу, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще судом не допитувались, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу суду, якою ОСОБА_7 продовжено тримання під вартою та застосувати до обвинуваченого домашній арешт, який відбувати за постійним місцем проживання у АДРЕСА_3 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник посилається на те, що в умовах ізоляції ОСОБА_7 перебуває більше трьох років, хворіє хронічними захворюваннями, жодного іншого кримінального провадження відносно нього до суду не направлялось. Зазначає про відсутність даних щодо впливу обвинуваченого на потерпілих чи свідків під час досудового розслідування.

Також апелянт вказує на те, що на момент затримання ОСОБА_7 проживав разом з матір`ю похилого віку, яка має ряд хронічних захворювань, а в кінці 2019 року була поміщена до Охтрської ЦРЛ, через що потребує догляду сина.

Крім того, обидві дочки ОСОБА_7 , 1984 та 1982 років народження, мають інвалідність І групи та перебувають в КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2», що вказує на його стійкі соціальні зв`язки, а сам обвинувачений має постійне місце проживання в м. Охтирка.

Зазначає ОСОБА_8 і про те, що дана справа перебуває у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми з травня 2019 року, однак за цей період, крім призначення справи до судового розгляду та продовження запобіжного заходу, не проведено дослідження жодного доказу. До того ж, ОСОБА_7 відшкодував потерпілій заподіяну матеріальну шкоду і вона до нього претензій не має, а сам обвинувачений свою вину визнав. Іншій співучасниці злочину ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який навіть не продовжувався.

Посилається адвокат і практику ЄСПЛ та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких продовження застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу має бути належним чином мотивовано.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Зі змісту положень ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

На переконання апеляційного суду, попри доводи апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке є особливо тяжким злочином. Вказану обставину, ні ОСОБА_7 , ні його захисник в ході апеляційного розгляду не оспорювали.

Водночас, як вбачається зі змісту апеляційної скарги захисника, сторона захисту не погоджується з обґрунтованістю заявлених прокурором ризиків та вважає їх недоведеними.

Однак колегія суддів з такими доводами погодитись не може.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України ризики, на які вказував прокурор та які були враховані судом при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме те, що він може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вони не зменшились та їх існування продовжується.

Як вказувалося вище, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України і воно відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти життя людини, за яким законом передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком від 7 до 15 років із конфіскацією майна.

Злочин був вчинений обвинуваченим за місцем мешкання потерпілих, тому те, що йому відома адреса їх проживання дає реальну можливість тиснути на них з метою зміни ними своїх показів на свою користь, з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Також, з металів справи встановлено, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та злочину і з застосуванням насильства, за що відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства. По звільненню з місць позбавлення волі ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, натомість менше ніж через два місяці вчинив новий корисливий злочин із застосуванням насильства за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням у житло, який як наголошувалося вище, є особливо тяжким злочином.

Вказане, на переконання колегії суддів, безумовно свідчить про його схильність до злочинної діяльності та суспільну небезпечність його особистості, що також є підставою для продовження застосування до нього тримання під вартою.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого хворих доньок та матері похилого віку, які потребують його піклування, то ці обставини існували і до вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, однак не виступили стримуючим його неправомірні дії фактором.

Доказів того, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може бути позбавлений волі захисником не надано.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання обвинуваченого під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та запобіганню реалізації вказаних ризиків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б виступили підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 квітня 2020 року, якою продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4