ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3018/20 Справа № 216/5539/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

(приймають участь в режимі

відеоконференції)

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

(приймають участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0001403 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, яким продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 жовтня 2020 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до них запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вимоги апеляційних скарг обгрунтовують тим, що ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, на який посилається прокурор, є не доведеним, оскільки він нічим не підтверджується.
Зазначають, що потерпілий вже був допитаний в судовому засіданні, крім того він просив застосувати до них запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свідки також були допитані в суді.
Стверджують, що привід в судове засідання ще одного свідка з боку потерпілого не виконується вже протягом двох років, що впливає на розгляд провадження.
Вказують на те, що обвинувачення за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України є недоведеним, оскільки відсутні докази їх причетності до інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Зазначають, що вони не мають наміру незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також переховуватись від суду.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 жовтня 2020 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що станом на 27.08.2020 року наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не змінилась, також враховано особистість обвинувачених кожного окремо, а саме, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не перебувають у зареєстрованому шлюбі, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не мають, офіційно не працевлаштовані, місця реєстрації не мають, обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а тому суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинувачених і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг обвинувачених не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0001403 від 27.08.2018 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалами слідчого судді від 03.09.2018 року до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 27.08.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватись від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, а також особи обвинувачених, які не мають міцних соціальних зв`язків, не працюють, а також не мають зареєстрованого місця проживання, а тому судом обгрунтовано обвинуваченим продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Посилання обвинувачених щодо відсутності ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ухвали суду, він не був врахований та обгрунтований судом першої інстанції.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, поєднаних із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Доводи обвинувачених про те, що кримінальне провадження розглядається вже тривалий час не є підставою для застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває та залишився допит одного свідка, встановлено наявність ризику переховування від суду, окрім того, обвинувачений ОСОБА_9 місця реєстрації не мав та мешкав без реєстрації, раніше судимий, а обвинувачений ОСОБА_10 також місця реєстрації не мав та мешкав без реєстрації, матеріалів щодо права користування зазначеним обвинуваченими житлом до суду апеляційної інстанції не надано.
Також доводи обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо відсутності доказів їх причетності до інкримінованих їм кримінальних правопорушень, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4