ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3968/18 Номер провадження 11-кп/814/543/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 121 КК- О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника ОСОБА_8

та потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0001011 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, раніше не судимий,-
визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 150 000 грн моральної шкоди. В іншій частині цивільний позов залишено без розгляду.
Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, 29 березня 2018 доку, близько 01 год., обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , матеріали щодо якого виділені в окреме провадження, після спільного вживання спиртних напоїв, прийшли відпочити та продовжити їх вживати до розважального закладу «Робін Гуд», що по вул. Небесної Сотні, 13 в м. Полтаві.
Приблизно о 02 год., перебуваючи в стані сп`яніння ОСОБА_7 та особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження (далі Особа 2), вийшли в коридор цього закладу та використовуючи незначний привід для конфлікту, проявляючи явну неповагу до правил поведінки в громадських місцях, ігноруючи норми моралі, з хуліганських мотивів вчинили сварку з потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , під час якої ОСОБА_7 раптово наніс удар кулаком у голову ОСОБА_11 . Одночасно з ним, Особа 2, в підтримку дій ОСОБА_7 , швидко підбігла до потерпілого ОСОБА_9 і також намагалася вдарити його, але не змогла цього зробити, так як їй завадили працівники охорони клубу.
Припиняючи хуліганські дії ОСОБА_7 та Особи 2, охорона закладу змусила їх заспокоїтись і залишити приміщення клубу.
Однак, перебуваючи на вулиці на зупинці громадського транспорту, що навпроти входу до розважального закладу «Робін Гуд», ОСОБА_7 та Особа 2, помітивши потерпілого ОСОБА_9 , який в цей час чекав на таксі, вирішили продовжити свої хуліганські дії щодо нього.
Проявляючи особливу зухвалість та явну неповагу до існуючих правил і норм поведінки, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, діючи спільно та узгоджено, з хуліганських мотивів, ОСОБА_7 разом з Особою 2 з метою побиття, вчинили раптовий напад на ОСОБА_9 .
Під час цього нападу ОСОБА_7 , тримаючи в руці пляшку, вдарив нею по голові ОСОБА_9 , а Особа 2, у цей же час, схопивши потерпілого за одяг, повалила його на асфальт та завдала йому не менше трьох ударів кулаком в голову.
Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, Особа 2 та ОСОБА_7 , розташувавшись по обидва боки від потерпілого та незважаючи на те, що ОСОБА_9 знепритомнів і не міг вчиняти ніяких активних дій та опір у відповідь на застосоване насильство, об`єднавши свої спільні фізичні зусилля і наміри, разом нанесли ногами у взутті не менше тринадцяти ударів по голові та тулубу потерпілого, внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, переломів склепіння та основи черепа (лінійних переломів тім`яних кісток, правої лобної кістки з переходом на передню та задню стінки правої лобної пазухи, надбрівну дугу, решітчасту кістку; скалково-вдавленого перелому лівої тім`яної кістки) з розвитком геморагічного забою та локального субарахноідального крововиливу, які кваліфікуються тільки у своїй сукупності як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя; закритого перелому 7 ребра справа, яке кваліфікується як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок змінити в частині призначеного судом покарання та застосувати ст.69, 75 КК України.

Вказує, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєних ним злочинів і його особі. Судом не враховано таку пом`якшуючу обставину, як утримання обвинуваченим матері, яка хвора на онкозахворювання.

На вирок суду подана апеляційна скарга й обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій він вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через його суворість. Просить застосувати ст.69, 75 КК України.
На його думку, суд при призначенні покарання не врахував положення ст.50, 65, 66 КК України та його щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину та часткове відшкодування шкоди.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які вимоги апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання змінили та просили призначити реальне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, заперечення прокурора, який вважає вирок суду законним та обгрунтованим, потерпілого, який вважає за можливе призначити покарання, яке просять обвинувачений та його захисник, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного.
Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , в достатній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 121, ч.2 ст. 296 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, і сторонами не оспорюється, у звязку з чим відповідно до положень ст. 404 КПК України не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого та адвоката, в частині призначення судом занадто суворого покарання, колегія суддів вважає непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є умисним середньої тяжкості та тяжкого злочинів за встановленим судом фактичних обставин провадження, обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, конкретні обставини вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не займається суспільно корисною працею, його поведінку під час вчинення злочинів, так і після цього, ставленням до скоєного яке, на думку суду є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків свого діяння та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій, відсутність стійких соціальних зв`язків, не відшкодування моральної шкоди потерпілому в розмірі 150 000 грн.

Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про наявні підстави для застосування ст. 69 КК України, то вони є безпідставними, оскільки згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винуватого.

Однак, в даному випадку, з урахуванням особи винуватого, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 визнав свою вину, є лише одна обставина, яка пом`якшує покарання, та відсутністю інших обставин, які пом`якшують покарання, що істотно знижували б ступінь тяжкості вчинених злочинів відсутні, колегія суддів не вбачає законних підстав застосувати ст. 69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і без застосування ст. 69 КК України відсутні.

За відсутністі підстав для застосування ст. 69 КК України є безпідставними і доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, оскільки обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, санкція якого передбачає покарання від семи років позбавлення волі, так як ст. 75 КК України може бути застосована при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років.

Крім того позитивна характеристика ОСОБА_7 та необхідність догляду за хворою матір`ю не є обставинами, які дають підстави для безумовного застосування положень ст.75 КК України.

Отже, призначене судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, яке не є максимальним, відповідно санкції ч.2 ст. 121 КК України, призначене із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, обставину, яка пом`якшує покарання, даних про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, які просить врахувати в апеляційній скарзі обвинувачений та адвокат, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, як просить обвинувачений та адвокат, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 . ОСОБА_12 .