Дата документу 14.12.2020 Справа № 327/127/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1920/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 327/127/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Куйбишевський районним судом Запорізької області, Кам`янсько-Дніпровський районним судом Запорізької області та з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Розівського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, задоволено клопотання прокурора Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 січня 2021 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, 21 жовтня 2020 року до Розівського районного суду Запорізької області з Запорізького апеляційного суд надійшли матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, на новий розгляд вказаного кримінального провадження після скасування вироку Розівського районного суду Запорізької області від 21.05.2020 року.

Цього ж дня дане кримінальне провадження зареєстровано в автоматизованій системі документообігу, проте відповідно до Протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 21 жовтня 2020 року за даним кримінальним провадженням призначення не відбулось із зазначенням причини: не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Розпорядженням керівника апарату Розівського районного суду Запорізької області від 26.10.2020 року №16 призначено повторний автоматизований розподіл даного кримінального провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року справу за обвинувальним актом відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2020 року вказане кримінальне провадження було призначене до підготовчого судового засідання на 10 листопада 2020 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, термін дії якого закінчується 21 листопада 2020 року, посилаючись на те, що на теперішній час наявні ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який на стадії досудового слідства сприяв встановленню істини по справі, все відверто розповідаючи під час слідчого експерименту та в суді першої інстанції. Своєю позицію ОСОБА_8 підтвердив неухильність своєї позиції, яку жодного разу не змінив. Також цей факт підтверджує намір обвинуваченого сприяти органам правосуддя.

Крім того, потерпілій відшкодовано у повному обсязі всі майнові претензії. Щиро та відверто ОСОБА_8 розкаявся та висловив співчуття та каяття перед потерпілою. Всі ці вказані факти в подальшому можуть бути покладені в основу вироку як обставини, які пом`якшують покарання.

Безпосередніми свідками події, що сталася у домоволодінні ОСОБА_8 є його дружина та матір. Вони допитувались в суді першої інстанції і в силу ст.63 Конституції скористувалися правом не надавати свідчення.

Крім цього, обвинувачений не намагатиметься переховуватись, а сприятиме слідству у з`ясуванні обставин кримінального провадження, що підтверджується його неухильною та послідовною поведінкою як на стадії досудового слідства так і в суді.

Також зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким проживає разом матір`ю та цивільною дружиною та характеризується позитивно. Даний фат підтверджується довідкою виконавчого комітету від 02.11.2020 року №1893, яка знаходиться в матеріалах кримінальної справи. Факт наявності на праві власності домоволодіння, в якому проживають рідні та близькі ОСОБА_8 підтверджують факт міцних соціальних зв`язків.

До того ж, за час, який ОСОБА_8 провів під вартою, стан його здоров`я значно погіршився та продовжують загострюватись старі хронічні хвороби. За таких обставин суд першої інстанції мав всі підстави змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, існують і на час розгляду клопотання, поданого прокурором.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, не одружений, міцних соціальних зв`язків не має.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисника про необхідність зміни запобіжного заходу та застосування до нього домашнього арешту, є безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього домашнього арешту, є непереконливими.

Посилання захисника на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялось, у тому числі і під час обрання йому вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшились, але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції захисника, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Посилання захисника на неможливість перебування обвинуваченого під вартою через погіршення стану здоров`я внаслідок загострення хронічних хвороб та відсутності належного лікування в умовах слідчого ізолятору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б підтвердили, що обвинувачений через погіршення здоров`я не може триматися під вартою, апеляційному суду не було надано, у тому числі не було надано ніякої довідки медичної комісії про неможливість тримання його під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у злочині, що спричинив загибель людини.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , даних про особу обвинуваченого, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Розівського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, задоволено клопотання прокурора Куйбишевського відділу Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08 січня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4