Справа № 308/8887/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 02 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Дізнавач Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, у якому просить: накласти арешт на автомобіль марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 », який наразі перебуває на спеціальному майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області за адресою: Ужгородський район, село Оноківці, вулиця Головна, 55 та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , яке наразі зберігається при матеріалах кримінального провадження; заборонити використання та розпоряджання автомобілем марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 »» та визначити місце його зберігання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити використання та розпоряджання свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та визначити місце зберігання до матеріалів кримінального провадження. В обґрунтування вимог клопотання дізнавач посилається на те, що вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вважаються предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, його перебування на зберіганні у третіх осіб створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.

У судовому засідання дізнавач клопотання підтримав в повному обсязі, покликаючись на мотиви такого. Просив клопотання задовольнити.
Володілець майна в судовому засіданні проти клопотання не заперечив, зазначив що автомобіль марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 » він придбав близько двох тижнів тому в м. Тячів у гр. на ім`я ОСОБА_7 .

Заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що підрозділом дізнання Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000123 від 02.09.2020, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Підставою внесення зазначених відомостей до ЄРДР відповідно наданого витягу стало те, що 02.09.2020 року до Ужгородського РВП надійшло повідомлення від працівника СРПП Ужгородського РВП про те, що під час перевірки документів на легковий автомобіль марки Aydi А7 номерний знак НОМЕР_1 було зафіксовано спрацювання бази даних "Інтерпол", як викрадений автомобіль (країна Німеччина).

Зі змісту наданої дізнавачем копії протоколу огляду місця події від 02.09.2020 року встановлено, що 02 вересня 2020 року в ході проведення огляду місця події автомобіль марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 було вилучено. Підставою проведення вказаного огляду зазначено «дозвіл». В матеріалах справи наявна письмова заява володільця вказаного майна гр. ОСОБА_4 , за змістом якої останній зазначив, що надає дозвіл на проведення огляду автомобіля марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 ».

Згідно наявних в матеріалах справи письмових пояснень гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній повідомив, що у нього у власності знаходиться автомобіль марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 », який він придбав близько двох тижнів тому в м. Тячів у гр. на ім`я ОСОБА_7 . Такі ж пояснення ОСОБА_4 надав і у суді.

В межах даного провадження відповідно до постанови дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 02.09.2020 року автомобіль марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовим доказом, оскільки такий підпадає під ознаки ст. 98 КПК України.

Метою поданого клопотання про арешт майна дізнавач визначив збереження речових доказів у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання підлягає до задоволення в частині накладення арешту на вказане у клопотанні майно та документ.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні дізнавача, однак, вимога дізнавача щодо визначення місця зберігання вказаного транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію т/з за адресою: АДРЕСА_1 , є необґрунтована, оскільки вирішення питання про визначення місця зберігання арештованого майна виходить за межі повноважень слідчого судді.

Так, речові докази відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК є процесуальним джерелом доказів у кримінальному провадженні. При цьому їх зберігання є однією з гарантій реалізації завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК, та умовою дотримання прав осіб, права котрих було обмежено, у тому числі й майнові, щодо речей чи майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні і на яке ухвалою слідчого судді уже накладено арешт.

Чинний кримінальний процесуальний закон у ст. 100 чітко передбачає порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію. Зокрема, у ч. 2 цієї статті регламентовано, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» затверджено Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження. Так, забезпечення схоронності тимчасово вилученого майна врегульовано у п. 27 вказаного Порядку, де зазначено, що схоронність такого майна забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно.

Враховуючи встановлені під час судового засідання обставини, слідчий суддя дійшов висновку про часткове задоволення вимог клопотання дізнавача.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 175, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання дізнавача Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000123 від 02 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене в ході проведеного огляду місця події 02 вересня 2020 року майно в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000123 від 02 вересня 2020 року, а саме на: автомобіль марки «Audi» модель «А7» номерний знак « НОМЕР_1 » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , в частині використання та розпорядження такими.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1