Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/257/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому дистанційно в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, одруженого, який має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1)25.12.2002 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
2)19.11.2004 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців;
3)27.06.2006 р. Піщанським районним судом Вінницької області за ст.ст. 391, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, звільненого з місць позбавлення волі 27.10.2010 р. у зв`язку з відбуттям покарання;
4)27.10.2011 р. Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, звільненого 27.01.2015 р. у зв`язку з відбуттям покарання
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185, п. 6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 393, ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 162 КК України і призначено покарання за ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком 3 (три) роки; за ч.1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки; за ч.1 ст. 393 КК України у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки; за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років; за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 6 (шість) років; за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років; за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю підсудного; за п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у власності обвинуваченого. На підставі ч.1, ч.2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у власності обвинуваченого. У пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.185 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харків, громадянина України, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 12.01.2006 р. Маньківським районним судом Черкаської області за ч.1 ст. 296 КК України до обмеження волі строком 3 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
2) 27.10.2006 р. Голосіївським районним судом м. Київ за ч.1 ст. 186, ст.ст. 71, 72 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців;
3)09.10.2009 р. Дніпровським районним судом м. Київ за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 187, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 6 років, звільненого з місць позбавлення волі 08.05.2015 р. у зв`язку з відбуттям покарання
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років; за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 8 (вісім) років; за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого. Визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість місяців). На підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання у виді арешту у зв`язку із закінченням строку давності. У пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263, п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочинів;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, не працюючого, мешканця АДРЕСА_3 , раніше судимого:
1)24.10.2011 р. Соснівським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст. 309, ч.3 ст. 307, ст.ст. 69, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 3 місяці з конфіскацією всього майна, звільненого з місць позбавлення волі 16.06.2014 р. у зв`язку з відбуттям покарання;
2)02.03.2017 р. Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 04 (чотири) роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за новим вироком з покаранням у виді позбавлення волі за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2017 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років. У пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Сміла Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_4 , раніше судимого:
1)07.09.2017 р. Черкаським районним судом Черкаської області за ч.3 ст.15 ч.5 ст. 185, ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 8 років з конфіскацією майна
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за новим вироком з покаранням у виді позбавлення волі за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченого
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок скасувати в частині виправдання невинуватими у пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст. 263, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст. 185 КК України через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України - 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 4 ст.187 КК України - 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ч. 1 ст. 263 КК України - 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна. ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст. 162 КК України - 2 роки обмеження волі; за ч. 1 ст. 358 КК України - 6 місяців арешту; за ч. 1 ст. 393 КК України - 4 роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України - 6 років позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України - 6 років позбавлення волі; за ч.4 ст.185 КК України 8 років позбавлення волі; за ч.5 ст.185 КК України 9 років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майн; за п.6 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.1, ч.2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_6 покарання виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є у власності обвинуваченого. Дослідити під час апеляційного розгляду кримінального провадження: характеризуючи дані на обвинувачених; показання: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ; протоколи огляду місця події від 05.11.2015 в квартирі АДРЕСА_5 , від 07.12.2015 в квартирі ОСОБА_21 , від 15.02.2016 в квартирі ОСОБА_22 , від 19.02.2016 в квартирі ОСОБА_23 ; висновки товарознавчих експертиз, якими встановлено вартість майна, викраденого у потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 і ОСОБА_22 ; копії документів, які підтверджують власність потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 на викрадене майно.

Докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого, ч.1 ст.263 КК України, а саме: протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_6 від 26.02.2016; висновок експерта №1/645 від 25.05.2016. Докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вбивства ОСОБА_24 , а саме: протокол огляду місця події від 21.02.2016 року проведеним за адресою: АДРЕСА_7 ; протокол огляду місця події від 22.02.2016 року проведеним в Канівській ЦРЛ; висновок судово-дактилоскопічної експертизи №1/280 від 10.03.2016 року; протокол огляду місця події від 22.02.2016 року проведеним біля автозаправки БРСМ в Канів; протокол огляду місця події від 22.02.2016 року проведеним біля Канівської ГЕС; висновок судово-балістичної експертизи №1/282 від 17.03.2016; протокол огляду місця події від 22.02.2016, проведеним поблизу дороги Канів-Софіївка-Золотоноша; протокол допиту потерпілого ОСОБА_25 від 23.02.2016; висновок судово-медичної експертизи №03-01458 від 23.02.2016; протокол огляду трупа 23.02.2016; протокол огляду місця події від 23.02.2016 року, проведеним поблизу дороги Канів-Ліплявка-Прохорівка; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_26 від 25.02.2016 року; протокол пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_26 від 25.02.2016 року; протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 26.02.2016 року; протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 26.02.2016 року; протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 26.02.2016; висновок судово-медичної експертизи №03-01/158/12 від 13.05.2016; висновок судово-медичної експертизи №05-5/78 від 26.04.2016; висновок судово-балістичної експертизи №1/662 від 28.04.2016; висновок судово-балістичної експертизи №1/737 від 05.05.2016. Докази, які підтверджують вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, а саме: протокол огляду місця події від 18.08.2015, проведеним по вул. Андреєва, неподалік від перехрестя з вул. Артема в м. Сміла Черкаської області; протокол допиту свідка ОСОБА_27 від 23.09.2015; висновок судово-хімічної експертизи № 2/1340 від 28.08.2015. В решті вирок суду залишити без зміни. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не правильно надану оцінку щодо відсутності у ОСОБА_8 умислу на спричинення смерті потерпілий ОСОБА_28 . Зокрема, суд послався на те, що ОСОБА_8 усвідомлюючи, що його спільник має зброю, тому що бачив в руках ОСОБА_6 обріз в чохлі, не передбачав, що той здійснить убивство потерпілої. Із інформації, яка отримана із слідчого експерименту з ОСОБА_8 , суд встановив, що попередньої змови у цих обвинувачених про умисне вбивство потерпілої ОСОБА_28 не було, а для ОСОБА_8 було несподіванкою те, що його спільник ОСОБА_6 у процесі розбійного нападу здійснив постріли у потерпілу, тобто його попередня змова не виходила за межі вчинення розбою. Доказів, які б спростовували зазначену інформацію і доводили те, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_29 заздалегідь, тобто до початку вчинення ОСОБА_6 , спрямованих на умисне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_28 , домовились про спільне його виконання, суду не надано. Однак, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_8 знав, що ОСОБА_6 взяв обріз, розуміючи характер особи ОСОБА_6 , ОСОБА_29 не міг не знати або свідомо не припускати можливість вчинення умисного вбивства. Разом з тим, як до, так і в процесі вчинення розбійного нападу ОСОБА_29 не вжив заходів щодо уникнення фатального результату, а навпаки після отримання ОСОБА_28 вогнепальних поранень продовжив вчинення злочинного умислу та відібрав цінні речі в останньої. В сукупності вказаних ознак, сторона обвинувачення обґрунтовано висунула обвинувачення про вчинення вбивства ОСОБА_29 та ОСОБА_6 . Доводи, про те, що ОСОБА_29 не міг передбачити вчинення пострілів ОСОБА_6 та не знав про його умисел розцінюється, як бажання уникнути відповідальності. Крім того, вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.12.2019 виправдано ОСОБА_6 по епізодах викрадення майна потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_30 , ОСОБА_20 і ОСОБА_31 . У пред`явлених обвинуваченнях ОСОБА_6 винуватим себе не визнав і пояснив, що до вчинення цих злочинів він непричетний. Однак, стороною обвинувачення надані докази, які свідчать про доведеність фактів викрадення певного майна у цих потерпілих із проникненням до їх житла, крім того, враховуючи характер вчинення попередніх кримінальних правопорушень, спосіб проникнення, ОСОБА_6 до житла в сукупності із зібраними доказами, дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 причетний до викрадення майна у потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 і ОСОБА_22 . Позиція обвинуваченого щодо заперечення своєї вини, розцінюється як бажання останнього уникнути відповідальності, а відсутність речей потерпілих під час проведення обшуку в помешканні обвинуваченого, може свідчити про збут вказаних речей. Крім того, вказаним вироком суду, виправдано обвинуваченого ОСОБА_8 у незаконних операціях з вогнепальною зброєю. Суду для підтвердження винуватості ОСОБА_29 надано протокол обшуку згідно з яким 26.02.2016 р. проведено обшук за адресою: АДРЕСА_6 і виявлено, серед іншого, предмет, схожий на револьвер. Разом з тим, суд звернув увагу на те, що із тексту протоколу вбачається, що обшук проведено у присутності обвинуваченого ОСОБА_9 , а не ОСОБА_6 чи ОСОБА_8 . Сторона обвинувачення не погоджується із висновком суду, оскільки зазначає, що дозвіл на проведення обшуку надано ухвалою слідчого судді в якій зазначено, що в цьому житлі фактично проживають ОСОБА_29 і ОСОБА_32 . Що мстосується обвинувачення ОСОБА_10 у незаконних операціях з наркотичним засобом, то законність проведення слідчої дії, як огляд місця події від 18.08.2015 року, підтверджено показаннями свідка ОСОБА_27 , однак суд не взяв до уваги їх, тому що хід процесуальної дії, проведеної з порушенням закону. Вважає, що в даному випадку, оскільки права особи порушені не були, забезпечено понятих, як того вимагають норми закону та фактично проведено огляд місця події, а не обшук.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Придніпровського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в судовому засіданні стороною захисту було доведено з посиланням на фактичні обставини, що в показаннях свідків сторони обвинувачення та досліджених в судовому засіданні доказах суттєві протиріччя, які ставлять під сумнів обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення. Більше того, сторона захисту належним чином довела, що частина цих доказів зібрані з грубим порушенням норм КПК України і являються недопустимими. З цього приводу в судовому засіданні були відповідні клопотання про визнання доказів недопустимими. Однак, суд, в оскаржуваному рішенні проігнорував ці обставини і належним чином не спростував їх. Так, під час проведення огляду місця події 21.02.2016 року за адресою АДРЕСА_7 , в ході якого нібито були виявлені та вилучені сліди пальців рук, серед яких один належить ОСОБА_6 , а інший ОСОБА_8 , були допущенні грубі порушення вимог КПК України. Це безумовно свідчить про недопустимість протоколу огляду місця події від 21.02.2016 року за адресою АДРЕСА_7 та всього, що було виявлено та вилучено під час його проведення, а також, про неповноту судового розгляду, про незаконність судового рішення та про підстав для його скасування. В свою чергу, в силу того, що сам протокол огляду місця події, як доказ, є недопустимим, то і відбитки пальців рук, які ніби то були вилучені під час його проведення і які були вилучені з порушенням положень КПК України, є недопустимими. Крім того, носії, на які були вилучені ці відбитки пальців рук, і які були використані під час проведення дактилоскопічної експертизи, не були відкриті і пред`явлені стороні захисту в порядку ст.290 КПК України. Це беззаперечно свідчить про те, що дактилоскопічна експертиза була проведена з використанням недопустимих доказів, і про те, що якби не було цих доказів, то і не було б висновку експертизи, а тому і висновок експерта № 1/737 від 05.05.2016 року також є недопустимим доказом. Що стосується висновку експерта № 03-01/158 від 23.02.2016 року про проведення судово-медичної експертизи трупа потерпілої ОСОБА_24 , то він також жодним чином не доводить причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих злочинів, а лише констатує наявність тілесних ушкоджень, їх характер, локалізацію, причину тощо. Щодо висновків експертів № 1/282 від 17.03.2016 року про проведення судової балістичної експертизи семи металевих предметів та двох предметів, схожих на контейнери та № 1/662 від 28.04.2016 року про проведення судової балістичної експертизи по обрізу, гільзам та 7 металевим предметам, вилученим при огляді трупа ОСОБА_24 , то аналогічно, вони також жодним чином не доводить причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину. Крім того, в судовому засіданні не було досліджено жодного доказу, які б підтверджували, що тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_24 були заподіяні пострілу саме з обрізу, який знайшов свідок ОСОБА_33 , показання якого теж мають суперечності. Звертає також увагу на те, що в судовому засіданні не було досліджено жодного доказу, який би свідчив кому належить телефон, який знайшов свідок ОСОБА_34 і чи належить він потерпілій ОСОБА_24 . Стороною обвинувачення не доведено і не надано ніяких доказів того, що речі, виявлені на узбіччі,належали потерпілій ОСОБА_24 . Впізнання цих речей не проводилось. Сторона захисту також вважає недопустимим та неналежним доказом протокол слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 від 26.02.2016 року. Згідно протоколу надання ОСОБА_6 доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.02.2016 року, останньому не були надані для ознайомлення відеозаписи слідчих дій, в тому числі із записом слідчого експерименту з ОСОБА_8 . Так, згідно висновку експерта № 03-01/158/12 від 13.05.2016 року про проведення судово-медичної експертизи за результатами слідчого експерименту з ОСОБА_8 щодо можливість спричинення у ОСОБА_24 тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує підозрюваний ОСОБА_8 проведення слідчого експерименту відбулося 25.02.2016 року, хоча досліджений в судовому засіданні протокол слідчого експерименту, на який посилається суд, датований 26.02.2016 року. Відмічає, що після перегляду в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту, ОСОБА_8 наголошував на тому, що його із застосуванням сильного фізичного і психічного примусу, змусили працівники поліції дати такі покази і під час допиту і під час експерименту. Таким чином, детальний аналіз доказів, якими скористався суд для обґрунтування винності ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст.115 та ст. 4 ст. 187 КК України, свідчить про недопустимість та неналежність більшості цих доказів, жодного доказу, який би безсумнівно доводив причетність ОСОБА_6 до їх і, наявність численних грубих порушень положень КПК України, в тому числі і права на захист. Також сторона захисту вважає безпідставним, необгрунтованим та незаконним визнання ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Судом не вказано, якими доказами він керувався при прийнятті рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину. В судовому засіданні не було досліджено жодного доказу і вони відсутні у матеріалах справи. В оскаржуваному вироку ОСОБА_6 визнано винним також і в незаконному придбанні та зберіганні вогнепальної зброї, однак вироку нічого не вказано про місце і обставини зберігання ОСОБА_6 обрізу. Крім того, зазначає також, що останнє слово обвинувачених в даному кримінальному провадженні було заслухане судом першої інстанції 29.11.2019 року об 11.00 год., після чого колегія суддів вийшла до нарадчої кімнати, з якої вийшла 03.12.2019 року і до 13.30 год. оголошувався вирок, однак, згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, з 29.11.2019 року по 03.12.2019 року головуючим в колегії, суддею ОСОБА_1 в цей період ухвалено 24 процесуальних рішення, при чому вони приймались за результатами проведення відкритих судових засідань, зокрема, щодо продовження строків досудового розслідування, щодо розгляду клопотань про тимчасовий доступ до речей і документів, щодо від відбування покарання, проведення судового засідання в кримінальній справі та продовження строків тримання під вартою тощо. Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, з 29.11.2019 року по 03.12.2019 року суддею ОСОБА_35 ухвалено 40 процесуальних рішень (рішення та ухвали), суддею ОСОБА_36 ухвалено 28 процесуальних рішень аналогічних рішень. Наведене свідчить про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону, а отже безумовною підставою скасування оскаржуваного вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та в доповненнях до неї просить вирок районного суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що порушено його право на захист, в аспекті недотримання встановленої законом процесуальної процедури, відповідно до ст. 339 ч 2 КПК України, після зміни обвинувального акта під час судового розгляду, щодо виконання прокурором вимог передбачених ст. 290-293 КПК України; неповноти судового слідства, під час якого залишилися недослідженими обставини, по окремо взятим епізодам обвинувачення, щодо-часу, місця, способу, мети і мотивів вчинення кримінального правопорушення, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні по окремо взятим епізодом обвинувачення за ст. 393 ч.1, ст.263 ч.1, ст.115 ч.2 п. 6, ст.187 ч.4 КК України, фактичним обставинам справи; неправильного застосування закону України, про кримінальну відповідальність в аспекті кваліфікації карного діяння за ознаками ст.115 ч.2 п.6, ст.187 ч.4 КК України, як ексцесу виконавця з подальшим призначенням кримінального покарання за аналогією; порушення таємниці нарадчої кімнати, що виражається у розгляді та прийнятті суддями з колегії суду під час перебування в нарадчій кімнаті, судових рішень в інших судових провадженнях. Крім того, судове провадження, після зміни обвинувального акту, було продовжено без підготовчого судового засідання та судом не було роз`яснено право особи на розгляд справи судом присяжних згідно до статті 384 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок районного суду, пом`якшивши призначене покарання та перерахувати термін попереднього ув`язнення, з моменту взяття його під варту по день проголошення апеляційний судом ухвали, згідно положень ч.5 ст.72 КК України, мотивуючи тим, що в матеріалах кримінального провадження наявні обставини, що пом`якшують покарання, серед яких: певні захворювання, позитивна характеристика за місцем роботи. Крім того, відсутні обставини, що обтяжують покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_37 просить скасувати вирок районного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи тим, що вирок суду є неправосудним та ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в частині: порушення його права на захист, в аспекті залишення не з`ясованим відповідності зміненого обвинувального акта, вимогам ст.291 КПК України, а саме відсутність роз`яснення прокурором про можливість розгляду кримінального провадження судом присяжних та суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання теж мав вжити заходи до усунення вказаних порушень, однак вказане не було здійснено, не роз`яснено і судом про особливості такого розгляду; неповноти судового розгляду, під час якого залишились не дослідженими обставини за епізодом за ч.4 ст.187 КК України стосовно мети, способу вчинення кримінального правопорушення, з`ясування яких має істотне значення для правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; порушення таємниці нарадчої кімнати, оскільки колегія суддів, перебуваючи в нарадчій кімнаті в період з 29.11.2019 року з 11.00 год. до 03.12.2019 року 15.00 год. брали участь в інших судових засіданнях та приймали судові рішення, що є порушенням КПК України.

Вироком суду обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 визнанні винними у вчинені умисних злочинів за наступних обставин.
Так, 13 червня 2015 року близько 13 години 15 хвилин ОСОБА_6 з умислом на таємне викрадення чужого майна шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей проник до приміщення квартири АДРЕСА_8 , звідки умисно, з корисливих мотивів повторно таємно викрав майно на загальну суму 47 623 грн. 03 коп., що належать потерпілій ОСОБА_38 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану вище суму.
Крім того, він же, близько 13 години 30 хвилин 12 серпня 2015 року, діючи умисно і з корисливих мотивів, переконавшись у відсутності сторонніх осіб та власника, шляхом зламу внутрішнього замка вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_9 , що належить потерпілій ОСОБА_39 , звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 8 050 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_39 матеріальних збитків на вказану вище суму.
Крім того, ОСОБА_6 близько 16 години 26 листопада 2015 року із умислом на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в будинку АДРЕСА_10 , пошкодив серцевину замка до вхідних дверей квартири АДРЕСА_11 за допомогою раніше заготовлених викрутки і розвідного ключа та проник до вказаного житла, звідки умисно таємно з корисливих мотивів повторно вчинив таємне викрадення майна на загальну суму 7 240 грн. та із викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_40 матеріальну шкоду на вказану вище суму.
Крім того, близько 12 години 27 листопада 2015 року ОСОБА_6 з умислом на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи в будинку АДРЕСА_12 , умисно за допомогою раніше заготовлених викрутки та розвідного ключа пошкодив серцевину замка до вхідних дверей квартири АДРЕСА_13 та проник до неї, звідки умисно повторно таємно з корисливих мотивів вчинив крадіжку майна на загальну суму 4 179 грн. 80 коп., та із викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_41 матеріальну шкоду на вказану вище суму.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 близько 15 години 26 лютого 2015 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_14 , де шляхом розбиття скла ванної кімнати незаконно, умисно проник до будинку, звідки таємно, з корисливих мотивів викрав майно на загальну суму 11 160 грн., після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_42 матеріальних збитків на вказану вище суму.
Крім того, ОСОБА_9 близько 13 години 03 березня 2015 року, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей незаконно, умисно проник до квартири АДРЕСА_15 , звідки таємно, з корисливих мотивів повторно викрав майна на загальну суму 5 580 грн. та чоловічу сумку із шкірозамінника вартістю 400 грн., в якій знаходилися паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_43 , серії НОМЕР_1 та закордонний паспорт на ім`я останнього, чим завдав потерпілій ОСОБА_44 матеріальних збитків на вказану вище суму, після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник.
Крім того, ОСОБА_9 близько 14 години 00 хвилин 06 березня 2015 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей незаконно, умисно проник до квартири АДРЕСА_16 , звідки таємно, з корисливих мотивів повторно викрав майно на загальну суму 2 700 грн., чим завдав матеріальних збитків потерпілій ОСОБА_45 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник.
Крім того, ОСОБА_9 в період часу з 07 березня 2015 року до 19 години 40 хвилин 10 березня 2015 року (більш точно не встановлено), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей незаконно, умисно проник до квартири АДРЕСА_17 , звідки таємно, з корисливих мотивів повторно викрав майно на загальну суму 3 150 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_46 матеріальних збитків на вказану вище суму, після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник.
Крім того, ОСОБА_9 близько 10 години 30 хвилин 07 березня 2015 року, перебуваючи в АДРЕСА_18 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, з корисливих мотивів шляхом злому вхідних дверей проник до кв. АДРЕСА_19 , де проживає потерпілий ОСОБА_47 , звідки повторно таємно викрав майно на загальну суму 6 229 грн., після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, завдавши потерпілому ОСОБА_48 матеріальних збитків на вказану вище суму.
Крім того, близько 10 години 11 березня 2015 року обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , перебуваючи по АДРЕСА_20 , маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, таємно, умисно, з корисливих мотивів шляхом злому замка вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_21 потерпілої ОСОБА_49 , звідки повторно таємно викрали майно на загальну суму 6145 грн. 80 коп., після чого з викраденим з місця скоєння злочину зникли, завдавши потерпілій матеріальних збитків на вказану вище суму.
Крім того, близько 10 години 23 червня 2015 року обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебували поряд з п`ятиповерховим будинком АДРЕСА_14 , де ОСОБА_10 умисно залишився на майданчику п`ятого поверху вказаного будинку, щоб попередити спільників у разі небезпеки, а ОСОБА_6 разом з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_22 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів, а ОСОБА_6 повторно, вчинили крадіжку майна, яке належать потерпілому ОСОБА_50 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, спричинивши останньому матеріальних збитків на загальну суму 76 764 гривні 60 коп.
Крім того, ОСОБА_6 14 липня 2015 року близько 11 години 30 хвилин за попередньою змовою та разом з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, перебуваючи поряд з багатоповерховим будинком АДРЕСА_23 , шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_24 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів повторно вчинили крадіжку майна, що належать потерпілій ОСОБА_51 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, спричинивши останній матеріальних збитків на загальну суму 5 993 грн. 20 коп.
Також ОСОБА_6 близько 14 год. 21 липня 2015 року за попередньою змовою з особами, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом злому замка на вхідних дверях квартири АДРЕСА_25 , що належить потерпілому ОСОБА_52 , проник всередину вказаної квартири, звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів повторно викрав грошові кошти в сумі 12 000 грн., чим завдав майнової шкоди ОСОБА_52 на вказану суму.
Крім того, приблизно о 14 год. 18 серпня 2015 року обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 і ОСОБА_6 за попередньою змовою між собою про повторне таємне викрадення чужого майна перебували поряд з багатоповерховим будинком АДРЕСА_26 , де ОСОБА_53 залишився на першому поверсі спостерігати за обстановкою щоб попередити своїх спільників у разі виникнення небезпеки, а ОСОБА_8 і ОСОБА_6 піднялися на третій поверх і шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_27 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів повторно вчинили крадіжку майна, що належать потерпілій ОСОБА_54 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, спричинивши потерпілій матеріальних збитків на загальну суму 35 554 грн. 05 коп.
Окрім того, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 повторно, за попередньою змовою між собою та з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, близько 14 години 30 липня 2015 року шляхом пошкодження серцевини замка вхідних дверей проникли до квартири АДРЕСА_28 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів повторно вчинили крадіжку майна, що належать потерпілому ОСОБА_55 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зникли, спричинивши останньому матеріальних збитків на загальну суму 243 432 грн. 18 коп., що становить 399,7 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та є у великих розмірах.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 близько 12 год. 35 хв. 12 серпня 2015 року, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_29 , підійшов до квартири АДРЕСА_30 , яка на праві власності належить потерпілій ОСОБА_56 , і з умислом на незаконне проникнення до житла, таємно, не маючи дозволу володільця на перебування у вказаній квартирі, зламавши внутрішній замок у вхідних дверях, порушуючи конституційне право власника на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституції України, незаконно проник всередину вказаної квартири.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що стосовно нього ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.05.2015 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із встановленням наступних обмежень: заборонено вихід з будинку за місцем проживання з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня; заборонено виїзд за межі міста, району в особистих справах; зобов`язано з`являтися на реєстрацію до органів внутрішніх справ чотири рази на місяць, умисно, всупереч встановленим обмеженням, самовільно, без дозволу та повідомлення Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області, залишив місце свого постійного проживання по АДРЕСА_2 і з 03 серпня 2015 року з метою ухилення від адміністративного нагляду виїхав до м. Черкаси, чим грубо порушив обмеження, встановлені йому адміністративним наглядом.
Також обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , попередньо домовившись про розбійний напад на потерпілу ОСОБА_24 , з метою подальшого заволодіння її грошовими коштами, перебуваючи 21 лютого 2016 року за адресою: АДРЕСА_7 , підготувалися до вчинення вказаного кримінального правопорушення шляхом попереднього вивчення місця вчинення злочину, а саме: близько 16 години зайшли до під`їзду №1 вищевказаного будинку, піднялися на міжповерховий майданчик між 3 та 4 поверхами, де стали очікувати на потерпілу ОСОБА_24 .
Близько 16 години 30 хвилин 21.02.2016 обидва обвинувачені, перебуваючи на майданчику між 3 та 4 поверхами, маючи умисел вчинення розбою на ОСОБА_24 з метою заволодіння її коштами, дочекалися поки потерпіла зайшла до під`їзду №1 будинку АДРЕСА_31 і піднялась на третій поверх, де розташовувалася її квартира під АДРЕСА_32 , після чого ОСОБА_6 спустився на майданчик 3 поверху, залишивши ОСОБА_8 на майданчику між 3 та 4 поверхами для спостереження за обстановкою та попередження в разі появи сторонніх осіб, після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів і, виходячи за межі досягнутої з ОСОБА_8 домовленості, бажаючи настання смерті потерпілої ОСОБА_24 , здійснив два постріли з обріза гладкоствольної рушниці в область живота потерпілої ОСОБА_24 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних дробових поранень живота з ушкодженням внутрішніх органів, від яких настала смерть останньої, після чого ОСОБА_8 спустився слідом за ОСОБА_6 , забрав у потерпілої сумку з коштами, після чого вони удвох з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.
Також у період з 20 по 21 лютого 2016 року за невстановлених обставин і невстановленим способом ОСОБА_6 , готуючись до вчинення розбійного нападу в м. Каневі разом з ОСОБА_8 , без передбаченого законом дозволу придбав і зберігав обріз мисливської рушниці, який є гладкоствольною вогнепальною зброєю обрізом гладкоствольної двоствольної мисливської рушниці із вертикально-спареними стволами 12 калібру моделі ТОЗ-34ЕР промислового виробництва СРСР, промислові Т №9831 (стволи), НОМЕР_2 (колодка), в конструкцію якої саморобним способом внесені зміни шляхом вкорочення стволів і видалення прикладу, та придатний для стрільби.
Він же у невстановлений час та спосіб заволодів паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 15.09.2001 Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_57 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого з метою його подальшого використання у власних інтересах незаконно шляхом відклеювання видалив попередні фотознімки ОСОБА_58 на 1 та 3 сторінках зазначеного паспорту і наклеїв на їх місця два фотознімки розмірами 3х4 см зі своїм зображенням, після чого 26 лютого 2016 був затриманий працівниками поліції за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України. В ході затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 у нього виявлено та вилучено вищевказаний паспорт громадянина України, в першопочатковий зміст якого вносилися зміни шляхом видалення попередніх фотознімків на 1 та 3 сторінках та з подальшим наклеюванням фотознімків.
Також ОСОБА_6 , утримуючись під вартою на підставі ухвали Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2016 у кримінальному провадженні №0000139 за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, в період з 02 до 03 години 19 квітня 2016 року, маючи умисел, спрямований на вчинення втечі з-під варти з камери №4 ізолятора тимчасового тримання осіб, що перебувають у попередньому ув`язненні Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, що розташований по вулиці Перемоги, 13, у м. Сміла Черкаської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, уникаючи зони спостереження відеокамери, розташованої у камері, яка заздалегідь була розвернута до стіни, тим самим скориставшись відсутністю належного контролю за ним з боку співробітників ізолятора тимчасового тримання осіб, що перебувають у попередньому ув`язненні Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, проліз у вікно, металеві грати на якому були заздалегідь пошкоджені, самовільно незаконно залишив таким чином територію ізолятора тимчасового тримання осіб, що перебувають у попередньому ув`язненні Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.
Вироком суду у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, а саме у таємному викрадені майно потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 і ОСОБА_22 , ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину.
Вироком суду у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, а з обвинувачення ОСОБА_6 виключено вчинення ним умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, а також виключає з обвинувачення зазначених осіб те, що вони слідкували за потерпілою і готувались до її умисного вбивства, а також те, що вони заволоділи коштами потерпілої у сумі 10-15 тисяч гривень.
Вироком суду у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину.
Вироком суду ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину.

Заслухавши доповідь судді, заслухавши в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_14 , які залишили апеляційні скарги на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_15 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити подані їх апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Водночас, у зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник не оскаржують вирок суду, а прокурор під час уточнення вимог апеляційної скарги, зазначив про дослідження доказів стосовно останнього, однак не ставить в апеляційній скарзі питання про скасування чи зміну вироку щодо ОСОБА_10 , відмовився від оскарження вироку щодо нього, а тому колегією суддів щодо ОСОБА_10 вирок не переглядається.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що досудове і судове слідство в даному кримінальному провадженні проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності надав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставин та дій обвинувачених ОСОБА_6 , кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення в житло, за ч.1 ст.358 КК України, як підроблення документу, який видається та посвідчується установою, який надає права, з метою його використання, за ч.1 ст.393 КК України як втеча з-під варти, вчинена особою, що перебуває в попередньому ув`язненні, ч.1 ст.263 КК України як придбання, носіння і зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, повторно, з проникненням у житло, ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, повторно, з проникненням у житло, у великих розмірах, ч.4 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений за попередньою змовою групою осіб, п.6 ч.2 ст.115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів; ОСОБА_8 , кваліфікувавши його дії за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений за попередньою змовою групою осіб, за ст.395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, повторно, з проникненням у житло, ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, повторно, з проникненням у житло, у великих розмірах; ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з проникненням у житло, які учасниками процесу не оскаржуються.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо необхідності скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є необґрунтованими виходячи з наступного.
Так, статтею 384 КПК України визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до обвинувального акту та реєстрів матеріалів досудового розслідування, які надійшли до Канівського міськрайонного суду Черкаської області, прокурор додав письмове роз`яснення як обвинуваченому ОСОБА_6 так і обвинуваченому ОСОБА_59 про можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних ( т.1 а.с.107-108).
Крім того, як убачається із журналу судового засідання та технічного носія інформації від 30.11.2017 року, у підготовчому судовому засіданні Придніпровського районного суду м. Черкаси, головуючим суддею також було роз`яснено обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних. У даному підготовчому судовому засіданні останні відмовились від проведення судового розгляду судом присяжних (т.12 а.с.88-91).
При цьому, вже у 2019 році, після зміни прокурором обвинувального акта в процесі судового розгляду по суті, в той час як обсяг обвинувачення не змінився, питання про роз`яснення обвинуваченим право на суд присяжних не передбачено.
За таких обставин доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що ні прокурором, ні головуючим суддею ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні не роз`яснено їм право на розгляд кримінального провадження судом присяжних та відсутність самої фіксації вказаного підготовного судового засідання 30.11.2017 є не обґрунтованими.
Є також і не обґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що суд безпідставно 30.11.2017 продовжив йому дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки як убачається з матеріалів кримінального провадження прокурором 27.11.2017 через експедицію суду було надано клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 .. У підготовчому судовому засіданні, 30.11.2017 на обговорення учасників кримінального провадження було поставлено питання щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , яке у визначеному законом порядку судом вирішено та за наслідками постановлено ухвалу суду від 30.11.2017 ( т.12, а.п.57-70, 88-91, 94-95).
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно з принципом безпосередності дослідження показань, речей та документів, закріпленого ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження дотримався цих вимог закону, що спростовує доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з приводу того, що йому не було надана можливість надати вільні пояснення щодо інкримінуємих їм кримінальних правопорушень.
Так, після зміни обвинувального акта і надання судом достатнього часу для підготовки до обвинувачення, під час судового засідання 21.08.2019, згідно журналу судового засідання та технічного носія інформації, судом було надано кожному обвинуваченому надати пояснення щодо кожного епізоду окремо.
Обвинуваченому ОСОБА_6 головуючим суддею було надано можливість надати вільні пояснення після зміненого обвинувального акта по суті пред`явленого обвинуваченого, на що ОСОБА_6 відповів, що доповнити нічого, та просив допитати свідка ОСОБА_60 на підтвердження його алібі по епізоду розбійного нападу та вбивства потерпілої ОСОБА_24 , а обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що вказане кримінальне правопорушення він не вчиняв, його змусили взяти на себе даний злочин (т.26, а.п.63-65)
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що в матеріалах відсутня фіксація судового засідання від 09.11.2018, яке відбулося в режимі відеоконференції є також не обґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний журнал судового засідання від 09.11.2018 та фіксація, здійснена за допомогою системи технічної фіксації судових процесів «Акорд», з яких вбачається, що дійсно обвинувачений під час судового засідання перебував у Черкаському слідчому ізоляторі та судовий розгляд здійснювався в режимі відеоконференції. При цьому, відсутність диску із записом даної конференції не стосується предмета доказування і в будь-якому випадку це порушення не є істотним для скасування вироку суду (т.23. а.п.227-229).
По епізоду вчинення розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_24 , а також незаконних діях з вогнепальною зброєю обвинуваченим ОСОБА_6 та розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_24 обвинуваченим ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України не визнав, зазначивши, що дані злочини він не вчиняв та у нього наявне алібі.
Проте, незважаючи на не визнання ОСОБА_6 своєї вини, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 21.02.2016, згідно якого на 3-му поверсі першого під`їзду будинку АДРЕСА_33 біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_32 виявлено плями речовини, схожої на кров, 4 кульки, схожі на шріт, чохол для тенісної ракетки, а також знайдено і вилучено папілярні сліди пальців і долонь (т.20 а.с.6-15);
- висновком судово-медичної експертизи №03-01/158 від 23.02.2016, згідно якої потерпіла ОСОБА_24 доставлена до Канівської центральної районної лікарні (ЦРЛ) 21.02.2016 р. зі скаргами на те, що двоє невідомих осіб чоловічої статі двічі вистріли в неї з невеликої відстані, госпіталізована з діагнозом: вогнепальне проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів. Під час надання медичної допомоги виявлено множинні (близько 50-ти) місцями наскрізні дрібні 0,2-0,3 см пошкодження тонкої кишки та брижі, а також інші ушкодження. В ході хірургічного втручання в черевній порожнині виявлено і видалено два пластикових контейнери для дробу та декілька дробин. Незважаючи на реанімаційні заходи, о 7 год. 50 хв. 23.02.2016 р. констатована біологічна смерть ОСОБА_24 .При експертизі трупа виявлено наступні тілесні ушкодження: поранення живота з ушкодженням численних внутрішніх органів: печінки, тонкого та товстого кишківника, шлунка, синця на животі, ран на животі, крововиливів у черевну стінку, клітковину великого сальника, жирові капсули нирок. Наявність дрібних дробин у великому сальнику дають підстави вважати, що дані поранення є вогнепальними, дробовими. Вхідні отвори розташовані на передній поверхні живота зліва, а ранові канали мали напрямок зліва-направо та знизу-вверх. Вказані проникаючі поранення живота відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Причиною смерті ОСОБА_24 є сліпі дробові проникаючі вогнепальні поранення живота з ушкодженням численних внутрішніх органів (печінки, тонкого та товстого кишківника, шлунка), що ускладнилось розвитком шоку (т.20 а.с.89-91).

- висновками судової балістичної експертизи №1/282 від 17.03.2016, згідно якої чотири предмети, які вилучені при огляді місця події біля квартири АДРЕСА_32 та три предмети, які вилучені в Канівській ЦРЛ, є частинами боєприпасу до гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї - шротом і використовуються для спорядження патронів до такої зброї. Два предмети, схожі на контейнери, що вилучені в Канівській ЦРЛ є полімерним пижем-концентратором та полімерним пижем для шротових патронів 12 калібру і частинами боєприпасів для гладкоствольної мисливської вогнепальної зброї (т.20 а.с.76);
- поясненнями свідка ОСОБА_61 наданих в суді першої інстанції, згідно яких він вигулював собаку та в лісосмузі неподалік автодороги поблизу с. Ліпляве Канівського району знайшов обріз, про що він повідомив до поліції, які оглянули місце події і додатково виявили гільзи;
- протоколом огляду місця події 22.02.2016, згідно якого на відстані 10 м. від автодороги сполученням «Канів-Софіївка-Золотоноша» біля с. Ліпляве Канівського району Черкаської області під деревом знайдено обріз мисливської рушниці та дві гільзи (т.20 а.с. 80-84);
- пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , як свідка, під час слідчого експерименту з метою перевірки його показань про те, що його брат ОСОБА_62 і ОСОБА_29 з метою грабежу жінки приїхали на автомобілі разом ще з однією особою у м. Канів, де ця особа вказала на автомобіль «Рено» червоного кольору, на якому пересувалась потерпіла, а також на будинок, в якому вона проживала. Свідок вказав на перший під`їзд будинку № 4 по вул. 206 дивізії, у який зайшли ОСОБА_29 і ОСОБА_32 , який взяв із собою обріз, що знаходився у чохлі з-під тенісної ракетки. Далі свідок вказав на місце неподалік заправки «БРСМ», де вони очікували його брата і ОСОБА_29 , які прибігли до них після вчинення злочину, після чого вони поїхали в сторону Канівської ГЕС, а по дорозі брат викидав з вікна якісь предмети. Після цього свідок вказав на розлоге дерево в лісовому масиві вздовж дороги між селами Ліпляве і Прохорівка, де він сховав братів обріз. При цьому в указаному ОСОБА_9 місці знайдено пляшку з запискою про те, що на цьому місці 22.02.2016 р. працівниками поліції виявлено обріз, що об`єктивно підтверджує свідчення ОСОБА_9 під час вказаної слідчої дії (т.21 а.с.41-46).
- висновком судово-криміналістичної експертизи №1/662 від 28.04.2016, під час огляду місця події 22.02.2016 вилучені предмети, подібних на обріз та на дві гільзи, а також вилучені при огляді трупа ОСОБА_24 металеві кульки. Згідно з висновками експертизи вилучений обріз є гладкоствольною вогнепальною зброєю придатним для здійснення пострілів обрізом гладкоствольної двоствольної мисливської рушниці із вертикально-спареними стволами 12 калібру моделі ТОЗ-34ЕР промислового виробництва СРСР, промисловими Т № 9831 (стволами), НОМЕР_2 (колодкою), в конструкцію якої саморобним способом внесені зміни шляхом вкорочення стволів і видалення прикладу. Дві гільзи є частинами боєприпасів до гладкоствольної мисливської зброї гільзами із полімерним корпусом мисливських шротових патронів до гладкоствольної мисливської зброї 12 калібру промислового виробництва НВФ «Тахо» м. Херсон Україна. Вони відстріляні з вищевказаного обрізу, при чому гільза червоного кольору відстріляна з верхнього, а гільза білого кольору з нижнього ствола обрізу мисливської рушниці 12 калібру моделі ТОЗ-34ЕР, промисловий № НОМЕР_4 . Сім шротин також є частинами боєприпасу до гладкоствольної мисливської зброї шротом діаметром 3,0 мм (№5), який виготовлений промисловим способом (т.22 а.с.42-48);
- висновком судової імунологічної експертизи №05-5-06/78 від 15.04.2016, згідно якої на стволі вилученого обріза виявлено кров людини, походження якої можливе від потерпілої ОСОБА_24 . Районний суд правильно врахував те, що на тілі потерпілої виявлено численні пошкодження з виділенням крові, а напад на неї вчинено в приміщенні з обмеженим простором, тому вважає доведеним, що на обріз вогнепальної зброї кров потрапила у момент нападу на потерпілу (т.22 а.с.35-36);
- поясненнями свідка ОСОБА_34 наданих в суді першої інстанції, згідно яких в лютому 2016 року він їхав на велосипеді разом із ОСОБА_63 і знайшов частини мобільного телефону. Аналогічні показання суду дав свідок ОСОБА_64 . Крім того, 24.02.2016 у свідка ОСОБА_34 вилучено мобільний телефон «Самсунг», чохол від телефону, сім-картку і карту пам`яті (т.20 а.с.108);
- протоколом слідчого експерименту від 24.02.2016, згідно якого свідок ОСОБА_34 вказав місце на правому узбіччі дороги в напрямку від м. Канева до с. Ліпляве неподалік будівлі Канівської ГЕС, де він знайшов телефон, батарею та задню кришку від телефону, а також чохол, які знаходились на відстані кількох метрів один від одного. На поверхні ґрунту виявлено сліди велосипедних шин, що об`єктивно підтверджує показання свідків ОСОБА_65 і ОСОБА_66 щодо способу їх пересування і місця знахідки (т.20 а.с.109-111).
Під час огляду місця події вилучено чохол з-під ракетки для тенісу, що об`єктивно підтверджує твердження ОСОБА_9 і ОСОБА_29 під час слідчих експериментів про те, що обвинувачений ОСОБА_6 зберігав і переносив у цьому предметі обріз, який застосував до потерпілої ОСОБА_24 .
Більш того, при огляді місця події на узбіччі автодороги сполученням «Канів-Ліпляве-Прохорівка» виявлено на певній відстані один від одного предмети: цукерку, візитку, частини футляру губної помади, частини пудрениці, гребінець, пилку для нігтів, пінцет (т.20 а.с. 96-105), а під час огляду прилеглої до АЗС «БРСМ» в м. Каневі території виявлено жіночу панчоху (т.20 а.с.64-68).
Результати огляду узбіччя автодороги, а також показання свідків ОСОБА_66 і Незамай, вилучення у останнього мобільного телефону і аксесуарів до нього, об`єктивно підтверджують показання ОСОБА_9 і ОСОБА_29 під час слідчих експериментів про напрямок руху автомобіля з ними після вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_24 і про те, що обвинувачений ОСОБА_6 під час руху автомобіля викидав вміст викраденої у потерпілої сумки. Знайдена біля АЗС «БРСМ» жіноча панчоха об`єктивно підтверджує отриману від цих осіб під час слідчих експериментів інформацію про шлях відходу обвинувачених ОСОБА_29 і ОСОБА_6 від місця злочину до автомобіля, а також отриману від ОСОБА_29 інформацію про використання під час вчинення злочинів відносно потерпілої ОСОБА_24 жіночих панчіх.
Проведеною судовою криміналістичною дактилоскопічною експертизою встановлено, що серед вилучених 21.02.2016 р. під час огляду місця події (будинок АДРЕСА_33 ) слідів один слід залишений ОСОБА_6 і ще один ОСОБА_8 (т.22 а.с.63-74).
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

При цьому, колегія суддів вважає, що районний суд правильно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у цьому випадку за ч.4 ст. 187 КК України, а дії ОСОБА_6 і за п. 6 ч.2 ст. 115 КК України. Обвинуваченого ОСОБА_8 суд виправдував у пред`явленому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого п.п. 6,12 ч.2 ст. 115 КК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, а з обвинувачення ОСОБА_6 виключив вчинення ним умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб, а також виключив з обвинувачення зазначених осіб те, що вони слідкували за потерпілою і готувались до її умисного вбивства.
Так, поєднання обставин, обстановки та умов, за яких було вчинено напад на потерпілу ОСОБА_24 , дали суду першої інстанції підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_8 діяли за попередньою змовою на вчинення розбійного нападу. Під час слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 і ОСОБА_9 встановлено, що вказані обвинувачені спостерігали за потерпілою, яку ідентифікували для себе як «валютницю», тобто особу, яка може мати велику кількість коштів; вияснили, яким автомобілем вона пересувається і де проживає. Прослідкувавши за потерпілою, вони вирішили здійснити напад на неї в під`їзді біля квартири потерпілої і для цього певний час очікували її, при цьому розподілили ролі: ОСОБА_8 розташувався між поверхами для того, щоб попередити спільника у разі появи сторонніх осіб, а ОСОБА_6 повинен був безпосередньо напасти на потерпілу. ОСОБА_8 було достеменно відомо про те, що його спільник озброєний обрізом, тому він усвідомлював, що бере участь не в грабежі, а в розбої. В подальшому вони реалізували свій злочинний намір, під час якого ОСОБА_6 напав на потерпілу ОСОБА_24 з метою заволодіння чужим майном і здійснив два постріли з обріза в неї, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_8 , який у цей час спостерігав за навколишньою обстановкою, усвідомлюючи, що його поплічник застосував до потерпілої вогнепальну зброю, відібрав у неї сумку, тобто виконав свою роль у розбої, після чого вони удвох покинули місце вчинення злочину і направились до автомобіля.
Зазначеними діями обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, вчинили напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин (кримінальне правопорушення), передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.
При цьому, системний аналіз наведених вище доказів переконливо свідчить про те, що підготовка знаряддя злочину (вогнепальна зброя), послідовність дій обвинуваченого ОСОБА_6 із корисливих мотивів, а також спосіб, характер, кількість пострілів патронами, начиненими великою кількістю шротів, у життєво важливий орган (живіт) потерпілої в умовах обмеженого простору (під`їзд), вказує безпосередньо на наявність у діях ОСОБА_6 умислу, спрямованого на позбавлення життя потерпілої з корисливих мотивів, який виник в процесі розбійного нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тому що саме він безпосередньо обирав, куди спрямувати постріли і скільки пострілів здійснити. Ріхсібаєв, усвідомлюючи, що його спільник має зброю, тому що бачив в руках ОСОБА_6 обріз в чохлі, не передбачав, що той здійснить убивство потерпілої. Із інформації, яка отримана із слідчого експерименту з ОСОБА_29 , суд встановив, що попередньої змови у цих обвинувачених про умисне вбивство потерпілої ОСОБА_24 не було, а для ОСОБА_29 було несподіванкою те, що його спільник ОСОБА_6 у процесі розбійного нападу здійснив постріли у потерпілу, тобто його попередня змова не виходила за межі вчинення розбою. Доказів, які б спростовували зазначену інформацію і доводили те, що обвинувачені ОСОБА_6 і ОСОБА_8 заздалегідь, тобто до початку вчинення ОСОБА_6 дій, спрямованих на умисне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_24 , домовились про спільне його виконання, суду надано не було.
Тож суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами докази, яким зробив обґрунтовану оцінку, і вивчивши та дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, а в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вчинили саме розбій, а обвинувачений ОСОБА_6 умисне вбивство, оскільки останній здійснив два постріли із обріза в приміщенні з обмеженим простором (під`їзді), і два контейнери від патронів та частина заряду (шроту) потрапили не в стіни або інші предмети, а виключно в живіт потерпілої ОСОБА_24 і не в інші частини її тіла, тому це дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_6 здійснив прицільні постріли. Здійснюючи два прицільні постріли з вогнепальної зброї з невеликої відстані в умовах під`їзду з використанням патронів, начинених багатьма металевими дробинами, в живіт потерпілої ОСОБА_67 , в результаті яких їй завдано тяжких тілесних ушкоджень у вигляді вогнепальних дробових поранень живота з ушкодженням внутрішніх органів, обвинувачений ОСОБА_6 , хоч і не бажаючи її смерті, передбачав і свідомо допускав настання таких суспільно небезпечних наслідків, тобто його дії свідчать про вчинення умисного вбивства, тому доводи сторони захисту про те, що даному випадку дії особи, яка здійснила постріли у потерпілу ОСОБА_24 , необхідно кваліфікувати не як умисне вбивство, а як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілої, тому що її смерть настала майже через три доби після завдання поранень є необґрунтованими. Так, якщо винний діяв з умислом на вбивство, то тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Крім того, як правильно встановив суд першої інстанції ОСОБА_6 без передбаченого законом дозволу у період 20-21.02.2016 придбав невстановленим способом і за невстановлених обставин зброю, а саме обріз, яку зберігав, носив і використав під час розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_24 та її умисного вбивства, тому суд кваліфікував його дії за ч.1 ст. 263 КК України як придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. При цьому доказів тому, що обвинувачений придбав обріз саме шляхом присвоєння знахідки у будинку свого діда, і що він зберігав цю зброю саме за вказаною, а не іншою, адресою, суду не надано. Тим більше, що ОСОБА_6 проживав у будинку АДРЕСА_34 , як зазначено в формулюванні обвинувачення. З урахуванням викладеного районний суд виключив ці обставини з обвинувачення, визнаного доведеним.
При цьому, ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у тому, що він у невстановлений час незаконно невстановленим шляхом придбав та в подальшому зберігав за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_6 , в якій він проживав разом з обвинуваченим ОСОБА_6 , саморобний пістолет системи револьвер, який є одноствольною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю семизарядним револьвером калібру 5,6 мм, виготовленим саморобним способом із застосуванням верстатного обладнання. В подальшому 26 лютого 2016 р. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_6 зазначений револьвер виявлено та вилучено працівниками поліції всередині спортивної сумки з особистими речами ОСОБА_8 .
Однак, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно встановлено, що доказів того, що попередні жильці, які проживали у вищевказаному помешканні до тимчасового поселення у ньому ОСОБА_8 і ОСОБА_6 та не залишили у ньому своїх речей досудовим розслідуванням не надано. Крім того, револьвер перебував всередині спортивної сумки біля особистих речей ОСОБА_8 , водночас згідно із протоколом обшуку цей предмет вилучено в одній із шаф, а серед знайдених речей і предметів не згадується жодної спортивної сумки. При цьому, також було встановлено, що цим житлом, крім ОСОБА_8 , користувались й брати ОСОБА_68 .
Таким чином, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції надано належну оцінку доводам сторони обвинувачення з приводу кваліфікації дій обвинувачених, що безпосередньо мотивовано у вироку суду, а тому доводи ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , з тих підстав, що вони дані злочини не вчиняли не знайшли свого підтвердження, а твердження прокурора про вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства потерпілої ОСОБА_24 та незаконне придбання й зберігання вогнепальної зброї також не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників про те, що ОСОБА_6 неодноразово наголошував стосовно того, що до нього під час досудового розслідування застосовувались недозволені методи слідства, однак перевірки до сьогоднішнього часу здійснено не було, а тому докази, отриманні внаслідок слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 26.02.2016, по епізоду убивства потерпілої ОСОБА_24 є недопустимими, то вони є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки в результаті перевірки матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно ухвалою Канівського міськрайонного суду від 27.02.2016 доручено службовим особам Золотоніської місцевої прокуратури в Канівському відділі провести дослідження фактів, викладених у заяві ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_69 .
При цьому, матеріали кримінального провадженні дійсно не містять остаточного рішення по результатам перевірки за заявою ОСОБА_6 та прокурором не надано суду жодних спростувань твердженням обвинуваченого про те, що після його затримання за підозрою у вчиненні умисного вбивства та розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_24 , працівники правоохоронних органів жорстоко поводились із ним і змусили давати визнавальні покази.
Водночас, колегія суддів відмічає, що районним судом обґрунтовано у вироку не взято до уваги та визнано не допустимим доказ протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки порушено процедуру проведення цієї слідчої дії та є підставою для визнання отриманих за результатами здійснення таких слідчих дій доказів недопустимими.
Доводи захисника ОСОБА_18 про недопустимість доказів, а саме: протокол огляду місця події від 21.02.2016 та висновок експерта №1/737 від 05.05.2016 з тих підстав, що предмети дослідження при огляді місця події здобуті незаконним шляхом: у протоколі (т.20 а.с.6-9) не зазначена посада слідчого, який проводив огляд; на початку протоколу не вказано про участь у слідчій дії слідчого Слюсара, хоча у протоколі є його підпис; не зазначена дата народження спеціаліста ОСОБА_70 та інформація про присутність експерта ОСОБА_71 ; в протоколі не вказано місце виявлення панчохи і спосіб пакування вилучених предметів та слідів; не зазначено технічні характеристики фотоапарата, а фототаблиця не підписана учасниками огляду; не вказано яким способом відшукано сліди пальців і долонь, які не сфотографовані є не обґрунтованими, оскільки у вироку суду викладено оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Тому, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо можливої фальсифікації з боку правоохоронних органів доказів у справі по епізоду стосовно потерпілої ОСОБА_24 , апеляційний суд розцінює як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.
Наведені в апеляційних скаргах та доповненнях доводи щодо недопустимості доказів здобутих під час досудового розслідування заявлялись також під час судового розгляду кримінального провадження і були перевірені судом першої інстанції та повністю спростовані як необґрунтовані.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора стосовно ОСОБА_6 по епізоду умисного вбивства потерпілої ОСОБА_24 , де він просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за п.6 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання у виді довічного позбавлення волі, то колегія суддів зазначає, що перевіркою матеріалів кримінального провадження достеменно встановлено, що вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за цією ж статтею та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, тобто прокурор просить теж саме, що і визначив суд першої інстанції, а тому в цій частині апеляційна скарга прокурора є не вмотивованою.
Розглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив надані сторонами докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та їх захисників, що обвинувачення ґрунтується виключно на суперечливих доказах. Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що їх вина у вчиненні злочинів доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, та спростовують твердження обвинувачених і їх захисників.
При цьому, нових підстав для повторного дослідження доказів, на підставі ч.3 ст.404 КПК України у цьому кримінальному провадженні учасниками апеляційного розгляду не було надано, а тому колегія суддів відмовила в повторному дослідженні доказів, так як суд першої інстанції повністю дослідив усі докази без будь-яких порушень норм чинного КПК України.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду і доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_6 за ч.5 ст.185 КК України за епізодами викрадення майна у потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 .
З додержанням вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду було ретельно перевірено та надано належну оцінку усім доказам по справі, у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, зокрема поясненням потерпілих, протоколам огляду місця події, висновкам судових експертиз, та обґрунтовано не прийнято їх до уваги, оскільки в них відсутні будь-які фактичні дані, які б вказували на обставини вчинення ОСОБА_6 кримінально карного діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, про те, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу пом`якшення покарання, то колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ураховуючи ці положення закону, районний суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання, здатні вплинуть на обрання судом певних йому виду і міри.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжкими, данні про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, однак перебуває на обліку у лікаря нарколога у зв`язку з вживанням опілатами, та на думку колегії суддів призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових правопорушень.

На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання відсутні.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками районного суду, стосовно призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки призначене покарання у вказаних розмірах з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року № 838- YІІІ), що діяла на час скоєння злочину, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, зокрема те, що він вчинив ряд злочинів, в тому числі злочини, передбачені ч.4 ст.185 та ст.185 ч.3 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до тяжких злочинів, а також злочини, передбачені ст.187 ч. 4 КК України та п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, які віднесені до особливо тяжких злочинів, його активну роль при скоєнні інкримінованих йому злочинів.
Тому, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , який становить небезпеку для суспільства, і вважає покарання за своїм видом у виді довічного позбавлення волі є необхідним й достатнім для його виправлення. Саме таке покарання при зазначених обставинах на думку колегії суддів відповідає меті покарання, оскільки тільки таке найсуворіше покарання може запобігти в даному випадку вчиненню обвинуваченим нових злочинів.
В іншій частині вирок суду ніким з учасників кримінального провадження не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Твердження апелянтів про те, що місцевим судом була порушена таємниця нарадчої кімнати, оскільки під час перебування у нарадчій кімнаті по даному кримінальному провадженню, як головуючим суддею 29.11.2019 та 03.12.2019, так і іншими суддями - учасниками колегії були проведенні судові засідання по інших справах не заслуговують на увагу, дане твердження перевірене апеляційним судом та не знайшло свого підтвердження.
Так, вирок вважається законним, якщо його ухвалено, зокрема, з дотриманням установленої законом процедури (складання та проголошення).
За змістом статей 367, 371 вказаного Кодексу вирок складається в окремому приміщенні нарадчій кімнаті, і перервати нараду в ній суд вправі лише для відпочинку з настанням нічного часу.
Зазначені імперативні вимоги закону не були порушені при розгляді цього кримінального провадження.
Як убачається з журналу судового засідання, суд 29.11.2019 року об 11 год. 50 хв. вийшов до нарадчої кімнати, де перебував до 03.12 2019 року до 13 год. 24 хв. (т.27, а.п. 14, 17).
В той же час надані захисником та прокурором довідки підтверджують те, що дійсно судді, приймали рішення, однак 29.11.2019 до 11.46 год., тобто перед виходом складу суду до нарадчої кімнати та 03.12.2019 року після 13.24 год., тобто після проголошення вироку суду.
Колегія суддів зауважує, що порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч.1 ст.412 КПК України може бути визнано істотним вимог кримінального процесуального закону у разі коли воно за свої характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів(судді) при обговоренні та ухвалені відповідного судового рішення. Вказане узгоджується і з висновками, викладеними в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24.02.2020 справа №128/2455/15-к.
Отже, факту порушення суддями таємниці нарадчої кімнати, колегією суддів, також не було встановлено.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_72 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Придніпровського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_73 Ремез