Провадження № 11-кп/824/3008/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 рокупродовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 20 вересня 2020 року включно.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, і перебуваючи на волі та будучи обізнаним про суворість передбаченого законом покарання, може перешкодити кримінальному провадженню, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, продовжити злочинну діяльність та вчиняти тиск на потерпілого та свідків, що вказує на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати. При цьому, суд зазначив, що більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу та обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою під час судового засідання, що позбавило його права на захист, крім того, прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження строку тримання під вартою. Вказує, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу, судом не оцінено наявність вагомих доказів вчинення ним злочину, оскільки в судовому засіданні потерпілий, категорично заперечує участь ОСОБА_8 у вчиненні злочину, допитані свідки також не підтримали позицію обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Твердження апеляційної скарги про відсутність доказів його участі у вчиненні злочину, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Також не є слушними доводи апеляційної скарги про невручення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, що позбавило право на захист обвинуваченого, оскільки питання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 вирішувалося в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження за усним клопотанням прокурора, що не суперечить вимогам ст. 331 КПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що такі дані залишилися поза увагою суду, є безпідставними.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, а інші більш м`якіші запобіжні заходи, як просить обвинувачений у апеляційній скарзі, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: