Справа № 565/291/20 Провадження № 11-кп/802/984/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000311 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Великий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, токаря ЦПВ ЕРП ВП «Рівненська АЕС», згідно зі ст.89 КК України не судимого,
засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Строк відбування покарання обвинуваченому визначено рахувати з 20 листопада 2019 року.
Зарахований у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк затримання з 02 листопада 2019 року до 04 листопада 2019 року.
Обвинуваченому продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчує свою дію 10 грудня 2020 року.
Стягнуті з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у сумі 19 626 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 25 коп.
Стягнута з обвинуваченого на користь ОСОБА_10 моральна шкода в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.
Стягнута з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральна шкода в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн.
Скасований арешт, накладений на велосипед, марки «АИСТ» номер рами НОМЕР_1 , належний ОСОБА_12 .
Вироком вирішене питання речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним за те, що 02 листопада 2019 року о 18 год. 10 хв. у м. Вараш Рівненської області, він, керуючи автомобілем марки «AUDI А6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у темну пору доби, рухаючись на вул. Рівненська, зі сторони вул. Соборна, у напрямку вул. Шевченка, зі швидкістю 79,6 - 94,4 км/год., правою смугою, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, а саме: п.2.3б, який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.12.3, який вказує, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.12.4, який вказує, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, поблизу ліхтаря ТП-9 №8, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, перевищив допустиму швидкість руху в населеному пункті, з моменту виникнення перешкоди для руху, у вигляді велосипедистки ОСОБА_12 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на потерпілу, яка рухалася правою смугою проїжджої частини попереду, у попутному напрямку, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
У прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п.12.3 Правил дорожнього руху.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду щодо його підзахисного змінити та призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, а також скасувати арешт на автомобіль і продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись із рішенням суду, потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 просять призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Крім того, просять стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди та на користь потерпілої ОСОБА_10 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду та основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану захисником апеляцію у повному обсязі та заперечили інші апеляційні скарги, міркування прокурора, який підтримав його апеляцію і апеляційну скаргу потерпілих у повному обсязі та заперечив доводи апеляційної скарги сторони захисту, думку потерпілих, які просили задовольнити подану ними та прокурором апеляції у повному обсязі і заперечили апеляційну скаргу захисника, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга потерпілих підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною і ґрунтується на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, доводи прокурора, захисника і потерпілих про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого є необґрунтованими.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Частина 4 ст.67 КК України визначає, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, яка впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що обтяжує останнє.
Місцевим судом враховано, що заподіяння смерті потерпілому внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, є однією з ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_7 .

При призначенні покарання суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений вчинив необережний злочин, який за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відніс щире каяття та добровільне відшкодування матеріального збитку.

Обтяжуючі покарання обставини судом не встановлені.

У поданих апеляційних скаргах прокурор та потерпілі посилаються на те, що місцевим судом неправильно віднесена до обставин, які пом`якшують покарання, така обставина, як щире каяття, з чим не може погодитися суд апеляційної інстанції.
У судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю та щиро розкаявся (а.к.п.73, абз.2, а.к.п.74, абз.5).

У постанові від 18 вересня 2019 року Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (справа №166/1065/18) вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Матеріалами провадження стверджується, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток у сумі 36680 гривень, що підтверджено розпискою та самою потерпілою ОСОБА_10 в судовому засіданні місцевого суду.
З огляду на наведене, суд обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття.
Щодо апеляційних доводів сторони обвинувачення та потерпілих про неврахування судом обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими.

У поданих апеляційних скаргах прокурор і потерпілі посилаються на те, що під час вчинення ДТП ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, однак у прохальній частині апеляцій не просять суд визнати вказану обставину обтяжуючою.

Положення ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України регламентують, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тому у даному випадку апеляційний суд не може вийти за межі апеляційних скарг прокурора і потерпілих, оскільки прохальні частини апеляцій вимоги про визнання судом обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не містять.

Місцевим судом також враховано і особу обвинуваченого зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, а саме: постійне місце проживання та роботи, за якими характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є постраждалим від наслідків Чорнобильської катастрофи.
Крім того, на утриманні обвинуваченого перебуває малолітня дитина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має хворобливий стан здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які наполягали на суворій мірі покарання.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілої сторони у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Крім того, апеляційний суд також звертає увагу на те, що після вчинення необережного злочину ОСОБА_7 не був помічений у будь-яких інших протиправних діях.
На переконання суду апеляційної інстанції, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та усі вищенаведені пом`якшуючі обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, повне визнання вини, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, позитивні характеристики, відшкодував потерпілій заподіяну злочином матеріальну шкоду, місцевим судом обвинуваченому обґрунтовано призначене покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Однак, враховуючи тяжкі невідворотні наслідки вчиненого злочину, а саме: смерть людини, та те, що після вчинення ДТП ОСОБА_7 покинув місце злочину і намагався сховати автомобіль, апеляційний суд вважає доводи захисника про застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України такими, що не ґрунтуються на законі.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
А Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким чи суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.
На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Апеляційним судом встановлено, що у поданій апеляційній скарзі захисник просить скасувати арешт на автомобіль, марки «AUDI А6» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , належний ОСОБА_7 .
Проте, як вбачається з вироку суду, у резолютивній частині судового рішення, в порядку ст.100 КПК України, судом вирішена доля речових доказів, зокрема, автомобіля, марки «AUDI А6» реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який визначено повернути власнику ОСОБА_7 .
Положення ч.1 ст.128 КПК України регламентують, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 1 ст.129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
На переконання апеляційного суду, у даному випадку при вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 місцевим судом не в повній мірі взяті до уваги обставини кримінального провадження, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення в цій частині.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що судом в частині задоволення цивільних позовів прийняте рішення, яким з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 стягнута моральна шкода в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, а на користь потерпілого ОСОБА_9 моральна шкода в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

На думку суду апеляційної інстанції, твердження потерпілої сторони про збільшення розміру відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Так, потерпілими зазначено, що змінився звичайний уклад їх життя, їм спричинені моральні і душевні страждання та нервові потрясіння, що в сукупності призвело до погіршення стану їхнього здоров`я.
Суд апеляційної інстанції вважає, що втрата потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 близької людини зумовила вимушені зміни в їхніх життєвих стосунках і необхідність докладання додаткових зусиль для організації першими свого життя.

Тому, на думку апеляційного суду, розмір відшкодування моральної шкоди потерпілим, визначений судом, у повній мірі не відповідає обсягу та характеру, спричинених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 психічних страждань та істотним порушенням їхніх нормальних, звичних життєвих зв`язків.

Таким чином, вирок місцевого суду в частині вирішення цивільних позовів потерпілих підлягає зміні із призначенням на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень.
Вказаний розмір моральної шкоди суд апеляційної інстанції вважає таким, що в повній мірі відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнали потерпілі, та характеру їхніх немайнових втрат.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 в частині задоволення цивільних позовів змінити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Головуючий

Судді