справа № 197/1185/20
провадження № 1-кп/197/146/20
ШИРОКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
09 грудня 2020 року

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Широке клопотання про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянки України, яка прож.: АДРЕСА_1 , не працюючої, раніше судимої,

ВСТАНОВИВ:

1.Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
Прокурором прокуратури Широківського відділу Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_5 подано клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000293, яке внесене до ЄРДР 19.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

2.Позиція учасників судового розгляду.
В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що обвинувачена неодноразово судима за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, позбавлена батьківських прав щодо дітей, не працює в може мати вплив на свідків.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та зазначив, що вищевказаний запобіжний захід необхідно обрати для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої, клопотання підтримав. Обвинувачена підтримала думку прокурора.

3.Положення закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні клопотання.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Як випливає з параграфу 3 рішення ЄСПЛ у справі «В (W) проти Швейцарії» (№ 14379/88, рішення від 26.01.1993 року), небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання її треба визначати з урахуванням низки інших факторів, які або можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя або ж зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом та його міжнародні контакти.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно із п.2 ч.2 ст. 183 КПК України, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлює ст. 331 КПК України:

1. Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

2. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

3. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

4.Встановлені слідчим суддею обставини та мотиви, із яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.
Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України, підтверджується наявними доказами, які додані до клопотання слідчого. При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30 серпня 1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Розглядаючи можливість продовження строку тримання під вартою застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, слід зазначити, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, відсутність, на теперішній час, фактів втечі обвинуваченої, чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, суддею враховується, що:

1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачена до затримання не працювала, тобто не мала постійного джерела доходу, щодо дітей позбавлена батьківських прав,

2) за віком: обвинувачена є повнолітньою, тому має повну кримінально-процесуальну дієздатність.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що слід задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання під вартою, визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, покласти обов`язки. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05 березня 2021 року включно.
Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, а саме у розмірі 20 (двадцять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) грн, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена заставодавцем на депозитний рахунок Широківського районного Дніпропетровської області р/р НОМЕР_1 (отримувач коштів ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код отримувача 26239738, МФО 820172, банк отримувача ГУ ДКСУ в м. Київ).
Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем.
Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.
Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти під заставу, покласти на неї наступні обов`язки:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона фактично проживає чи перебуває, без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Термін обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з дня звільнення з під варти під заставу.
Попередити обвинуваченого про те, що в разі невиконання покладених на нього зобов`язань внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
У разі невиконання цих обов`язків обвинуваченим до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання її копії безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

СУДДЯ ОСОБА_6