ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1857/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0009755 з обвинувальним актом за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Дарницького районного суду м. Києва надійшло вказане кримінальне провадження з обвинувальним актом та додатками.

У підготовчому судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_7 , думку якого підтримав потерпілий ОСОБА_6 , заявив клопотання про відкладення підготовчого судого засідання, у зв`язку з необхідністю уточненння цивільного позову.

Від інших учасників судового провадження заперечень не надійшло.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд вважає за необхідне відкласти підготовче судове засідання з метою дотримання забезпечення прав потерпілого щодо пред`явлення цивільного позову.

Разом з тим, прокурор, думку якого підтримали представник потерпілого ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 , заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , посилаючись на те, що на даний час продовжують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання найсуворішого виду запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати.

Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , думку яких підтримав обвинувачений, проти продовження строку дії запобіжного заходу - тримання під вартою, заперечили, зазначивши, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, просили змінити на інший, не пов`язаний з триманням під вартою - особисте зобов`язання, домашній арешт (у нічний час доби) або ж на особисту поруку з боку депутатів Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , посилаючись на те, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання за місцем реєстрації в с. Ставище Брусилівського р-ну Житомирської обл. та наміру переховуватися чи ухилятися від суду немає.

Прокурор, думку якого підтримали представник потерпілого ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 , заперечував проти зміни запобіжного заходу, посилаючись на те, що заявлене клопотання не підтверджено документально і наявні обтяжуючі обставини.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Як вбачається з наявних в розпорядженні суду матеріалів кримінального провадження,під час досудового розслідування, відповідно до ухвали слідчого судді відносно ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає.

Приймаючи до уваги наявність підстав для розумної підозри щодо причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень в сукупності з даними, що характеризують особу останнього, відсутність належних відомостей які би свідчили про безумовну неможливість подальшого перебування ОСОБА_10 під вартою за станом здоров`я, з огляду на ступінь тяжкості правопорушень, інкримінованих йому, та вид і розмір покарання, яке може загрожувати в разі визнання його винуватим, суд приходить до висновку про те, що наведені обставини збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено у виді позбавлення волі, в тому числі строком до 12 років.

Таким чином суд вважає доведеним наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, оскільки достатні стримуючи фактори, які би свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, на даний час судове провадження знаходиться на стадії призначення до судового розгляду, потерпілий та інші учасники кримінального провадження не допитані, що, на думку суду, свідчить про можливість незаконного впливу з боку обвинуваченого на вказаних осіб.

При цьому суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а встановлені ризики на даний час є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 на більш м`який.

Крім того клопотання депутатів Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не містять переконливих доводів про те, що вони, як особи, які готові поручитись за обвинуваченого, зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку останнього та матимуть реальну можливість понести відповідальність, а саме сплатити грошове стягнення в разі невиконання ними своїх зобов`язань.

Будь-яких інших обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_10 судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який - особисте зобов`язання, домашній арешт (у нічний час доби) або ж на особисту поруку, а тому вважає необхідним у заявленому клопотанні відмовити.

Будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_10 , на даному етапі, не встановлено та стороною захисту не доведено.

Також суд вважає, що вказане продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ризики справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 183 КПК України, суд залишає без зміни раніше визначений розмір застави в розмірі 881000 грн., з роз`ясненням обвинуваченому обов`язку прибувати за кожною вимогою до суду, а також покладенням на нього у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України певних обов`язків.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 314-315 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 22 грудня 2018 року включно.

В разі внесення застави в розмірі 881000 грн., як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в місті Києві, ОСОБА_10 підлягає звільненню з-під варти з роз`ясненням зобов`язання прибувати за кожною вимогою суду, а також з покладенням на нього наступних обов`язків: не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Встановити, що строк дії обов`язків становить два місяці з дня внесення застави.

Роз`яснити, що в разі невиконання обов`язків застава буде звернута в дохід держави.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий

Судді