Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/3337/19
Провадження № 1-кп/644/283/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2020 року м. Харків
Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова кримінальне провадження № 0000766 від 19.03.2019 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, військовозобов`язаного, який раніше в силу 89 КК України не судимий, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину за ч.1 ст.121 КК України. Відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні під час обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, прокурором заявлено клопотання про продовження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Крім того, знаходячись на волі існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду та перешкоджати встановленню істини по справі іншим чином. Просить вирішити питання про продовження строків тримання під вартою без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави; підстав для зміни запобіжного заходу на більш мякий не вбачає .

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_4 зазначив, що прокурором не обґрунтовано доцільність тримання обвинуваченого під вартою, фактичних даних щодо існування на цей час вказаних прокурором ризиків не наведено, тому відсутні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає за доцільне обрати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави або змінити запобіжний захід на більш м`який, не позбавлений з триманням під вартою, а саме - домашній арешт в нічний час, обґрунтувавши свої доводи в цій частині аналогічно викладеному в письмовому клопотанні від 10.08.2020, яке надано ним через канцелярію суду .
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд дійшов до наступного.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується за ч.1 ст. 121 КК України.

За кримінальним провадженням № 0000766 від 19.03.2019 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжувався ухвалами Орджонікідзевського районного суду м. Харкова .
ОСОБА_5 інкримінується вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження - нанесення численних ударів потерпілому в область обличчя та тулуба.
При цьому, суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
Крім того, суд враховує дані про особу ОСОБА_5 , який раніше в силу 89 КК України не судимий, відомості щодо працевлаштування останнього під час судового розгляду не здобуто .
Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та доводи приведені на їх противагу захисником, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , можливе покарання за тяжкий злочин, скоєння якого інкримінується останньому, беручи до уваги, що ОСОБА_5 не працевлаштований, під час судового розгляду повідомляв про наявність родичів в Росії, не має законних джерел для існування, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики,передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді триання під вартою не зменшилась.
Таким чином суд приходить до висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До того ж покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду.
Тому, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час зменшилися проте не перестали існувати.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, інкримінованого ОСОБА_5 його тяжкості та суспільної небезпечності, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Таким чином, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості інкримінованого діяння, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Оцінюючи ж доводи захисника обвинуваченого щодо наявності підстав для зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає їх недостатніми та безпідставними, з огляду на обставини й тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 діяння. Відомості про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання з урахуванням інших даних про особу останнього, не здатні спростувати висновки суду, оскільки не є переконливими для протилежного висновку.
Щодо визначення розміру застави суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
З урахуванням сукупності викладеного та враховуючи положення ч.4 ст.183, п.3 ч.5 ст.182 КПК України, зважаючи на характер і обставини інкримінованого ОСОБА_5 діяння, його майновий стан та наявність встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, враховуючи, що потерпілий та всі свідки станом на зараз допитані, письмові докази досліджені, суд не бере до уваги заперечення прокурора в частині недоцільності обрання альтернативного запобіжного заходу та вважає за необхідне одночасно визначити альтернативний вид запобіжного заходу - заставу в цьому кримінальному провадженні в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб .
Оцінюючи доводи захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 про наявність підстав для визнання очевидно недопустимими доказами висновків судово-медичних експертиз №12-14/198-А/19 від 15.04.2019 року та №12-14/240-А-19 від 20.04.2019 року, суд зазначає наступне.
Згідно із ч.ч.2,3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Разом з тим, заявлені докази, що просить визнати очевидно недопустимим захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_4 , можуть бути визнано недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду обвинувального акту, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає й вважає передчасним вирішувати питання про недопустимість доказів .
За таких обставин на даній стадії судового розгляду відсутні підстави для визнання заявлених захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_4 доказів очевидно недопустимими.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 180, 183, 331 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 12 жовтня 2020 року включно.
Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави, як альтернативний вид запобіжного заходу, в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 63 060 (шістдесят три тисячі шістдесят ) гривень.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що згідно зі ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області: (Одержувач: ТУДСА України у Харківській області, Код , МФО банку: 820172, Банк: ДКС України м. Київ, Рахунок: UA0006674, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків, а застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), після чого обвинувачений звільняється з-під варти.
У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: повідомити суд про своє місце проживання та прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з міста Харкова без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування із потерпілим, свідками та експертами в даному провадженні.
В силу ч. ч. 8, 10 ст.182 КПК України, роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 що якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин або не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України і використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а у разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ст. 194 цього Кодексу.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків у разі внесення застави, закінчується 12 жовтня 2020 року.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимими доказами висновків судово-медичних експертиз №12-14/198-А/19 від 15.04.2019 року та №12-14/240-А-19 від 20.04.2019 року - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою може бути оскаржена відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року до Харківського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1