Справа № 738/32/21
№ провадження 1-в/738/13/2021
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№91)» клопотання засудженого ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі,
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_3
учасників судового розгляду:
прокурора - ОСОБА_4 ,
представника установи

виконання покарань ОСОБА_5
засудженого - ОСОБА_2
В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.
Засуджений ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі.

Клопотання мотивоване тим, що він засуджений вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2015 року за ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ст.70, 71 КК України до 9 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 13 лютого 2015 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 13 лютого 2015 року по 28 липня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. З грудня 2015 року по даний час відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)», де розпорядок дня виконує, діючих стягнень не має, з грудня 2015 року по квітень 2019 року був працевлаштований на виробництві з виготовлення сувенірної продукції, на даний час працює на швейній дільниці установи виконання покарань, законні вимоги адміністрації установи виконання покарань виконує, відвідує культурно-масові заходи, які проводяться у відділенні установи, відбув 2/3 частини призначеного судом строку покарання, проте на засіданні комісії установи виконання покарань прийнято рішення про відмову у застосуванні до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, вважає прийняте рішення необґрунтованим, прийнятим з формальних підстав, просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, а саме обмеженням волі.

Виклад позиції учасників судового розгляду.
Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав клопотання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити, пояснив, що відбуваючи покарання в Менській ВК (№91), з 2016 року по 31 грудня 2019 року працював на дільниці з виготовлення сувенірів, двічі заохочувався, з листопада 2020 року працевлаштований на швейній дільниці установи виконання покарань, до своїх обов`язків ставиться сумлінно, характеризується позитивно, а тому вважає, що він став на шлях виправлення та заслуговує на застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, оскільки вже відбув 2/3 частини призначеного судом покарання. Зазначив, що раніше застосовані до нього стягнення погашені у встановленому законом порядку, окрім того, вважає, що стягнення були накладені безпідставно, законність їх накладення не оскаржував, діючих стягнень не має, однак на засіданні комісії установи виконання покарань прийнято рішення про відмову у застосуванні до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, яке, вважає, нічим не обґрунтоване. При вирішенні його клопотання також просив врахувати, що має матір, яка є особою похилого віку, та потребує його допомоги.

Представник установи виконання покарань в судовому засіданні вважає клопотання засудженого ОСОБА_2 необґрунтованим та передчасним, оскільки останній не став на шлях виправлення.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, посилаючись на те, що поведінка засудженого протягом усього часу відбування покарання не завжди була позитивною, після застосування у 2017 та 2018 роках до засудженого двох заохочень, він отримав чотири стягнення, після погашення яких жодного разу не заохочувався, а тому, беручи до уваги весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі, поведінка засудженого потребує подальшого контролю з боку адміністрації установи та не свідчить про те, що останній став на шлях виправлення.

Представник спостережної комісії Менської районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився, його неприбуття в судове засідання відповідно до ч.5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Встановлені судом обставини.
ОСОБА_2 засуджений вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2015 року, який набрав законної сили 29 липня 2015 року, за ч.2 ст.152, ч.2 ст.153, ст.70, 71 КК України до 9 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислюється з 13 лютого 2015 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2016 року, яка набрала законної сили 23 лютого 2016 року, засудженому ОСОБА_2 на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 13 лютого 2015 року по 28 липня 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два позбавлення волі.

З характеристики засудженого, затвердженої 19 січня 2021 року начальником ДУ «Менська ВК(91)» ОСОБА_6 та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 в місцях позбавлення волі знаходиться з 16 лютого 2015 року.

За час перебування в Чернігівському СІЗО порушень встановленого режиму утримання не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, до суспільно корисної праці не залучався, заохочень не мав.

З 04 листопада 2015 року засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)». За час відбування покарання в установі на підставі наказу №4 від 18 січня 2016 року був залучений до суспільно корисної праці на посаду робітника майстерні установи, з відрядною оплатою праці, до покладених обов`язків ставився з відповідальністю, поставлені перед ним завдання виконував вчасно та якісно, за сумлінну поведінку та ставлення до праці отримав заохочення, а саме 09 березня 2017 року та 23 січня 2018 року, з даної посади був звільнений за власним бажанням 31 грудня 2019 року.

Натомість, за час відбування покарання допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. На даний час дисциплінарні стягнення погашені у встановленому законом порядку. На оперативно-профілактичних обліках не перебуває.

З 01 січня 2020 року по 02 листопада 2020 року засуджений не був працевлаштований.

На підставі договору цивільно-правового характеру №158 від 02 листопада 2020 року засуджений працевлаштований робітником швейної дільниці підприємства установи, згідно з довідкою №10/3С-21 від 19 січня 2021 року, виданою планово-виробничим відділом підприємства, засуджений до роботи ставиться добре, поставлені перед ним завдання виконує сумлінно та якісно.

Засуджений бере участь у заходах виховного характеру, які проводяться в секторі, реагує на них позитивно. В середовищі засуджених неконфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості, до негативних вчинків інших засуджених ставиться байдуже, у спілкуванні з представниками адміністрації ввічливий та коректний, на зроблені зауваження реагує позитивно. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт», однак дану програму не реалізовує. Поведінка засудженого потребує контролю.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №24 від 30 грудня 2020 року) засудженому ОСОБА_2 відмовлено в застосуванні до нього ст.82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення. (а.о.с.190).

Згідно з опитувальним аркушем щодо зміни умов тримання, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно засудженого ОСОБА_2 члени комісії установи висловили думку про те, що засуджений ОСОБА_2 не заслуговує на застосування до нього ст.82 КК України (а.о.с.191).

Засуджений ОСОБА_2 був ознайомлений з прийнятим рішенням комісії щодо відмови у застосуванні до нього ст.82 КК України, про що свідчить його підпис, який наявний у витязі з рішення комісії при МВК-91 з питань застосування пільг до засуджених установи згідно ст.82 КК України.

На засіданні спостережної комісії Менської районної державної адміністрації 18 січня 2021 року було розглянуто клопотання засудженого ОСОБА_2 щодо можливості застосування до нього пільги у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, обмеженням волі, та прийнято постанову №7 (протокол №3 від 18 січня 2021 року) про передчасність застосування до засудженого ОСОБА_2 такої пільги.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є важливою складовою прогресивної системи відбування покарання, яка дає змогу, дотримуючись мети покарання, водночас покращувати правове становище засудженого і зменшувати обсяг та характер карально-виховного впливу на нього. У такий спосіб закон стимулює добросовісне відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від його поведінки значною мірою залежить можливість покращення його правового становища.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі (ч. 1 ст. 82); 2) він став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82); 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Зразкова поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до покладених обов`язків насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що 09 березня 2017 року ОСОБА_2 за сумлінну поведінку та ставлення до праці був заохочений. 05 липня 2017 року на нього було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. 23 січня 2018 року засуджений знову заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, після чого двічі у 2019 році та один раз у 2020 році був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що не може свідчити про його виправлення, а навпаки про зміну поведінки у гіршу сторону.

Посилання засудженого на те, що він не має діючих стягнень, на даний час не порушує режим утримання та відбув визначену законом частину покарання, а тому заслуговує на застосування до нього положень ст.82 КК України, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки, вказані обставини не є визначальними під час вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки погашення та зняття стягнень має важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про застосування до засудженого пільги, передбаченої ст. 82 КК України, таке рішення ухвалюється судом з врахуванням поведінки засудженого за весь час відбування покарання і якщо поведінка свідчить про те, що останній став на шлях виправлення. Дотримання засудженим норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст. 107 КВК України.

Відповідно до положень ч.7 ст. 135 КВК України рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

В матеріалах особової справи відсутні відомості про оскарження засудженим рішень про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, та на противагу цьому маються матеріали перевірок по факту порушення засудженим режиму відбування покарання, якими підтверджується вчинення останнім дисциплінарних проступків.

В судовому засіданні засуджений також підтвердив той факт, що накладені на нього стягнення ним не оскаржувались.

З 2018 року засуджений більше не заохочувався.

Так, беручи до уваги характеристику засудженого за весь період відбування ним покарання, вбачається наявність позитивних змін у його поведінці з листопада 2020 року, зокрема, після залучення його до суспільно корисної праці на швейній дільниці підприємства, де він характеризується позитивно, що свідчить, на думку суду, про те, що засуджений ОСОБА_2 не став, а лише стає на шлях виправлення.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати, що засуджений ОСОБА_2 став на шлях виправлення, оскільки його поведінка за весь час відбування покарання не завжди була законослухняною, а відбутий ним строк покарання хоч формально і узгоджується з вимогами ст. 82 КК України, проте в даному випадку є недостатнім для об`єктивного висновку про те, що він став на шлях виправлення.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 05 лютого 2021 року.

Суддя ОСОБА_1