ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2830/20 Справа № 212/1929/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000299 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

21 січня 2019 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді штрафу,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 1 ст. 187 КК України - 4 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 357 КК України 2 роки обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Згідно ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки.
У відповідності до ст. 76 КК України, покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- дотримуватися встановлених судом вимог щодо обмеження спілкування з потерпілою;
- пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, ОСОБА_8 , 04 лютого 2019 року, близько 09 години 15 хвилин, прийшов за адресою проживання раніше йому знайомої - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме до приміщення квартири АДРЕСА_2 .
Того ж дня, близько 09 години 45 хвилин ОСОБА_8 зажадав, щоб ОСОБА_7 надала йому свій паспорт громадянина України для оформлення кредиту та особисте майно, на що остання категорично йому відмовила. В цей час, у ОСОБА_8 раптово виник злочинний намір направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь.
Після чого, 04 лютого 2019 року близько 09 години 50 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні гостинної кімнати квартири АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи з корисливого мотиву, напав на ОСОБА_7 та застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком в ділянку обличчя ОСОБА_7 , яка була звернута до нього обличчям, після чого застосовуючи силу, посадив потерпілу на диван, обличчям до себе та стоячи над нею, наніс кулаками не менше 4 ударів, в ділянку обличчя останньої, вимагаючи, щоб потерпіла надала йому документи та майно.
В свою чергу, ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя, почала чинити опір. Обвинувачений ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому, з метою припинення опору потерпілої, продовжуючи реалізовувати, злочинний намір направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи з корисливого мотиву, зняв зі стіни гостинної кімнати вищевказаної квартири картину, якою з силою наніс, зверху вниз у ділянку голови та шиї ОСОБА_7 не менше 3 ударів, таким чином, подавивши волю останньої до супротиву.
Того ж дня, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати злочинний намір, направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи з корисливого мотиву, прослідував до коридору квартири АДРЕСА_2 , де заволодів майном ОСОБА_7 , а саме ключами в кількості 3 штук, які майнової цінності для потерпілої не представляють та мобільним телефоном «Prestigio multi phone PAP 5451» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 . ІMЕІ 2: НОМЕР_2 в корпусі білого кольору вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 716 від 14 лютого 2019 року, складає 916 гривень 67 копійок, в якому перебувала сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_3 , яка майнової цінності для потерпілої не представляє. Після скоєного, ОСОБА_8 з місця злочину зник, обернувши викрадене на свою користь.
В результаті злочинних дій ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 916 гривень 67 копійок та тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носу, синці навколо правого та лівого ока, синці лівої молочної залози, правого плеча, правого передпліччя лівого передпліччя, садни шиї. Згідно висновку судово-медичного експерта №189 від 19 лютого 2019 року, тілесні ушкодження спричинені обвинуваченим потерпілій ОСОБА_7 у вигляді перелому кісток носу, синців навколо правого та лівого ока у сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, ОСОБА_8 , 04 лютого 2019 року, близько 10 години 00 хвилин, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном поєднаного із насильством небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на незаконне заволодіння паспортом громадянина України, що посвідчує особу ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прослідував до коридору вищевказаної квартири, де з рюкзаку, який висів на вішалці коридору вказаної квартири, витягнув паспорт громадина України на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_4 виданий 18 квітня 2017 Саксаганським РВ у місті Кривому Розі ГУДМС України в Дніпропетровській області, після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Жовтневого районного сулу м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2019 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:
- за ч. 1 ст. 187 КК України - 3 роки позбавлення волі;
- за ч. 3 ст. 357 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ доведення вини ОСОБА_8 акт судово-медичного дослідження (обстеження) №158 від 06 лютого 2019 року.
Виключити з описової частини вироку посилання суду на наявність судимості у ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2015 року.
В решті вирок суду прокурор просив залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що свій висновок щодо можливості застосування положень ст. 75 КК України суд першої інстанції взагалі не вмотивував, не в повній мірі врахувавши дані про особу обвинуваченого, зокрема і ті, які виходять з його попередніх судимостей.
Так, прокурор зазначає, що обвинувачений раніше засуджувався за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, зокрема, за тяжкі корисливі злочини та злочини середньої тяжкості, один з яких пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, новий злочин вчинив у короткий період після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень, не працює, не має інших легальних джерел доходу, при цьому вживає наркотичні засоби, що може в подальшому привести до вчинення ним інших аналогічних злочинів. Відповідно до доповіді органу пробації, обвинувачений має високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб з боку обвинуваченого.
Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Так, в мотивувальній частині вироку суд посилається як на доказ вини ОСОБА_8 на акт судово-медичного дослідження (обстеження) №158 від 06 лютого 2019, що є порушенням ст. 84 КПК України оскільки акт не є висновком експерта.
Крім цього, прокурор зазначає, що в описовій частині вироку вказано, що ОСОБА_8 раніше судимий 04 березня 2015 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України, проте, відповідно до ст. 89 КК України вказана судимість є погашеною.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_8 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, є слушними.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення га особі обвинуваченого.
Згідно вимог п. 2, ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається, зокрема, застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до вимог ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається покарання таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно не справедливим через м`якість.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Виходячи з положень ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням вважається неправильним, якщо при цьому судом першої інстанції порушено вимоги ст. 75 КК України.
Згідно до положень частини першої ст. 75 КК України, суд, звільняє винного від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Так, суд першої інстанції, у порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України, неналежним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як злочини невеликої тяжкості та тяжкий злочин, стійкість умислу обвинуваченого на злочинний намір направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, який виразився у нанесенні обвинуваченим потерпілій не менше 4 ударів кулаком по обличчю, вимагаючи в останньої видати документи та майно.
Дані про особу ОСОБА_8 свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та унеможливлюють застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України, а також вказують на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Згідно зі ст. 75 КК України, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Як вбачається із мотивувальної частини вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого та обставину, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання повне визнання вини та щире каяття, а також, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, та визнав вказані обставини як такі, що істотно знижують ступінь вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та дають підстави для звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням.
Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає, що рішення суду про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України прийнято без належного урахування усіх обставин кримінального провадження, зокрема: ступеня тяжкості вчинених злочинів, способу та суб`єктивного ставлення обвинуваченого до скоєних кримінальних правопорушень. Крім того, в достатній мірі залишились невраховані дані про особу ОСОБА_8 , який раніше був судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, нові злочини, пов`язані із розбійним нападом з метою заволодіння майном та документами, вчинив у короткий період після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.
Не врахував належним чином суд першої інстанції і те, що обвинувачений ніде не працює, не має легальних джерел доходу, при цьому вживає наркотичні засоби, що може в подальшому привести до вчинення ним інших аналогічних злочинів. Про вживання ОСОБА_8 наркотичних засобів свідчить, зокрема, те, що він перебуває під профілактичним наглядом лікаря нарколога з червня 2017 року з приводу вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками.
За місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо.
Також, поза увагою суду першої інстанції залишилась доповідь органу пробації відносно ОСОБА_8 , в якій було звернено увагу на високий ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб з боку обвинуваченого.
Про високий ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого свідчить також і спосіб вчинення кримінальних правопорушень, а саме, нанесення потерпілій ОСОБА_7 не менше 4 ударів по обличчю з корисливою метою на заволодіння її майном та документами, а саме, паспорту потерпілої для подальшого оформлення обвинуваченим на її ім`я кредиту та використання цього кредиту на задоволення власних потреб ОСОБА_8 , який, як наголошувалось вище ніде не працює та бажання на заробіток коштів законним шляхом, після звільнення з місць позбавлення волі із подальшою соціальною адаптацією у суспільстві, не виявив. Більш того, належним чином судом не надано оцінки на стійкість умислу обвинуваченого на нанесення потерпілій тілесних ушкоджень з метою заволодіння її майном та документами, а саме, на той факт, що після того, як потерпіла, злякавшись за своє життя, почала чинити опір обвинуваченому, ОСОБА_8 , не зупиняючись на досягнутому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, зняв зі стіни картину та з силою наніс, зверху вниз у ділянку шиї та голови ОСОБА_7 не менше трьох ударів, таким чином, подавивши волю останньої. Тобто, вказане, на думку колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений мав можливість припинити свої злочинні дії, однак, не став цього робити, а навпаки з особливою зухвалістю продовжив наносити удари потерпілій з метою реалізації злочинного наміру направленого на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь.
Усе наведене у своїй сукупності свідчить про значну суспільну небезпечність обвинуваченого та його стійку протиправну поведінку і небажання в добровільному порядку припинити свої злочинні дії, а також свідчить про реальне ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину.
Більш того, рішення місцевого суду про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України взагалі не мотивовано.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Ухвалюючи новий вирок та вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, колегія суддів, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем свого проживання характеризується посередньо, перебуває під профілактичним наглядом лікаря нарколога з червня 2017 року з приводу вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками, не працює, наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання повне визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, а також, думку потерпілої і вважає за можливе призначити покарання за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки із реальним його відбуттям.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому кримінальному правопорушення, а також за своїм видом та розміром необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
Поміж іншого, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключити із вступної частини вироку суду першої інстанції посилання на наявність в обвинуваченого судимості за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки в силу ст. 89 КК України вказана судимість в обвинуваченого є погашеною, а також, виключити із мотивувальної частини посилання суду першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_8 на акт судово-медичного дослідження (обстеження) №158 від 06 лютого 2019 року, що є порушенням ст. 84 КПК України оскільки акт не є висновком експерта.
А тому, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 414, 419, 420, 421 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Криворізької місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавленні волі строком на 3 (три) роки;
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Виключити із вступної частини вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України посилання суду на наявність у обвинуваченого судимості за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року за ч. 1 ст. 125 КК України.
Виключити із мотивувальної частини вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України посилання суду як на доказ вини ОСОБА_8 на акт судово-медичного дослідження (обстеження) №158 від 06 лютого 2019 року.
В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4