Справа № 216/4805/20
Провадження № 1-кп/216/889/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000273 від 12 березня 2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленичі Овруцького району Житомирської області, який зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2020 року з Офісу Генерального прокурора до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт із додатками в кримінальному провадженні № 0000273 від 12 березня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, за яким ухвалою суду від 19 серпня 2020 року було призначено підготовче судове засідання в указаному кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 подав письмове клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, яке мотивовано таким. Під час досудового розслідування обвинувачений систематично порушував умови застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та не виконував покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема неодноразово без повідомлення причин ухилявся від явки до слідчого та прокурора, що підтверджується доданими до цього клопотання матеріалами. На думку прокурора, наведені обставини свідчать про існування ризиків, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Ураховуючи викладене, сторона обвинувачення об`єктивно та обґрунтовано вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту сприятиме завданням і цілям кримінального процесуального закону, а також надасть суду можливість розглянути кримінальне провадження в розумні строки. При цьому обрання інших запобіжних заходів не забезпечить дієвість кримінального провадження та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , кожен окремо, проти задоволення клопотання прокурора категорично заперечували й просили відмовити в застосуванні запобіжного заходу, посилаючись на безпідставність і необґрунтованість поданого клопотання через недоведеність існування заявлених ризиків, оскільки будь-яких переконливих доказів на підтвердження їх наявності стороною обвинувачення не надано. При цьому наведені в клопотанні обставини щодо порушення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та ухилення від явки до слідчого й прокурора не відповідають дійсності та спростовуються безпосередньо матеріалами кримінального провадження, зокрема відповідними заявами обвинуваченого та захисника як слідчому, так і прокурору, копією лікарняного про перебування ОСОБА_3 у період з 16 червня 2020 року до 30 червня 2020 року на стаціонарному лікуванні, а також записом телефонних розмов зі слідчим, які підтверджують поважність причин неприбуття за викликами, обізнаність сторони обвинувачення про такі причини та постійне перебування сторони захисту на зв`язку.

Заслухавши учасників судового провадження, вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, а також надані стороною захисту матеріали, суд дійшов такого висновку.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ч. 5 ст. 17 КПК України поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Так, статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому можуть бути застосовані лише за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні цього кримінального правопорушення; вік і стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність в обвинуваченого постійного місця роботи або навчання, його репутацію та майновий стан, а також наявність у нього судимостей; дотримання обвинуваченим умов застосованих до нього раніше запобіжних заходів; наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої він обвинувачується, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення він обвинувачується, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та заявлених у клопотанні ризиків, слідчий суддя бере до уваги таке.

ОСОБА_3 обвинувачуєься у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обіймав посаду заступника начальника Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та має намір поновитись на роботі, одружений, має на утриманні неповнолітню дочку та батьків похилого віку, має постійне й зареєстроване місце проживання, де мешкає вже тривалий час, що в сукупності свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, які можуть стримувати його залишити межі міста.

Оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що наведені в клопотанні ризики об`єктивно існують з огляду на таке.

Положеннями статті 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якими є й запобіжні заходи, сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

При цьому згідно з вимогами статті 184 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний у клопотанні про застосування запобіжного заходу навести обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини, а також додати до цього клопотання копії матеріалів, якими він обґрунтовує доводи клопотання.

У свою чергу суд на підставі наданих сторонами матеріалів оцінює вагомість і достатність наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

З огляду на наведені положення закону сторона обвинувачення зобов`язана довести реальність існування заявлених нею ризиків, які дійсно виправдовують застосування до особи такого обмеження свободи, про яке йдеться в клопотанні.

У контексті практики ЄСПЛ слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна (рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв протии Молдови»).

Згідно із клопотанням прокурора стороною обвинувачення встановлені конкретні ризики, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню шляхом вчинення іншого кримінального правопорушення.

При цьому стороною обвинувачення не надано суду належних, достатніх, переконливих і актуальних доказів на підтвердження наявності ризиків, зазначених у клопотанні.

У судовому засіданні прокурор також не зміг навести жодних змістовних аргументів в обґрунтування заявленого клопотання, окрім тих, що викладені в ньому.

Водночас всі заявлені стороною обвинувачення ризики спростовується слушними доводами сторони захисту про відсутність на цей час і даній стадії кримінального провадження жодних відомостей щодо намірів чи спроб обвинуваченого ухилятися від суду, впливати на свідків, а тим більше вчините інший злочин, які б підтверджувались відповідними доказами. Крім того, свій закордонний паспорт обвинувачений здав на виконання попередньої ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу, дія якого закінчилась 03 липня 2020 року, і до цього часу його не отримав, що додатково підтверджує аргументи сторони захисту та опосередковано спростовує припущення прокурора про ймовірне бажання обвинуваченого переховуватися від суду шляхом виїзду за кордон.

Разом з тим судом установлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року було накладено арешт на належне обвинуваченому нерухоме майно, а саме земельну ділянку та квартиру.

Також суд бере до уваги встановлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме його вік, стан здоров`я, сімейний і майновий стан, спосіб життя взагалі, зокрема міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи (до звільнення), його репутацію та перше притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність відомостей щодо спроб останнього будь-яким чином ухилятися від суду, які в своїй сукупності суттєво знижують ступінь ймовірних ризиків та інших способів його неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, суд враховує позицію обвинуваченого, який категорично заперечує свою винуватість в інкримінованому злочині та має власну лінію захисту, яку доводить у судовому провадженні. За час перебування матеріалів на розгляді в суді демонструє належну процесуальну поведінку, будь-яких порушень обов`язків чи зловживань правами не допускав.

При цьому суд зважає на практику ЄСПЛ, що за наслідками та способами застосування, як тримання під вартою, так і домашній арешт, прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії»).

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд дійшов безсумнівного висновку про недоведеність прокурором існування на даний час жодного із заявлених ним ризиків, оскільки викладені в клопотанні обставини в їх обґрунтування не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду клопотання й на стадії судового провадження вже є неактуальними.

Водночас згідно із пп. 2, 3 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі й запобіжних заходів, не допускається, якщо, зокрема, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в його клопотанні, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого він звертається із клопотанням.

За встановлених обставин суд не вбачає достатніх підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 як заявленого в клопотанні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, так і іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 176-178, 181, 194, 197, 315 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений та оголошений 24 листопада 2020 року об 11.00 годині.

Суддя ОСОБА_1