Справа №577/4937/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/809/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2020 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 577/4937/19 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_14 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 (три) роки та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цим же вироком стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати в сумі 10 100 грн., на користь Фінансового управління Конотопської міської ради Сумської області 38 325,66 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілих.

Також стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 3 080,82 грн. матеріальної шкоди та 42 000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_8 14 947,06 грн. матеріальної шкоди та 42 000 грн. моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_10 визнаний винним в тому, що 10 серпня 2019 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, а також не маючи посвідчення водія, керуючи технічно справним автомобілем «Ford Fiesta» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі з боку с. Вирівка Конотопського району в напрямку головної дороги Батурин - Конотоп Суми, наблизившись до перехрестя, розташованого за колишнім СТО, яке позначене дорожніми знаками 2.1 «Дати дорогу» та дорожньою розміткою 1.13, діючи в порушенні вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, перед початком руху на головну дорогу, проявив неуважність, не надав дорогу транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Nexia» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі Батурин-Конотоп-Суми з м. Конотоп в напрямку м. Батурин.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «Ford Fiesta» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 отримала ряд тілесних ушкоджень, які в комплексі по небезпечності для життя в момент заподіяння, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, водій автомобіля «Daewoo Nexia» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 та пасажирка даного автомобіля ОСОБА_8 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 178/142 від 23.10.2019 року ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Fiesta» державний номер НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме: п.п. 2.1., 2.9., 10.1., 16.11 ПДР.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звернулися з апеляційними скаргами, в яких кожен окремо просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_10 покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, прокурор у кримінальному проваджені ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 вважає, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню. На думку прокурора, місцевий суд, всупереч положенням ст.50,65 КК України не врахував повною мірою ступеня тяжкості злочину, конкретних обставин, за яких його вчинено, а саме грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, керування чужим автомобілем без наявності права керування будь-яким транспортним засобом, в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, факт якого, за твердженням прокурора, в суді першої інстанції заперечував, заподіяння шкоди трьом потерпілим, а також характеризуючих особу винного даних, який не зайнятий суспільно корисною працею, за місцем проживання характеризується лише як особа, на яку не надходили скарги, на тяжкі захворювання не страждає, часткове відшкодування шкоди потерпілим через значний час після ДТП. Дані обставини, на думку прокурора, вказують на неправомірне застосування судом положень ст.75 КК України, що потягло за собою невиправдану м`якість обраного ОСОБА_10 покарання.

Обґрунтовуючи вимоги поданих апеляційних скарг, які аналогічні за своїм змістом потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вказують на те, що каяття обвинуваченого не є щирим, а лише свідчить про бажання уникнути покарання, зважаючи на те, що ОСОБА_10 перед ними жодного разу не вибачився, незважаючи на тривале лікування потерпілої ОСОБА_8 до лікувального закладу жодного разу не з`явився, під час досудового розслідування та судового розгляду змінював свої покази, зазначаючи, що за кермом автомобілю Ford Fiesta знаходилася потерпіла ОСОБА_13 , та що потерпілий ОСОБА_9 здійснював маневр вліво, при включеному правовому покажчику повороту. Посилання обвинуваченого на відсутність в нього коштів через відшкодування іншій потерпілій ОСОБА_13 вважають таким, що не відповідає дійсності через те, що, на думку потерпілих, 11 червня 2020 року в судовому засіданні обвинувачений відшкодував частково заподіяну шкоду, в тому числі і потерпілій ОСОБА_13 . Зазначають, що вказані обставини, як і ступінь алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_10 залишилися поза належною увагою суду, внаслідок чого призначене йому покарання на підставі ст.75 КК України є несправедливим внаслідок м`якості. Крім того, зазначають про не розкриття у вироку суду змісту досліджених письмових доказів.

До початку апеляційного розгляду від потерпілої ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційні скарги прокурора та інших потерпілих в даному провадженні, за змістом яких вважають вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 законним та обґрунтованим, оскільки за призначеного судом обвинуваченому покарання існує реальна можливість відшкодування завданих потерпілим збитків.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_11 , яка частково підтримала подану прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_7 апеляційну скаргу, потерпілого ОСОБА_9 та представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_14 , які підтримали подані апеляційні скарги з наведених в них мотивів, думку потерпілої ОСОБА_13 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_12 , які заперечили щодо задоволення поданих апеляційних скарг та просили залишити без змін вирок суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах не заперечуються і перевірці судом апеляційної інстанції не підлягають.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 65, 75 КК України, призначивши обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, без достатніх підстав звільнив від його відбування з випробуванням, що потягло призначення явно несправедливого покарання внаслідок м`якості, на що обґрунтовано в апеляційних скаргах звертають увагу прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Так, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Крім того, за положеннями ст.75 КК України у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_10 захід примусу, суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких; обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування потерпілим заподіяної злочином шкоди, визнавши згідно зі ст.67 КК України обставинами, що його обтяжує - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та стані викликаному вживанням наркотичних засобів. Взяв до уваги дані про особу винного, який раніше не судимий, має молодий вік, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я.

Отже, врахувавши указані обставини, суд призначив ОСОБА_10 основне покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбаченого санкцією частини статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою визнав його винуватим, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, з посиланням на особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, а також дані досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, суд першої інстанції вважав, що виправлення ОСОБА_10 можливе без ізоляції від суспільства, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації.

Проте, з такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки судом першої інстанції з достатньою повнотою не було враховано поведінку обвинуваченого під час та після вчинення протиправних дій, конкретні обставини їх вчинення.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, що, як вірно зазначають в поданих апеляційних скаргах прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в ході судового розгляду обвинувачений заперечував, наслідки, завдані кримінальним правопорушенням, зокрема потерпілій ОСОБА_13 - пасажирці автомобіля під керуванням обвинуваченого завдано ряд тілесних ушкоджень, які в комплексі по небезпечності для життя в момент заподіяння, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, водій автомобіля «Daewoo Nexia» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 та пасажирка даного автомобіля ОСОБА_8 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 керував транспортним засобом не маючи права керувати таким, чим допустив порушення елементарних правил дорожнього руху.

Таке нехтування Правилами дорожнього руху України свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, внаслідок чого звільнення його від відбування покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, не забезпечить завдань кримінального судочинства в частині виправлення засудженого.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з часу дорожньо-транспортної пригоди, тобто з 10 серпня 2019 року потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 обвинуваченим ОСОБА_10 відшкодовано частково кожному завдані злочином збитки лише 11 червня 2020 року безпосередньо перед закінченням з`ясування обставин та перевірки їх доказами, що ставить під сумнів реальне бажання обвинуваченого виправити наслідки вчиненого, на чому слушно наполягали потерпілі в поданих апеляційних скаргах.

До того ж, посилання суду на ту обставину, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я є такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Будь яких даних в підтвердження цього в ході апеляційного розгляду не встановлено

Що стосується доводів апеляційних скарг потерпілих щодо не розкриття у вироку суду змісту досліджених письмових доказів, то колегія суддів, не входить в їх обговорення, оскільки апелянтами вирок оскаржується лише в частині неправомірності застосування судом ст.75 КК України.

З урахуванням указаних обставин, які переконливо свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, застосування щодо нього положень ст.75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу, як про це правильно вказують в апеляційних скаргах прокурор та потерпілі.

Враховуючи, що у суду першої інстанції не було підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без відбування покарання у виді позбавлення волі, вирок суду в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України на підставі ст.ст.409, 413, 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст.420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким ОСОБА_10 , з урахуванням наведених вище обставин, повинен реально відбувати покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальному його розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, бо саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів, як засудженим, так і іншими, та домірним вчиненому.

Таким чином, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія судді, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 червня 2020 року відносно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Призначити ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортним засобом.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5