Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/17/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 189КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 наухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2020 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з повною вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з 3 групою інвалідності, одруженого, офіційно не працюючого, пенсіонера,
застосовано запобіжний захід у вигляді заставипо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000351,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 грн.,
В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_12 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській областізнаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000351,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_10 повідомлено про підозру в тому, що ОСОБА_13 поінформувавши ОСОБА_10 , щодо своїх злочинних намірів, запропонував останньому спільну участь у їх реалізації шляхом вчинення вимагання із застосуванням при цьому погроз вчинення насильницьких дій.
Усвідомлюючи протиправність пропозиції ОСОБА_13 , спонукаємий корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, ОСОБА_10 , надав свою згоду на участь у спільній злочинній діяльності.
З цією метою, 04.12.2020 близько 15 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_13 , продовжуючи свій злочинний план, спонукаємий корисливим мотивом, прибув на автомобілі на територію подвір`я приватного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає потерпілий ОСОБА_7 разом зі своєю родиною та почав стукати у вікна житлового будинку.
Коли на подвір`я на стукіт вийшов потерпілий ОСОБА_7 , ОСОБА_13 почав з ним розмову про необхідність передачу останнім йому грошових коштів в розмірі 30 тис. доларів США в якості розрахунку за неіснуючий борг перед ОСОБА_10 .
В ході спілкування, у відповідь на запитання ОСОБА_14 з приводу походження боргу та претензій з приводу того, що жодних боргових зобов`язань він не має, ОСОБА_13 запропонував, як альтернативу виплаті вищевказаної суми грошових коштів, укладення відповідного договору на користь ОСОБА_10 щодо надання останньому в оренду земельних ділянок, належних ОСОБА_7 .
Дану подію за зверненням ОСОБА_7 було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області 04.12.2020 за № 2327.
Продовжуючи реалізацію злочинного плану, 09.12.2020 ОСОБА_13 близько 16 год. 30 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знову прибув до місця проживання ОСОБА_7 за вищевказаною адресою та продовжив вимагання передачі йому грошових коштів або укладення договору оренди в якості розрахунку за неіснуючий борг, супроводжуючи свої вимоги погрозами про завдання тілесних ушкоджень заявнику та його близьким родичам, а також пошкодженнями (підпалами) майна потерпілого та його близьких родичів.
Оскільки ОСОБА_7 від виконання вимог ОСОБА_13 відмовився, то того ж дня, останній, поїхав за адресою проживання батьків ОСОБА_7 , а саме: АДРЕСА_3 , де також стукав у двері та ворота, однак батьки ОСОБА_7 на це не відреагували.
Дану подію за зверненням ОСОБА_7 було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області 04.12.2020 року за № 2360.
Продовжуючи реалізацію злочинного плану, 15.12.2020, ОСОБА_13 здійснював телефонні дзвінки потерпілому ОСОБА_7 та його дружині ОСОБА_7 , в ході яких продовжував словесні погрози з вимогами передачі грошових коштів або підписання вищевказаного договору.
Продовжуючи реалізацію злочинного плану, 18.12.2020, ОСОБА_13 близько 13 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знову прибув до місця проживання ОСОБА_7 за вищевказаною адресою та продовжив вимагання передачі йому грошових коштів або укладення договору оренди в якості розрахунку за неіснуючий борг, супроводжуючи свої вимоги погрозами про завдання тілесних ушкоджень заявнику та його близьким родичам, а також пошкодженнями (підпалами) майна потерпілого та його близьких родичів.
Дану подію за зверненням ОСОБА_7 було зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області 04.12.2020 року за № 2420.
Продовжуючи реалізацію злочинного плану, 22.12.2020, ОСОБА_13 , продовжив здійснення телефонних дзвінків з погрозами ОСОБА_7 .
Згодом, 23.12.2020, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, потерпілий ОСОБА_7 рухався за кермом власного автомобіля в напрямку смт. Павлиш з смт. Онуфріївка, коли на дорозі його зупинив автомобіль ОСОБА_13 та продовжив погрози фізичною розправою, нанесенням тілесних ушкоджень та пошкодження (підпалу) майна ОСОБА_7 та його близьких родичів у випадку не виплати останнім грошових коштів або не підписання договору оренди на користь ОСОБА_15 , якого ОСОБА_13 залучив до участі у вимаганні для підтвердження наявності неіснуючого боргу, який також неодноразово погрожував потерпілому з метою заволодіння майном останнього.
23.12.2020, близько 15 год. 00 хв. перебуваючи в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 продовжив реалізацію свого злочинного задуму, погрожуючи ОСОБА_7 самосудом у випадку не виконання останнім їх вимог з передачі їм грошових коштів або прав на користування майном, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 були викриті працівниками поліції та УСБУ безпосередньо під час вчинення злочину.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою.
Застосовано до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Покладено на ОСОБА_10 в строк до 24.02.2021 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора та в подальшому суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- утримуватись від спілкування як особисто так і через третіх осіб з потерпілим, іншим підозрюваним та свідками у кримінальному провадженні за вийнятком участі в слідчих діях та в суді.
Роз`яснено ОСОБА_10 , що відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 182 КПК України у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Зазначена ухвала мотивована тим, що прокурором під час розгляду клопотання подано докази, які на його думку є достатніми для доведення наявності обґрунтованої підозри та ризиків передбаченого п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте не доведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж застава для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вході досудового слідства по даному кримінальному провадженню, для повідомлення ОСОБА_10 про підозру в скоєнні кримінального правопорушення були зібрані докази, а саме: протокол допиту потерпілого ОСОБА_7 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_7 ; протокол допиту свідка ОСОБА_16 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_16 ; протоколи проведення негласних слідчих (розшукових) дій.

На підставі зібраних доказів ОСОБА_10 24.12.2020 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Вважає, що встановлено достатньо доказів для підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

А тому, підозрюваному ОСОБА_10 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що останній підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, не одружений, не маючий на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків та соціально-стримуючих факторів.

Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість:

- переховування від органів досудового розслідування та суду, так як у разі направлення

до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_10 враховуючи тяжкість скоєного злочину йому може загрожувати позбавлення волі строком від 3 до 7 років, тож з метою уникнення відповідальності останній, не маючи постійного місця роботи, мінних соціальних зв`язків, може виїхати за межі Кіровоградської області та взагалі України;

- незаконно впливу на свідків, потерпілого, з метою уникнення покарання усвідомлюючи міру покарання, яка може бути застосована в разі визначення його винуватим, а також з урахуванням бажання уникнути відповідальності, усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та вагомості зібраних доказів, які обґрунтовують підозру, незаконно впливати на свідків підлягають встановленню та допиту. Реальність настання вказаного ризику, підтверджена в тому числі самими обставинами вчинення злочину, які йому інкриміновано, зокрема з тим, що ОСОБА_10 вимагав у потерпілого ОСОБА_7 гроші чи переоформлення земельних ділянок з погрозами спричинення тілесних ушкоджень та фактичним спричиненням матеріальних збитків (що полягає в розбитті його забору), що може свідчити проте, що перебуваючи на волі ОСОБА_10 нехтуючи встановленими законом правилами поведінки у суспільстві та відповідальністю, яка настає за їх порушення, може здійснювати тиск на свідків та потерпілого;

- вчинення нових кримінальних правопорушень, так як ОСОБА_10 , вчинив злочини пов`язаний із погрозою застосування насильства над людиною, що свідчить про жорстокість та зухвалість особи підозрюваного, крім того може продовжити вчиняти злочин в якому він підозрюється.

Вважає, що слідчим суддею проігноровано доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України.

Вищевказане свідчить про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Згідно з ч. 6 цієї ж статті підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді застави, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення ( зменшення ) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги процесуального закону слідчим суддею були дотримані.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді застави, слідчий суддя врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, наявність постійного проживання, наявність соціальних зв`язків, фізичний стан, який є особою. інвалідністю 3 групи, одружений, пенсіонер.

Причетність ОСОБА_10 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: протоколами допиту потерпілого від 19.12.2020, 24.12.2020 (а.с. 9-15), протоколами допиту свідка від 19. 12.2020, 24.12.2020 (а.с. 16 27), протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2020 (а.с. 31-34), матеріалами проведення негласних слідчих (розшукових) дій (а.с. 91-142).

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо протии Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ (Бойченко проти Молдови, Мамедова проти Росії, Малик проти України, Пелісьє та Сассі проти Франції) колегія суддів апеляційного суду враховує, що підозрюваний ОСОБА_10 є має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимимий, соціальний зв`язки, потребує постійної лікарської допомоги за станом здоров`я, позитивно характеризується.

Апеляційний суду також враховує, що компрометуючі матеріали на ОСОБА_10 відсутні, на обліках не перебуває. Не зважаючи на тривалий термін часу з моменту вчинення кримінального правопорушення до моменту обрання запобіжного чітко виконує вказівки органу досудового розслідування вимоги обраного до нього запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів враховує, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати суд у необхідності обрання підозрюваному ОСОБА_10 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою, а самі по собі вказані як в клопотанні слідчого ризики, які взагалі не підтверджені відповідними доказами, не можуть бути достатньою підставою для задоволення клопотання слідчого щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу, саме у вигляді тримання під вартою.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_10 виказував на адресу ОСОБА_7 будь-яких погроз, в тому числі погроз щодо застосування насильства або пошкодження майна.

Більш того в клопотанні старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області, погодженому прокурором Кіровоградської обласної прокуратури взагалі не аргументовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Встановлені по справі обставини, об`єктивно свідчать про відсутність необхідності тримання ОСОБА_10 під вартою і про можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином суть запобіжного заходу забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також те, що ОСОБА_10 не висловлював жодних погроз по відношенню до потерпілого, має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, інвалід 3 групи та потребує медичного догляду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваного ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід ніж той, що зазначено в клопотанні слідчого при цьому обґрунтував та мотивував своє рішення.
На думку апеляційного суду такий запобіжний буде достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також повною мірою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Апеляційній доводи прокурора стосовно того, що слідчим суддєю проігноровано доводи прокурора про наявність ризиків є таким, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються ухвалою суду першої інстанції з якої вбачається, що слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора дійшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри та ризиків передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В той же час слідчий суддя постався на не доведеність обставин, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатності застосування більш м`якого запобіжного для запобігання встановленим ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти вказаним ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід тримання під вартою.
Що стосується посилань прокурора з приводу того, що застосування цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, та надасть ОСОБА_10 змогу впливати на потерпілого, свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки жодних доказів порушення підозрюваним обраного запобіжного заходу не було надано.

В суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_10 суду пояснив, що займається скупкою перепродажем зерна. ОСОБА_7 є його другом дитинства, тому він йому позичає кошти. Зокрема у 2016 році він позичив йому під 3 % місячних 5000 доларів США для здійснення фермерської діяльності, які він зобов`язувався повернути у 2018 році. Проте у 2018 році, після він кошти не повернув, а попросив ще спочатку 7000 доларів США та 5000 доларів США на придбання будинку, автомобіля та здійснення ремонту.
В листопада 2000 року після здійснення взаємозвірки загальна сума заборгованості склала 30000 доларів США, у зв`язку з неврожаєм ОСОБА_7 запропонував передати йому в оренду на 30 років 12 гектар землі, а саме його пай та пай його батьків.
У зв`язку з тим, що кошти які він позичав ОСОБА_7 він брав у свого товариша ОСОБА_13 він попрохав останнього допомогти оформити договір, оскільки ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_17 ухилявся від виконання зобов`язань та постійно переховувався від нього.
Він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та його адвокатом ОСОБА_8 мали намір у нотаріуса укласти договір емфітевзису на 30 років, проте не дійшли згоди оскільки ОСОБА_7 помилково вважав, що він повинен сплачувати земельний податок в період дії договору.
В подальшому ОСОБА_14 відмовився від підписання договору та звернувся з заявою до СБУ про вимагання. Вважає, що таким чино останній намагається ухилитися від виконання боргу.

Потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що дійсно у 2055 році позичив у ОСОБА_10 4000 доларів США, у 2018 році позичив 4000 або 5000 доларів США.
Також давав йому посівний матеріал.
У них були дружні стосунки тому він розписки не писав. Безпосередньо ОСОБА_10 він передав у 2019 році весь зібраний врожай той забрав всю заборгованість, а решту доходу віддав йому.
При цьому, у жовтні 2020 року він зрозумів, що ОСОБА_10 надурив його, оскільки не додав 24000 грн. за прийомку навантаженого автомобіля «Камаз» з зерном та завищив вартість посівного матеріалу.
Вважає, що такої заборгованості, як 30000 доларів США не було.
Дійсно він мав намір передати ОСОБА_7 в оренду 12 гектар землі, проте відмовився оскільки згідно умов договору він повинен був сплачувати 80000 грн. земельного податку щомісяця.
При цьому, ОСОБА_13 постійно погрожував йому та проломити голову, якщо він не підпише договір. Також, ОСОБА_13 погрожуючи пістолетом змусив підписати розписку про борг, переслідував його та його дружину,спалить хату йому та батькам у зв`яжу з чим він та діти відчували страх. Невідомі особи поламали йому бетонний паркан.

Дружина потерпілого ОСОБА_16 дала аналогічні свідчення.

Свідок ОСОБА_18 суду апеляційної інстанції пояснив, що знає потерпілого ОСОБА_7 з дитинства, є його кумом та перебуває з ним у гарних стосунках.
Йому відомо, що у 2019 році ОСОБА_7 позичив у ОСОБА_10 кошти на автомобіль та будинок, але точної суми він не знає.
ОСОБА_7 жалівся йому про наявність значного боргу на що він запропонував здати в оренду землю з метою розрахунку.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що є головою ФГ «Черепяний С.М.» та знає тривалий час ОСОБА_7 , який з жовтня по грудень 2020 року працював у нього трактористом та комбайнером на підміні.
Приблизно в листопада до нього зателефонував ОСОБА_13 та попросив, щоб він відпустив з роботи ОСОБА_7 для узгодження особистих спірних питань.
Він, як авторитетний чоловік в селі спитав у ОСОБА_7 про причини, оскільки мав намір в разі необхідності допомогти у вирішенні спору. Останній пояснив, що дійсно має намір зустрічатися з ОСОБА_13 , оскільки має заборгованість 30000 доларів США , оскільки взяв під 3 % річних 10000 доларів США на хату та 5000 доларів США на машину.
Він пояснив ОСОБА_7 , що той напевно помилився, оскільки на даний час інші фермери дають позику під 4-5% відсотків місячних.
При цьому ОСОБА_7 пропонував йому взяти в оренду землю на 30 років 12 га. Землі та сплатити за весь термін по 5000 грн. за гектар у рік, щоб погасити заборгованість. На що він відповів, що дешевше придбати буде землю, ніж платити за оренду наперед.
Тоді ОСОБА_7 відповів, що хоче передати в оренду ОСОБА_10 на 30 років 12 га. землі, щоб погасити заборгованість. На що він, що це гарний варіант, так як скуповують землю в районі за 1500-2000 доларів США, що максимум буде 24000 доларів США, а в разі оренди земля в після оренди залишиться йому.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що працює менеджером з постачання елеватора ТОВ «Оптімус-Агро», ОСОБА_7 знає близько п`яти років, оскільки той проживає неподалік від елеватора та перебуває з ним в нормальних стосунках. ОСОБА_10 знає близько 10 років, оскільки він займається скупкою зерна та перебуває з ним в добрих стосунках.
В жовтні 2018 року в його робочому кабінеті на прохання ОСОБА_10 відбулася зустріч з ОСОБА_7 та його дружиною під час якої вони звіряли наявну заборгованість ОСОБА_7 за позиками. При цьому вони все добровільно та мирно узгодили.
Через декілька днів ОСОБА_10 на своєму автомобілі повіз ОСОБА_7 в м. Харків, де за свої гроші придбав останньому автомобіль.
Він знає про це, оскільки ОСОБА_10 брав у нього прилад для вимірювання лако фарбувального шару та пояснював причину цього.

Згідно досліджених в судовому засіданні протоколів НСРД дружина потерпілого ОСОБА_16 в телефонній розмові з ОСОБА_13 підтвердила про наявність заборгованості у чоловіка перед ОСОБА_10 в розмірі 29980 доларів США.

Під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції допитані вищезазначені свідки однгостайно підтвердили про наявність цивільних відносин між підозрюваним ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в основу клопотання прокурора покладено посилання на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких підстав, підозра ОСОБА_10 є дещо передчасною та базується на припущеннях, оскільки в діях підозрюваного вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, на думку колегії необхідності в застосуванні найбільш суворого запобіжного заходу не має. Крім того, щодо підозрюваного у вчиненні злочину вказаної категорії, згідно п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено визначення розміру застави від 1 до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До того ж, ризики на які посилається слідчий та прокурор у своєму клопотанні не підтверджені належними доказами.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:
- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;
- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;
- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;
- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.
Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

А тому, на думку колегії суддів, прокурором недоведені обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою для запобігання ризикам, які б давали змогу об`єктивному спостерігачу переконатись в тому, що запобігти ризикам можливо виключно застосувавши запобіжний захід тримання під вартою.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
Слідчому судді при розгляді клопотань про застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні слід враховувати, що вони обмежують права особи на особисту недоторканість, гарантовані зазначеною статтею Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав.

Із врахуванням зазначеного вище, обставин справи, особи підозрюваного, що в матеріалах клопотання відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст. 177 КПК України та, що прокурором не доведено недостатність застосування до ОСОБА_10 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, колегія суддів дійшла переконливого висновку, що на час досудового розслідування підозрюваному можливо не обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Отже, з урахуванням тяжкості злочину, ступеню їх суспільної небезпечності та особи підозрюваного, колегія суддів вважає, що до підозрюваного ОСОБА_10 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді застави.
При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог п. 3 ч .2 ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є співмірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

Беручи до уваги вищевикладене колегія суддів доходить висновку що апеляційна скарга прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,задоволенню не підлягає.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування, з урахуванням серйозності висунутої проти ОСОБА_10 підозри та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу як застава, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.
А тому, враховуючи відсутністю доказів, які б свідчили про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема, застави, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, у ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2020 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст.176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 376, 405, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2020 року, якоюстосовно підозрюваного ОСОБА_10 , застосовано запобіжний захід у вигляді заставипо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000351,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 грн., - залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4