Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000722 від 14 листопада 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , з відповідними змінами, на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2020 року
стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Данчиміст Костопільського району Рівненської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, державних нагород та пільг не має, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий,
обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробацїї та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч.4 ст.76 КК України, здійснення нагляду за ОСОБА_9 покладено на уповноважений орган з питань пробації.
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року у справі №564/2247/19 ухвалено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 2041 грн. 13 коп. витрат на проведення судових експертиз.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не застосовувався.
За вироком суду ОСОБА_10 13 липня 2019 року, приблизно о 22 год. 00 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів з метою власного матеріального збагачення, шляхом пошкодження вікна, проник до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_11 кросівки фірми «Progress service», вартістю 111 грн. 07 коп., приставку цифрового телебачення Т-2 марки «Ergo», вартістю 300 грн., портативну колонку марки «Atlanfa АТ-9157», вартістю 252 грн., сім переходників для різних типів вхідних роз`ємів живлення ноутбука, вартістю 200 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду в сумі 863 грн. 07 коп. Викраденим розпорядився на власний розсуд.
В поданій апеляційній скарзі, з відповідними змінами, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кримінально-правової оцінки його діяння, покликається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, зокрема ч.4 ст. 70 КК України.
Вказує, що під час ухвалення вироку від 25 лютого 2020 року судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, зокрема ч.4 ст.70 КК України, оскільки при наявності відносно ОСОБА_6 вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2019 року йому не призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів та не визначено іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.
Вважає, що самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність.
Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2020 року частині призначення ОСОБА_12 покарання - змінити у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність. Визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Костопільського районного суду від 11 грудня 2019 року більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробацїї; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті вирок залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, в апеляційній скарзі не оскаржується.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та відповідати вимогам ст. 374 КПК України.
Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч.1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Частиною 4 ст.70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частині першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.09.2019 р. (справа №199/1496/17, провадження № 51-2631 км19), кримінально-правові норми, передбачені ст. 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч.4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та межах, передбачених ст. 75 КК України.
Пунктом 2 частини 1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Згідно п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, окрім зазначених у п.п. 1, 2, 3 також у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.1 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Враховуючи те, що під час ухвалення вироку судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню, зокрема ч.4 ст. 70 КК України, оскільки при наявності відносно ОСОБА_6 вироку Костопільського районного суду від 11 грудня 2019 року йому не призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів та не визначено іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України, а зміна вироку не погіршить становища обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вирок суду в цій частині підлягає зміні.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 25 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0000722 від 14 листопада 2019 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання - змінити.
Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, за вироком Костопільського районного суду від 11 грудня 2019 року, більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_8 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дні проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3