ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/1084/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції: 6642/2029/117
Категорія: ч. 3 ст. 190 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 8 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , 1965 року народження, громадянин України, уродженець м. Львів, офіційно не працевлаштований, має вищу освіту, не одружений, зареєстрований у м. Львові, мешканець м. Києва, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 07.02.2013 року за ч.2 ст. 190, ч.1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробувальним строком на 3 роки, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ст. 71 КК України, призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання призначеного цим вироком за ч.3 ст. 190 КК України - не відбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 07.02.2013 року та призначено ОСОБА_8 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі вимог ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання строк перебування під вартою із розрахунку ден утримання відповідає двом дням відбуття покарання.

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди задоволені, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 стягнуто матеріальну шкоду у сумі 219747 грн.05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати в сумі 2641,20 грн.

Доля речових доказів вирішена згідно ст. 100 КПК України.

Вироком встановлено, що 08 грудня 2016 року близько 09 год. 20 хв. ОСОБА_8 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, за оголошенням про здачу в оренду приміщення, у телефонній розмові домовився з ФОП ОСОБА_10 про огляд приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Об 11 год. 30 хв. ОСОБА_8 прибув за вказаною адресою, де зустрівся з ОСОБА_10 . Оглянувши приміщення першого поверху нежитлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_10 про свій намір орендувати дане приміщення, після чого спільно з останнім прибув на вул. Алчевських у м. Харкові, де уклав усний договір з орендодавцем ОСОБА_11 про не довгострокову оренду вказаного приміщення, надавши при цьому копію паспорту громадянина України НОМЕР_1 виданого Глухівським МРВ УМВС України в Сумській області 21.02.2003 на ім`я ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сагарчин Акбулакського району Оренбурзької області.
У період з 11 грудня 2016 року по 16 грудня 2016 року ОСОБА_8 , з метою обладнання приміщення під пункт обміну валюти, провівши у вказаному приміщенні ремонті роботи, та встановивши муляжі офісної техніки та комп`ютерного обладнання, розмістив у мережі «Інтернет» оголошення про обмін валюти.
21 грудня 2016 року о 10 год. 40 хв. ОСОБА_8 у телефонній розмові з раніше незнайомим йому ОСОБА_9 , який звернувся за оголошенням у мережі «Інтернет», запевнив останнього про можливість обміну валюти, тобто грошових коштів у сумі 8300 доларів США на гривню, по курсу 27,25 гривень за один долар та повідомив місце обміну.
21 грудня 2016 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_8 , діючи умислом на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, спільно та за попередньою змовою невстановленою особою судом, знаходячись у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , куди прибув за попередньою домовленістю ОСОБА_9 , завіривши останнього про можливість обміну грошових коштів у сумі 8300 доларів США на гривню, отримав від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 8300 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 21 грудня 2016 року, становить 2647,0481 гривень за 100 доларів США, та, перерахувавши їх, повідомив, що гроші йому видасть бухгалтер, після чого поклав грошові кошти у сумку та разом з невстановленою судом особою, через запасний вихід покинув приміщення та з з місця скоєння злочину зник, чим, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 219742,05 грн.

Не погодившись з цим вироком обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що під час вчинення злочину він взагалі не був на території м. Харкова, а знаходився у м. Києві. Вважає, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Вказує, що суд після допиту всіх свідків не допитав його у якості обвинуваченого. Зазначає, що свідки, які були допитані в судовому засіданні взагалі не показали, що він вчинив злочин, а на місці події немає його відбитків рук та ніг. Вказує, що протоколи пред`явлення обвинуваченого для впізнання від 09.03.2017 року, 21.03.2017 року є незаконними. Суд першої інстанції не допитав працівників бару, не взяв до уваги відомості про його особу, а також зазначив, що ОСОБА_8 не заявляв клопотань про допит свідків, однак насправді він заявляв відповідні клопотання, а також суд при ухваленні вироку не врахував відомості про його особу.

Захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд не надав оцінку доводам сторони захисту щодо неналежності та недопустимості доказів, необґрунтовано визнав недопустимим доказами показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Суд не надав дозволу до речей і документів операторів, провайдерів мобільного зв`язку. Зазначає, що суд першої інстанції однобічно розглянув кримінальне провадження, позбавивши сторону захисту протягом всього часу здійснювати захист обвинуваченого. Вказує, що до ОСОБА_8 були застосовані недозволені методи, але суд не звернув на це увагу.

Також, апеляційну скаргу на даний вирок подав прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_16 , однак до початку апеляційного розгляду, відповідно до ч.1 ст. 403 КПК України, він відмовився від своєї апеляційної скарги, про що подав відповідну заяву.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції ОСОБА_8 не з`явився, причин неявки суду не повідомив.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 не просив розглядати апеляційну скаргу за його участю. Крім того, в судовому засіданні прокурор, а також захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти розгляду апеляційних скарг без участі ОСОБА_8 .
Враховуючи наведене, а також вимоги ч.4 ст. 401 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розглянути апеляційні скарги ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 за відсутністю обвинуваченого.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу обвинуваченого, а також доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, колегія суддів,дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.
Аналізуючи оскаржуваний вирок, а також відомості звукозапису судового засідання, колегія суддів вбачає, що під час судового розгляду ОСОБА_8 від дачі свідчень відмовився, а тому необґрунтовано посилається на те, що суд першої інстанції не допитав його в судовому засіданні. Більш того, при розгляді кримінального провадження у обвинуваченого був захисник адвокат ОСОБА_7 , який також подав апеляційну скаргу та на це порушення суду першої інстанції взагалі не посилається.
Крім того, доводи апелянтів, щодо необґрунтованого критичного ставлення суду до показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , колегія суддів зазначає наступне.
В судовому засіданні в суді першої інстанції були допитані ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 в якості свідків та надали свої показання, поряд з іншим, про те, що вони мають дружні стосунки із обвинуваченим ОСОБА_8 з 07.02.2013 року, тобто майже 5 років.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поставився до цих показань критично, оскільки ці свідки мають дружні стосунки із обвинуваченим та їх показання є необ`єктивними та спрямованими на уникнення ОСОБА_8 відповідальності за вчинений ним злочин. Також, ці свідки до початку їх допиту не були відкриті стороною захисту прокурору, а тому, у відповідності до вимог ст. 290 КПК України, суд не мав правової можливості допустити відомості, про які показали ці свідки, в якості доказів, з чим також погоджується колегія суддів.
Доводи захисника та його незгода з оцінкою доказів, яка наведена судом першої інстанції у вироку, не може, згідно КПК України, бути підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Більш того ст. 415 ч.1 КПК України має вичерпний перелік підстав, щодо призначення судом апеляційної інстанції нового розгляду в суді першої інстанції, до яких підстави, що зазначені у апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого не входять, що позбавляє процесуальної можливості задовольнити їх апеляційні вимоги.
Крім того, твердження обвинуваченого про те, що на місці події не виявлено відбитків його рук та ніг, а свідки, допитані в суді не вказали, що саме він вчинив злочин, який йому інкримінують органи досудового розслідування та немає доказів його вини, колегія суддів зазначає наступне.
Потрепілий ОСОБА_17 в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомив, що взимку 2016 року вирішив провести обмін валюти в національну одиницю. Через Інтернет знайшов обмінний пункт, зателефонував та домовився з чоловіком про обмін та домовились про місце зустрічі. Прийшов на зустріч, де в приміщення відкрив двері незнайомий йому чоловік. Зайшли у приміщення. Внутрі зустрів обвинуваченого та передав саме обвинуваченому кошти у сумі 8300 доларів США. Обвинувачений сказав, що потрібно почекати бухгалтера. Потім обвинуваченій разом з грошима та іншим чоловіком пішов на протилежну сторону у двері та зникли з місця.
Тобто в судовому засіданні потерпілий впізнав в обвинуваченому особу, яка заволоділа його грошовими коштами шахрайським шляхом та зникла з ними.
Також, в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинуваченого впізнав свідок ОСОБА_10 , який повідомив, що 08.12.2016 року йому зателефонувала о 09.15 год. чоловік який представився як ОСОБА_18 та повідомив, що йому потрібно приміщання для влаштування Інтернет крамниці, т.я. він займається допомогою для дачі приміщення в оренду. Одною з вимог до приміщення було наявність другого виходу з приміщення. Він зателефонував власнику приміщення, який повідомив, що приміщення вільне. Потім він зателефонував ОСОБА_18 і вони домовились про зустріч о 11.30 для огляду приміщення, де вони домовились про оренду приміщення. З ОСОБА_18 вони зустрілись з власником о 16.00 для укладення договору оренди приміщення, де ОСОБА_18 надав паспорт з його ім`я документи на право заняття підприємницькою діяльністю. Потім ОСОБА_18 сказав, що він квапиться до Києва, він не місцевий і запитав як проїхати на вокзал Вони направились до вокзалу, разом з ними був ОСОБА_19 . ОСОБА_18 запропонував за знайомство відсвяткувати і вони зайшли в кафе-бар ОСОБА_20 . ОСОБА_19 потім уїхав. В 17.30 часу він викликав такси ОСОБА_18 і вони розсталися.
Крім того, обвинуваченого впізнав свідок ОСОБА_21 , який в сдовому засіданні в суді першої інстанції повідомив, що 08.12.2016р. йому зателефонував ОСОБА_22 та сказав, що один товариш бажає орендувати приміщення. Вони зустрілись з людиною яким опинився обвинувачений який казав, що він бажає орендувати приміщення. Після огляду приміщення обвинувачений казав, через деякий час, що йому підходить приміщення Вони зустрілись, поїхали до власника укласти договір оренди. Після укладення договору оренди він уїхав.
Свідок ОСОБА_23 повідомив, що йому обвинувачений знайомий. Познайомились вони взимку. Обвинувачений представився йому як ОСОБА_22 , казав, що бажав орендувати приміщення. Потім обвинувачений поїхав до господаря приміщення уклав договір оренди, повернувся і він передав обвинуваченому ключі від приміщення та взяв у обвинуваченого телефон. Обвинувачений казав, що він буде робити ремонт в приміщені. Приміщення обвинувачений казав, що орендує для бізнесу ремонт годинників. Потім він приїхав у другий раз з якими-то чоловіком, говорили про ремонт приміщення та встановлення перегородок. Ремонт робили якийсь двоє людей. Потім, коли мене запросили працівники поліції і він побачив, що в приміщенні було облаштовано муляж обмінного пункту валюти.
Також, свідок ОСОБА_11 пояснив, що в листопаді-грудні 2016 року він зустрівся з ОСОБА_24 який казав, що бажає орендувати приміщення для крамниці іграшок. Потім, він зробив ксерокопію його паспорт та уклад договір. Передав йому ключи від приміщення і вони розстались т.я. ОСОБА_8 казав, що він квапиться на поїзд до Києва. В конці грудня йому зателефонували та повідомили про неприємності. Він приїхав до приміщення, де поліція показала йому облаштований пункт обміну валю, з непомітним уходом з приміщення.
Отже, свідки, які були допитані безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції, впізнали обвинуваченого, який, на момент вчинення ним злочину, представлявся іншими іменами.
Більш того, відповідно до протоколу впізнання від 09.03.2017 року, ОСОБА_21 впізнав особу на фотознімку №4, як особу яка 08.12.2016р. домовлялась про оренду приміщення на вул. Суздальськи ряди у м. Харкові. На фотознімку №4 зображений ОСОБА_8 .
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.03.2017 року, ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 , як особу яка орендувала приміщення на вул. Суздальські ряди 12/3 у м. Харкові. До протоколу долучено фото впізнання.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.03.2017 року, ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_8 , як особу яка заволоділа його майном 21.12.2016р. за адресою: вул. Суздальські ряди 12/3 у м.Харкові. До протоколу долучено фото впізнання.
Також, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.03.2017 року, ОСОБА_23 впізнав ОСОБА_8 , як особу яка орендувала приміщення на вул. Суздальськи ряди 12/3 у м. Харкові. До протоколу долучено фото впізнання.
Крім того, відповідно до протоколу місця подій від 21 грудня 2016 року за місця огляду будівлі 12/3 по вул. Червоні ряди м. Харкова, було оглянуто приміщення та вилучено, а саме: машинку для рахунку банкнот, принтер, клавіатуру, калькулятор, монітор, 5 сувенірних банкнот, аркуші з рукописним текстом, аркуші паперу, предмет конструктивна схожий на відеокамеру.
Ці протоколи були складені відповідно до вимог ч.1 ст. 237 КПК України, а впізнання 21.03.2017 року, як слушно зазначив суд першої інстанції, проводилось за участю свідків, які у судовому засіданні підтвердили впізнання ОСОБА_8 як особу, яка мала мету орендувати приміщення.
Отже, потерпілий та свідки впізнали в обвинуваченому ОСОБА_8 саме ту особу, яка у грудні 2016 року орендувала приміщення у нежитловому будинку АДРЕСА_1 , а 21.12.2016 року у цьому ж приміщенні шахрайським способом заволоділа грошовими коштами потерпілого та зникла.
Таким чином, до пояснень ОСОБА_8 та доводів захисника щодо непричетності до вчинення злочину колегія суддів ставиться критично та розцінює їх як спробу уникнути покарання, про що обґрунтовано навів свої висновки суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.
Версія щодо непричетності до злочину та доводи обвинуваченого та захисника про незгоду з вироком суду першої інстанції внаслідок недоведеності його вини, його твердження про суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини в інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг.
Крім того, враховуючи те, що під час досудового розслідування, а також в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 не давав визнавальних показань, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції вирішував питання щодо винуватості обвинуваченого з решти доказів, що надані стороною обвинувачення, тобто висновки суду з цього приводу не ґрунтуються на показаннях ОСОБА_8 . Отже його твердження про застосування до нього недозволених методів дізнання з боку працівників поліції об`єктивно не пов`язано з встановленням його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України. Разом з цим обвинувачений та його захисник не позбавлені процесуального права особисто подати заяви про вчинений злочин в порядку, передбаченому ст. 214 КПК України для певної процесуальної перевірки таких відомостей.
Більш того, колегія суддів не може погодитись зі слушністю доводів захисника щодо пояснень ОСОБА_8 в дебатах в суді першої інстанції стосовно начебто застосування щодо нього недозволених методів з боку працівників поліції. Колегія суддів зважено дослідила звукозапис судових засідань, в тому числі, судового засідання в якому відбулись судові дебати. Зі змісту цього звукозапису об`єктивно вбачається, що ОСОБА_8 не вказував про застосування до нього будь-якого фізичного насильства з боку працівників поліції, а лише скаржився на тривалість та інтенсивність проведення слідчих дій на початку досудового розслідування. При цьому належить врахувати, що матеріали провадження не містять відомостей щодо звернення ОСОБА_8 або його захисником до суду із заявами в порядку КПК України або КАС України щодо оскарження незаконних дій чи рішень працівників правоохоронних органів під час досудового розслідування. За таких обставин, доводи захисника щодо застосування стосовно обвинуваченого заборонених методів мають суто суб`єктивний характер, а тому колегія суддів позбавлена процесуальної можливості врахувати їх як порушення, які обумовлюють скасування оскаржуваного вироку.
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які обумовлюють скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 190 КК України а саме заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах. Ці висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони підтверджуються в повному обсязі сукупністю наведених судом у вироку доказів, які ретельно перевірені колегією суддів під час апеляційного розгляду.

Прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що обвинувачений не зможе виправитися та перевиховатися без ізоляції його від суспільства.
Колегія суддів вважає цей довід слушним, оскільки ОСОБА_8 судом першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано було обрано покарання саме у виді позбавлення волі.
Крім того, прокурор в своїх поясненнях звертає увагу на те, що новий умисний корисливий злочин ОСОБА_8 було вчинено під час випробування в період іспитового строку за попереднім вироком, за аналогічний злочин, що свідчить про його антісоціальну поведінку та відсутність умов для виправлення.
З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання керувався ч.1 ст. 71 КК України, що свідчить про те, що суд першої інстанції призначаючи покарання врахував факт вчинення ОСОБА_8 злочину у період іспитового строку за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі, а також суд об`єктивно врахував відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 вчинив злочин в період випробування за попереднім вироком, відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано зазначені у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому, і це об`єктивно вбачається зі змісту оскаржуваного вироку ( арк. 7- 11, т. 2).

Колегія суддів дійшла висновку про те, що при призначені такого покарання ОСОБА_8 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65 КК України, призначивши покарання в межах санкції ст. 190 ч.3 КК України, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, наявні судимості за аналогічні злочини, що свідчить про стійку схильність обвинуваченого до вчинення злочинів з корисливих мотивів, при цьому було враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання. Поряд з цим належить врахувати те, що суд призначив ОСОБА_8 покарання не в максимальному розмірі, що передбачений санкцією ч.3 ст. 190 КК України, яка містить більш сувору міру покарання.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження колегією суддів не встановлено підстав для застосування норм ст.ст. 75, 69, 69-1 КК України.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для скасування або зміни вироку за доводами апелянтів, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 08.11.2018 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

_______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4