ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 632/1686/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/2488/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі представника потерпілого ТОВ «Сервіс Ойл» ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурорів на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22 04 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Таранівка Зміївського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 24 06 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України з призначенням йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення чотирьох судово-товарознавчих експертиз у розмірі 3140 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2019 року близько 13-30 години ОСОБА_7 перебував у лісосмузі розташованій поблизу с. Новоберецьке Первомайського району Харківської області, де збирав металобрухт. Побачивши на полі поблизу лісосмуги підключену до системи живлення акумуляторну батарею марки «Solar S12/85A», інвентарний номер «А10», яка належала ТОВ «Сервіс Ойл», з метою реалізації умислу на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом від`єднання дроту сейсморозвідувального обладнання, повторно викрав вищевказану батарею, вартість якої, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1822 від 30 01 2020 року становить 8217,28 гривень, чим спричинив ТОВ «Сервіс Ойл», в особі представника ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь.
Того ж дня о 19-00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи на полі, розташованому поблизу с. Берека Первомайського району Харківської області, за аналогічних обставин здійснив викрадення акумуляторної батареї марки «Solar S12/85A», інвентарний номер «Н20», яка належала ТОВ «Сервіс Ойл», вартістю 8217,28 гривень, чим спричинив ТОВ «Сервіс Ойл», в особі представника ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь.
Крім того, 08 11 2019 року о 19-00 годині та 31 12 2019 року об 11-00 годині, ОСОБА_7 , за аналогічних вищевикладеним обставин, здійснив крадіжку акумуляторних батарей марки «Solar S12/85A», інвентарні номери яких «861» та «Н13», які належали ТОВ «Сервіс Ойл», вартістю 8247,33 та 8024,36 гривень, чим спричинив ТОВ «Сервіс Ойл», в особі представника ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Кожного разу ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникав, та обертав викрадене майно на свою користь.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) чинена повторно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які її подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначення покарання, оскільки воно не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та постановити новий вирок з призначенням покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 4 місяців арешту. В іншій частині просив залишити вирок без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані обставини вчинення злочинів, а саме така обтяжуюча обставина, як рецидив злочинів.

Крім того, наголошує на безпідставності взяття судом до уваги факту наявності у ОСОБА_7 цивільної дружини та двох малолітніх дітей та ставить під сумнів його офіційне працевлаштування, оскільки обвинуваченим не було надано доказів на підтвердження цих обставин.

Апеляційну скаргу було подано також заступником прокурора Харківської області ОСОБА_10 , який, в свою чергу, просив про скасування вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість та про ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. В іншій частині просив залишити вирок без змін.

Зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо призначення обвинуваченому мінімального покарання недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше був неодноразово судимим у тому числі за скоєння тяжких та особливо тяжких корисливих злочинів.

Крім того, вказує, що у вступній частині вироку суд першої інстанції зазначає про місце роботи ОСОБА_7 з його слів, не перевіривши ці дані, які в свою чергу мають значення при розгляді справи, що є порушенням вимог ст. 374 КПК України.

Вищевказане, на думку апелянта, свідчить про кримінальну спрямованість поведінки ОСОБА_7 , а у разі відсутності у нього місця роботи, можна зробити висновок про антисоціальний спосіб його життя.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просила про задоволення апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважав, що підстави для задоволення апеляційних скарг сторони обвинувачення відсутні.

Представник потерпілого ОСОБА_8 про дату та час розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавав.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та фактичні обставини їх вчинення в апеляційних скаргах не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд першої інстанції навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, з якими погоджується колегія суддів.
Крім того, перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з положень ст.65 КК України, відповідно до яких - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про обрання щодо ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які кваліфікуються, як злочини середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцем проживання, є особою раніше судимою, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття у вчиненому.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не залишено поза увагою також досудову доповідь органу пробації відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі, проте суд обґрунтовано не погодився з таким висновком.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинуваченого дані, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистості обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується посилань в апеляційних скаргах на безпідставність врахування судом першої інстанції факту наявності у обвинуваченого офіційного працевлаштування, оскільки в матеріалах справи відсутнє таке підтвердження, то вказані суперечності були усунуті у судовому засіданні апеляційного суду, шляхом огляду та долучення до матеріалів справи копії трудової книжки обвинуваченого, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_7 з 13 лютого 2017 року по 14 травня 2020 року перебував на посаді терміста у Державному підприємстві «Завод імені О.Малишева.

Вищевказане спростовує доводи прокурора про відсутність постійного місця роботи у ОСОБА_7 та висновок про його антисоціальний спосіб життя.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційні скарги прокурорів - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п. 1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22.04.2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги прокурорів, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4