Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 січня 2020 року

м. Київ
справа № 428/3488/19
провадження № 51-6536ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 липня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року в межах кримінального провадження № 0002691 від 20 вересня 2018 року

за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК.
Встановлені обставини
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 липня

2019 року задоволено затверджене прокурором клопотання слідчого про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, примусових заходів виховного характеру. Застосовано до малолітнього ОСОБА_5 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ст. 128 КК, примусові заходи виховного характеру відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6

на строк 1 рік.
Луганський апеляційний суд ухвалою від 23 вересня 2019 року залишив без задоволення апеляційну скаргу захисника, а зазначену ухвалу міського суду без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення місцевого й апеляційного судів на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 128 КК.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону захисник, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність, не навів обґрунтування незаконності ухвал відповідно до ч. 2 ст. 438 цього Кодексу,

не зазначив, у чому полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цими судами рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень з огляду на положення статей 284, 370, 404, 412, 413 та 419 КПК,

а також ст. 128 КК в їх взаємозв`язку.
Касаційна скарга не містить обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду.
Вказуючи на необхідність закриття кримінального провадження щодо

ОСОБА_5 , захисник у касаційній скарзі не навів доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів захисника в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права і не зазначив конкретну підставу, передбачену ст. 284 КПК для закриття кримінального провадження.
В касаційній скарзі не зазначено,чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, та яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,

не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Натомість у касаційній скарзі захисник наголошує на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали міський та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, захисник не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 липня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3