КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/152/2020 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року задоволено частково клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 .
Накладено у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 011 35 від 15.10.2019 за ч. 3 ст. 307 КК України арешт на автомобіль «ВМW» 320 І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , заборонивши ОСОБА_8 розпоряджатись та відчужувати зазначений транспортний засіб.
У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , подали аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких просять скасувати оскаржувану ухвалу частково та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у частині визначеній в ухвалі із усуненням зазначених заборон.
На обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти зазначаєть, що оскаржувана ухвала в частині накладення арешту на майно є незаконною, невмотивованою та необґрунтованою. Допущено неповноту судового розгляду, залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження оскільки висновки суду не підтверджуються належними та допустимими доказами, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Додані до клопотання матеріали не відповідають визначеному завданню, меті та обставинам.

Також апелянти зазначають, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно подано з пропущенням строку, встановленого КПК України, є необґрунтоване, не відповідає вимогам ст.171 КПК, порушено вимоги ст.ст.170, 172,173 КПК України. Стороною обвинувачення не надано суду жодного належного та допустимого доказу у відповідності до ст. ст. 84, 85, 86, 87, 99 КПК України.
В судове засідання захисник ОСОБА_6 та прокурор не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у їх відсутність, у відповідності до вимог ст. 405 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
В судове засідання також не з`явилась представник ОСОБА_8 , - захисник ОСОБА_7 , проте, остання подала клопотання про відкладення судового засідання, яке було досліджено колегію суддів, та встановлено, що неявка представника ОСОБА_8 , - захисника ОСОБА_7 , не перешкоджає продовженню судового розгляду, з урахуванням строків розгляду даної категорії справ, та наданням останньою не одноразово клопотань про відкладення судового розгляду в даному кримінальному провадженні без підтвердження поважності причини неявки.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у рамках кримінального провадження № 0001135 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
16.10.2019 в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.
07.11.2019 року старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0001135 від 15.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме: на автомобіль «BMW» 320 І д.н.з. НОМЕР_1 номер шасі НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль «BMW» 320 І д.н.з. НОМЕР_1 , ключі до вказаного авто, які належать ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вилучені 15.10.2019 в ході проведення обшуку 15.10.2019 в період часу з 16.26 по 19.50 за адресою: м. Київ, м. Київ, Севастопольська площа, 1. Заборонивши ОСОБА_8 будь-яким чином користуватись, розпоряджатись та відчужувати автомобіль «BMW» 320 І д.н.з., номер шасі НОМЕР_3 разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль WBAVA71060VC23589 д.н.з. НОМЕР_1 та ключами до вказаного авто.
На обгрунтування вимог клопотання сторона обвинувачення послалася на те, що санкцією ч. 3 ст. 307 КК передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, тому слідчий просив накласти арешт на автомобіль «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на праві власності.
15.11.2019 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва задоволено частково клопотання слідчого та накладено у кримінальному провадженні № 0001135 від 15.10.2019 за ч. 3 ст. 307 КК України арешт на автомобіль «ВМW» 320 І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , заборонивши ОСОБА_8 розпоряджатись та відчужувати зазначений транспортний засіб.
У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 00011 35 від 15.10.2019, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_9 , захисників підозрюваного ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_6 та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль «ВМW» 320 І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , в частині заборони ОСОБА_8 розпоряджатись та відчужувати зазначений транспортний засіб, та відмовив в частині заборони користуватися автомобілем останьому, оскільки це буде прямим порушення права власності останнього, та відмовив у накладенні арешту в частині накладення арешту на ключі до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, оскільки фактично це позбавляє ОСОБА_8 можливості реалізувати зазначене право.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, враховано достатність доказів, що вказують про вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, можливість конфіскації майна як виду покарання, дані про належність майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 5 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого накладення арешту на майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль «ВМW» 320 І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , в частині заборони ОСОБА_8 розпоряджатись та відчужувати зазначений транспортний засіб.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні злочинів.
Проте є слушними доводи апеляційної скарги в частині, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно подано з пропущенням строку, встановленого КПК України, але колегія суддів вважає дану обставину не істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло б за собою скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням обставин кримінального провадження, яке розслідується.
Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 та накладено у кримінальному провадженні № 120 191 000 000 011 35 від 15.10.2019 за ч. 3 ст. 307 КК України арешт на автомобіль «ВМW» 320 І, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , заборонивши ОСОБА_8 розпоряджатись та відчужувати зазначений транспортний засіб. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4