Справа № 461/5670/20
Провадження № 1-кс/461/4764/20
УХВАЛА

17.07.2020 року. м. Львів.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001770 від 18.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001770 від 18.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 190 КК України, про накладення арешту на майно.

Клопотання вмотивоване тим, що встановлено, що У провадженні СВ Галицького ВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001770, відомості про яке 18.06.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 18.06.2020 року, в Галицький ВП ГУ НП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_5 , про те, що невстановлений слідством час та місці, невідома особа, шахрайським способом та зловживанням довірою, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_5 у великих розмірах.

Крім того, допитано в якості потерпілого ОСОБА_6 , яка повідомила, що з 2007 року її мама ОСОБА_5 , яка проживає і працює за кордоном надала гроші в сумі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч ) євро на купівлю квартири АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень АДРЕСА_2 її колишньому чоловікові ОСОБА_7 . Також вона надала гроші у сумі 30 000 євро на ремонт вищевказаної квартири та нежитлових приміщень.

ОСОБА_8 вищевказані квартиру та нежитлові приміщення купив та зробив ремонт і оформив право власності на своє ім`я. Вона йому довіряла. Згодом ОСОБА_8 розлучився із нею та в них почалась процедура поділу майна подружжя.

Поряд з тим, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були партнерами по бізнесу, так як мені стало відомо, мали спільні фінансові справи, ймовірно вирішили спільно заволодіти вищевказаною квартирою та нежитловими приміщеннями через судові рішення про стягнення з ОСОБА_10 в користь ОСОБА_11 67 000 доларів СІЛА за договором позики від 01.09.2011 року. Про цей борг, ні їй, ні її мамі нічого не було відомо, так само як і арешт, накладений на майно ОСОБА_10 .

Оскільки ні вона, ні її мама не розбираються в юридичних питаннях, вона покладалась на ОСОБА_10 і не надала значенню процесам переоформлення вищевказаної квартири та нежитлових приміщень, бо повністю довіряла ОСОБА_7 .

Однак в 2017 року бізнес-партнер її колишнього чоловіка ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними усіх договорів купівлі-продажу вищевказаних квартири та нежитлових приміщень. При цьому підставою для оскарження договорів було твердження про нібито особистий борг ОСОБА_10 перед ОСОБА_12 в сумі 67 000 доларів СІЛА за договором позики від 01.09.2011 року.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_8 певний час значився формальним власником вищевказаної квартири та нежитлових приміщень, ймовірно він спільно з ОСОБА_12 вирішив незаконно заволодіти квартирою та нежитловими приміщеннями.

Тому її мама ОСОБА_13 , звернулась в Галицький ВП ГУНП у

Львівській області з заявою про кримінальне правопорушення. Дану заяву мама

передала їй із-за кордону автобусом, щоб вона передала її в Галицький ВП ГУНП у

Львівській області, оскільки в неї є нотаріальна довіреність від мами на вчинення

нею дій в її інтересах. *

Також допитано ОСОБА_10 , який відповідно до ст. 63 Конституції України відмовився давати показання.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Крім того ч.1 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупціиних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Також згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального провадження (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У такому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чию юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так мамо обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, в ході проведення досудового розслідування для

забезпечення відшкодування майнової шкоди у сторони обвинувачення виникла необхідність у накладені арешту на майно.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч.10 ст.170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відсутність відомостей про повідомлення про підозру в межах даного кримінального провадження будь-якій особі не може свідчити про відсутність підстав для накладення арешту на майно.

Оцінюючи ступінь втручання у права та свободи особи у зв`язку з накладенням арешту, стороною обвинувачення враховано той факт, що накладення арешту, забезпечить інтереси досудового розслідування (тобто фактично суспільний інтерес), так і забезпечить схоронність майна, не спричинивши настання для будь-якої заінтересованої особи негативних наслідків.

Враховуючи викладене, а також те, що квартира АДРЕСА_3 є речовим доказом та являються предметом злочинного посягання та те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів - слідчий просить клопотання задовольнити.

З метою забезпечення арешту майна, недопустимості розголошення відомостей досудового розслідування, слідчий просить розгляд клопотання провести без залучення власника майна чи його представника, без його участі та прокурора.

На підставі ч.2 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без виклику представника власника майна, та у відсутності слідчого та прокурора.

Відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підстав вважати, що воно є доказом злочину.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 та ч. З ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Перевіривши матеріали клопотання, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності, завдання кримінального провадження, інші обставини, вважаю клопотання підставним, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження, таке підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170- 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду, в строки, передбачені ст.395 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .