Дата документу 22.01.2020 Справа № 333/7274/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/807/54/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/7274/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньотехнічною освітою, холостого, який працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

задоволено клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 15 лютого 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 4 та 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду, утриматися від спілкування з потерпілим по справі, заборонити залишати місця проживання та здати документи для виїзду за кордон.

Апелянт вважає, що прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід, такий як домашній арешт, не зможе забезпечити належного виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні, а слідчим суддею, у свою чергу, у порушення вимог ст. 370 КПК України, не обґрунтовано, що такий запобіжний захід, не зможе запобігти встановленим відповідно до ст. 177 КПК України ризикам та не наведено жодного посилання на відповідні докази, які б підтверджували цей висновок.

Також захисник просить врахувати, що ОСОБА_7 має зареєстроване місце постійного проживання, де мешкають його родичі, тому вважає, що запропонований ним запобіжний захід цілком забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти тим ризикам, що були встановлені слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, а підозрюваний, крім того, звернув увагу на те, що слідчий суддя не врахував, що до затримання він офіційно працював на абразивному заводі, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.

Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні були заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , вислухані думки слідчого, прокурора, захисника, та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Як вбачається з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, в них міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та не встановив чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики наразі існують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, санкцією якої передбачено покарання на строк від чотирьох до шести років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що підозрюваний, будучи обізнаним про ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що ризик переховування посилюється тим, що з метою ухилення від покарання за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється, останній може визнати, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового слідства або суду, створять для нього меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання.

Крім того, підозрюваний не одружений, не має осіб похилого віку або малолітніх чи неповнолітніх дітей, які потребують його опіки або знаходяться на його утриманні, тобто, його ніщо не утримує за місцем проживання.

Поміж іншого колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме змогу незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Так, перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст. ст. 23, 95 КПК України, показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо в судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Наразі триває досудове розслідування, тобто, залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілого, який є його знайомим, шляхом вчинення дій, спрямованих на його залякування, з метою спотворення показань потерпілого в суді, який, на переконання колегії суддів, є суттєвим з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, як вважає колегія суддів, зумовлений наявністю двох попередніх ризиків та може мати місце у разі зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який, оскільки ОСОБА_7 , будучи раніше три рази судимим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, наразі знов підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в період відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2019 року, що негативно впливає на репутацію підозрюваного та свідчить про стабільність його антисуспільної поведінки, отже, на переконання апеляційного суду, останній може вдатися до спроб вчинення інших злочинів, в тому числі, аналогічних.
Зазначені вище обставини, як вважає колегія суддів, свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені слідчим суддею при розгляді клопотання, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, у зв`язку з чим, є необґрунтованими посилання захисника на те, що ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені належними доказами, як і неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Отже, під час розгляду клопотання слідчий суддя, встановивши, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, зазначені у ч. 1 ст. 194 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

За зазначених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є достатнім стримуючим фактором неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, відповідає даним про особу підозрюваного та є співмірним з існуючими ризиками, та вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність у ОСОБА_7 зареєстрованого місця постійного проживання, де мешкають його родичі, на що є посилання в апеляційній скарзі захисника, та офіційне працевлаштування ОСОБА_7 до затримання на абразивному заводі, що він просив врахувати в суді апеляційної інстанції, не стали стримуючими факторами у поведінці підозрюваного, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому, та всупереч доводам захисника, не може слугувати дійсною гарантією нездійснення ОСОБА_7 дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196 КПК України, застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги захисника.

Крім того, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 задоволено клопотання слідчого СВ Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів до 15 лютого 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: