Справа № 487/206/20
Провадження № 1-кс/487/629/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.02.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000276 від 23.12.12019 року,-
встановив:
16.01.2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_4 , в якій він просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000276 від 05.09.2019 року.

В обґрунтування своє скарги зазначив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята з порушенням кримінально-процесуального законодавства, досудове розслідування було проведено поверхнево та не об`єктивно, не з`ясовано фактичні обставини справи, а тому постановає передчасною.

Представник скаржник у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Слідчий до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши викладені в скарзі обставини та додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження №0000276, слідчий суддя прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 05.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000276 внесено відомості за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, з наступним зазначенням фабули: 22 серпня 2019 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , вчинені неправомірні дії.

23.12.2019 року слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000276 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим , прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Як наголошує у своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Олександр Ніконенко проти України", "Мута проти України", "Карабет та інші проти України" Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту.
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ у справах "Бучинська проти України", "Сельмуні проти Франції, "Нечипорук і Йонкало проти України" суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства, оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.
Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим не виконані, з огляду на наступне.

З матеріалів кримінального провадження №0000276, досліджених безпосередньо у судовому засіданні вбачається, що слідчий ОСОБА_5 у постанові про закриття кримінального провадження, як на підставу відсутності у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, посилався на акт судово-медичного дослідження (обстеження) ОСОБА_4 №112, яке було розпочато 22.08.2019 року та проведено в рамках кримінального провадження №0000259, за результатами якого будь-яких тілесних ушкоджень у останнього не виявлено.

В свою чергу, скаржник у своїй скарзі зазначає, що фактично огляд його експертом не проводився, на питання експерта на наявність у нього будь-яких скарг, ОСОБА_4 відповів що не має, оскільки боявся, що поліцейські у райвідділі продовжать його побиття, а тому акт обстеження складено з його слів.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що зазначений акт неможна брати до уваги, оскільки, по-перше, дане обстеження проводилось в рамках іншого кримінального провадження, по-друге, воно не є експертним висновком та складений без попередження експерта про кримінальну відповідальність, а отже, не може вважатися належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні №0000276.
Разом з цим, згідно копії Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Березівського ВП, вбачається, що ОСОБА_4 привозили до райвідділу два рази 22.08.2019 року, в той час як на обстеження до відділення СМЕ возили між зазначеним у журналі часом. До того ж ОСОБА_4 зазначав що тілесні ушкодження працівниками поліці були йому спричинені і післі повернення зі СМЕ, що відображено у протоколі його допиту.

Таким чином, встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим не вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного дослідження обставин кримінального правопорушення, а постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно, що є підставою для задоволення скарги.

Керуючись статтями 92-94, 303-307 КПК України,слідчий суддя,-

ухвалив:
Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000276 від 23.12.12019 року задовольнити.
Постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000276 від 23.12.12019 року - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1