Справа № 952/263/20
Провадження № 1-кп/626/95/2020
У Х В А Л А
Іменем України

28 травня 2020 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

Головуючогосудді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника органу опіки та

піклування Зачепилівської РДА: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законного представника

неповнолітнього обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Краснограда, матеріали кримінального провадження №0000001 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
03.04.2020 року до суду надійшли матеріали кримінального провадження №0000001 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Матеріали надійшли з обвинувальним актом по справі. Відповідно до ст.35 КПК України головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_9 .
Однак головуючій по справі учасниками процесу було заявлено ряд відводів. Ухвалою Красноградського районного суду від 21.05.2020 року відвід обвинуваченого ОСОБА_5 було задоволено та кримінальне провадження передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу. В цей же день 21.05.2020р. згідно протоколу повторного авторозподілу справ між суддями, головуючим визначено суддю ОСОБА_1 .
У зв`язку зі зміном складу суду, ухвалою від 21.05.2020 року вищезазначене кримінальне провадження було призначене до підготовчого судового засідання на 28.05.2020 року.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення даного кримінального провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається.

Крім того, прокурором було заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців, оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України.

При цьому захисники обвинуваченого ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України.

В свою чергу захисники обвинуваченого заявили клопотання про зміну запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт, так як обвинувачений є круглою сиротою, т.я. з 2013 року залишився без батьків, має постійне місце реєстрації та проживання, є неповнолітній, раніше не судимий, має на утриманні пристарілого опікуна, позитивно характеризується. Крім того просили звернути увагу, що до іншої особи, з якою інкримінується скоєння даного злочину ОСОБА_10 , взагалі не обрана будь-яка міра запобіжного заходу, чим порушується принцип рівності перед законом.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання захисників підтримав, просив його задовольнити та змінити йому міру запобіжного заходу на домашній арешт.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 також підтримала клопотання адвокатів та пояснила, що її онук ОСОБА_5 їй дуже потрібен вдома, оскільки вона є особою похилого віку, а її онук постійно допомагав їй по господарству, а без його допомоги вона одна не справляється, т.я. мешкають у двох.

Прокурор вважав, що клопотання захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не підлягають задоволенню у зв`язку із необґрунтованістю.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому, згідно з положеннями глави 38 КПК України, яка регулює розгляд кримінальних проваджень щодо неповнолітніх, а саме ст.492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

2. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України.

Ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують на необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише цієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.

Крім цього, підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду - ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою, а також необхідність тримання особи під вартою в ході судового розгляду справи має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Згідно з п.3 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен заарештований або затриманий має право на звільнення. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями явки до суду.

Згідно вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають Достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно вимог ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Водночас, наразі наявність вказаних ризиків не підтверджено.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Мамедова проти Росії» вказав, що, хоча, суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.
У рішенні ЄСПЛ «В. проти Швейцарії» зазначено, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання» її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. При цьому треба враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти («В. проти Швейцарії» (W v Switzerland), 14379/88, 26.01.1993). В своєму рішенні у справі «Адамяк проти Польщі» (Adamiak v Poland), 20758/03, 19.12.2006) Суд нагадує, що в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.

Окрім того, під час вирішення питання про застосування запобіжних заходів суд приймає до уваги обставини, які характеризують особу затриманого(т.1 а.с.120-126).
Так, ОСОБА_5 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент вчинення кримінального правопорушення не досяг повноліття, є учнем Новомажорівської загальноосвітньої школи. Також ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває.

При цьому, ОСОБА_5 є круглою сиротою, оскільки останні сім років зростав без батьків, т.я. його матір ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батько, ОСОБА_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до Довідки Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області №280 від 09.04.2020р., ОСОБА_5 перебуває на обліку як дитина, яка залишилась без батьківського піклування.
Піклувальником ОСОБА_5 є його бабуся, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає спільно з онуком, що підтверджується довідкою Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області № 279 від 09.04.2020р.
Водночас, бабуся обвинуваченого ОСОБА_8 є інвалідом І-Б групи та потребує сторонньої допомоги. Інших осіб, які зобов`язані по закону надавати допомогу, не має, що підтверджується довідкою Новомажарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області № 281 від 09.04.2020р.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 є єдиною особою, яка може надати допомогу ОСОБА_8 , тому продовження застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може негативно вплинути на стан здоров`я та умови життя ОСОБА_8 .
Окрім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 р. № 215, карантин установлено з 12 березня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на усій території України.
Вказаною постановою встановлено, що особи, які досягли 60-річного віку, є особами, які потребують самоізоляції.
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_8 , 1938 р.н., є особою, яка потребує самоізоляції.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах карантину погіршить життєві умови ОСОБА_8 , оскільки вона буде позбавлена можливості покинути житло для придбання продуктів харчування та лікарських засобів, а також задоволення інших побутових потреб.
Поряд з цим, згідно досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , складеної 12.05.2020 року, встановлено наступне:
-Соціально-побутові умови: ОСОБА_5 мешкає у двох зі своєю бабусею ОСОБА_8 , яка є його опікуном, життєві умови задовільні;
-Освіта, працевлаштування: за час навчання у школі зарекомендував себе посередньо. Згідно психологічної характеристики ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де перебуває останній, на профобліку установи не перебуває, ставиться до себе і до скоєного критично, робить належні висновки, умов та режиму знаходження в СІЗО, не порушував;
-Стан здоров`я: задовільний;
-Стосунки у суспільстві: згідно пояснень сусідів уважний, привітний, доброзичливий, постійно допомагає по господарству, як бабусі так і сусідам;
-Ставлення до правопорушення: зі слів бабусі в даному злочині дуже розкаюється:
З урахуванням всіх характеристик та інших даних, орган пробації прийшов до висновку, що можливе виправлення неповнолітнього без позбавлення або обмеження волі з покладенням на нього певних обов`язків.
Окрім того, згідно сталої судової практики, слідчий суддя, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п. 9 ч. 1 ст. 178 КПК). Відповідні дані підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні поданого клопотання, оскільки впливають на достовірність підстав (ризиків) для застосування того чи іншого виду запобіжного заходу.
При цьому, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 не порушував дисципліну, виконував законні вимоги співробітників правоохоронних органів та слідчого ізолятору, що підтверджується відповідними характеристиками та змістом досудової доповіді органу пробації.
Здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав особи під час досудового розслідування та судове провадження щодо неповнолітніх, у кожному окремому випадку слідчі судді, суд зобов`язані, зокрема:
-пам`ятати, що закріплений законом особливий підхід до неповнолітніх зумовлює застосування інших, відмінних від тих, які застосовуються до дорослих, форм реалізації кримінальної відповідальності;
-враховувати, що регламентований процесуальним законом особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх поширюється і на осіб, які досягай повноліття під час здійснення кримінального провадження, а також на випадки, коли особа в одному кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, частину з яких нею вчинено до, а решту після досягнення 18 років.;
-забезпечувати всебічний захист прав неповнолітніх осіб у кримінальному провадженні та вчинення дій, спрямованих на застосування адекватних заходів впливу, з урахуванням особливостей особи, віку, стану здоров`я, рівня розвитку або зрілості, характеру й ступеня суспільної небезпеки вчиненого діяння.
Також слідчий судця, суд повинен ураховувати, що тримання під вартою має застосовуватися до неповнолітнього тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження (рішення ЄСПЛ від 28.1098 у справі «Ассенов та інші протиБолгарії»). Реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК, слідчий судця, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення волі, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Прокопенко проти України», від 5.11.2008 у справі «Єлоєв проти України»). Тому суд у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити в судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише наведенням переліку законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»), а тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав визнається несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим в п.1 ст.5 цієї конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 у справі «Соловей і Зозуля проти України»).
Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані.

При вирішенні клопотання прокурора, суд також враховує сукупний строк перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що налічує майже 6 місяців, та вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, з урахуванням терміну перебування під вартою, безумовно зменшилися. При цьому прокурором в ході судового розгляду не наведено належним чином обґрунтованості подальшого утримання під вартою обвинуваченого, оскільки прокурор обмежився виключно переліком ризиків без надання їм належного обґрунтування і оцінки.

Окрім того, при вирішенні клопотання прокурора, суд також бере до уваги, що до іншого співучасника даного кримінального правопорушення, яким відповідно до пояснень прокурора є ОСОБА_13 (відповідно до обвинувальних актів у них містяться тотожні формулювання), не застосовано жодного запобіжного заходу.
При цьому, одним із основоположних принципів, передбачених ст.10 КПК України є принцип рівності перед законом і судом. Зазначений принцим червоною ниткою проходить через Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в той час як до іншого співвиконавця злочину ОСОБА_13 запобіжні заходи взагалі не застосовані, за умови відсутності доказів наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, буде свідчить про порушення судом принципу рівності відносно ОСОБА_5 .
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у клопотанні прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 існуючої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із покладенням на останнього обов`язків, строком до двох місяців.

Разом з цим, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 , суд вважає за доцільне посилити запобіжний захід шляхом застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю(в разі його наявності).

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 293, ч.3 ст.303, 314, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Клопотання адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю (браслету), строком на два місяці, тобто до 28 липня 2020 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Зобов`язати Зачепилівський ВП Красноградського ВП ГУНП України в Харківській області негайно поставити на облік ОСОБА_5 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю - браслету, в разі його наявності.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-з`являтися за першим викликом до слідчого, прокурора, судді;

-утримуватись від спілкуванням зі свідками та потерпілим по даному кримінальному провадженню;

-знаходитись на території домоволодіння, в якому він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, протягом строку дії дано ухвали.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з під варти в залі суду, негайно.
Після проголошення даної ухвали, підозрюваний ОСОБА_5 зобов`язаний невідкладно з`явитися до Зачепилівського ВП Красноградського ВП ГУНП України в Харківській області для постановлення на облік, після чого прибути до місця свого проживання.

Ухвала суду в частині звільнення з під варти та постановки на облік в органах поліції, підлягає негайному виконанню національною поліцією.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: