Ухвала
Іменем України

04 червня 2020 року

м. Київ
Справа № 643/14594/18
Провадження № 51-2617 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пересічне Дергачівського району Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2018 року. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 18 серпня 2018 року, в період часу з 11.30 до 12.00 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу будинку № 83-В по вул. Тракторобудівників в м. Харкові, під час конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_4 , з якою він перебував у неприязних відносинах, маючи умисел на вбивство останньої, завдав їй 8 ударів кухонним ножем, який тримав при собі, в область життєво-важливих органів грудну клітину і живіт. В результаті спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_4 померла.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишено без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення і пом`якшити призначене покарання до мінімального, визначеного санкцією ч. 1 ст. 115 КК України.
Засуджений вказує на те, що, призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не надав оцінку даним про його особу й недостатньо врахував пом`якшуючі обставини.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 1 ст. 115 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. Стосовно доводів засудженого щодо суворості покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких; дані про особу винного, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, офіційно не працює, має двох неповнолітніх дітей, які мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Також судом було враховано стан здоров`я ОСОБА_4 .
Судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання, натомість обставиною, яка його обтяжує, визнано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на це, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах, визначених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг щодо можливості пом`якшення покарання. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не убачає й колегія суддів касаційного суду.
На думку колегії суддів, призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років відповідає вимогам статей 50, 65КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3