УХВАЛА

16 липня 2020 рокум. Рівне

Рівненський міський суд

Рівненської області в особі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України,

в с т а н о в и в:

До Рівненського міського суду Рівненської області звернувся захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю.

В обґрунтування клопотання вказує, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 950 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 996 900 грн.

Вважає, що підстави застосування даного запобіжного заходу не відповідають дійсності. Так, підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 необґрунтована, слідчий безпідставно й незаконно ототожнив поняття «прекурсор» та «лікарський засіб із вмістом прекурсору», що має наслідком завищену кваліфікацію імовірних дій ОСОБА_7 . Окрім цього з врахуванням ст. 177 КПК України просить врахувати міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який одружений, має на утриманні батьків інвалідів, його батько похилого віку, дружина вагітна.

В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 клопотання підтримав з підстав, зазначених у ньому.Також зазначив, що наміру ухилятись від слідства та суду, впливати на потерпілих, свідків в ОСОБА_7 немає, і дані ризики слідчим не доведені.

Підозрюваний ОСОБА_7 просив клопотання задовольнити та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 просили у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 відмовити. Підозра, повідомлена ОСОБА_7 обґрунтована, наявні достатні підстави вважати про існування ризиків, зазначених в ухвалі слідчого судді при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відносно ОСОБА_7 складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України.

03 червня 2020 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області відносно підозрюваного ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 950 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 996 900 грн.

При цьому слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, наявність ризиків можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного в судовому засіданні встановлено не було.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже на початковій стадії розслідування, що має місце у даному випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність в діях підозрюваного ознак інкримінованого злочину.
Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). При цьому такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами (пункт 60 рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України, зокрема, крім оцінки вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, інших обставин, що характеризують особу підозрюваного, слідчого суддю, суд, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язано оцінити ризики, зазначені у статті 177 цього Кодексу, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений.

Статтею 194 КПК України визначено обов`язок слідчого судді, суду під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які, з-поміж іншого, свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскільки тримання під вартою є запобіжним заходом, що обмежує певні права людини, то при прийнятті рішення про його застосування з покладенням на особу певних обов`язків застосовується підхід, згідно з яким існування конкретних фактів, якими обґрунтовується наявність того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК, має бути переконливо продемонстровано.

Так, санкція ч. 2 ст. 305 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_7 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

У клопотанні захисник посилається на відсутність ризиків, передбачених п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду; ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, які були покладені в основу висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стверджуючи про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду захисник, зокрема, посилається на міцні соціальні зв`язки підозрюваного, який одружений, його дружина вагітна, має батьків похилого віку, які перебувають на його утриманні, ОСОБА_7 не судимий, має постійне місце проживання, тому вказує на безпідставність тверджень щодо наявності у ОСОБА_7 можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що ніякими доказами не підтверджено.
У своєму рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини вказав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Водночас, ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бессієв проти Молдови»).
Тобто існування ризику переховування повинно підтверджуватися сукупністю обставин, однією з яких є тяжкість можливого покарання.
У судовому засіданні слідчий суддя встановив, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, його дружина вагітна, перебуває на 31 тижні вагітності, що підтверджується дослідженою судом медичною довідкою, має батьків похилого віку, батько має незадовільний стан здоров`я, постійне місце проживання, тобто міцні соціальні зв`язки, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.
Доказів того, що ОСОБА_7 буде намагався переховуватися від органів досудового розслідування, слідчому судді не надано.
Отже, слідчий суддя вважає, що ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів та суду є настільки незначним, що не зможе виправдати застосування до нього запобіжного заходу, про який просить сторона обвинувачення, який є найбільш суворим запобіжним заходом.
Слід відзначити, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя відмічає, що доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 вчиняв тиск на будь-кого із свідків у цьому кримінальному провадженні (заяв свідків про тиск та ін.) матеріали клопотання не містять.
Отже у судовому засіданні не доведено існування ризику незаконного впливу на свідків.
З огляду на викладені норми процесуального закону вбачається, що один лише факт наявності обґрунтованої підозри, тяжкість наслідків та тяжкість самого інкримінованого кримінального правопорушення не можуть виправдати застосування запобіжного заходу, спрямованого на обмеження вільного пересування/перебування особи.
Разом з тим, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання враховує, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою проживання його батьків в с. Мирне Костопільського району, які мають групи інвалідності.

Суд дослідив медичну довідку, надану захисником підозрюваного, з якої вбачається станом на 23.06.2020 року вагітність дружини ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , про що остання отримала Довідку № 248 з КП «Обласний перинатальний центр» РОР.

Підозрюваний не судимий, до кримінальної відповідальності не притягвався.

Крім того, докази, підтверджуючи те, що за весь час підозрюваний намагався впливати на свідків, інших підозрюваних, відсутні. Окрім того, досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження триває, протягом якого у сторони обвинувачення був час для встановлення обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, що вказує на зменшення вказаного ризику.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п. 62, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків на даний час відсутні.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до переконання, що ризикам, які продовжують існувати, можливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю , так як вказаний запобіжний захід забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а також те, що обставини викладені в клопотанні знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак подане клопотання захисника підлягає задоволенню у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Оскільки строк досудового розслідування на момент розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу не продовжено, суд вважає за необхідним обрати запобіжний захід в межах строку досудового розслідування, однак не більше двох місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст.176-178,181,201,309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово.
Заборонити ОСОБА_7 залишати житло цілодобово за адресою : АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою,
- повідомляти слідчого прокурора чи суд про зміну свого місця проживання,
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
- носити електронний засіб контролю.
Термін дії ухвали та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України визначити в межах строку досудового розслідування.
Контроль за виконанням обов"язків покласти на слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Рівненській області ОСОБА_9 .

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно в залі суду.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1