Справа № 473/1087/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" січня 2020 р.смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши заяву про самовідвід судді Веселинівського районного суду ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР з № 0002249 від 08 листопада 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст .187 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України,
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Веселинівського районного суду перебувають матеріали кримінального провадження № 0002249, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 08.11.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Веселинівського районного суду вказані матеріали кримінального провадження надійшли до провадження головуючого судді Веселинівського районного суду ОСОБА_8
28 грудня 2019 року до суду надійшла заява про самовідвід судді Веселинівського районного суду ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР за № 0002249 від 08 листопада 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст .187 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених за ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України.
В обґрунтування заяви, суддя посилається на той факт, що нею, як суддею Веселинівського районного суду на даний час розглядається кримінальне провадження № 0002249 від 08 листопада 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та за час розгляду даного кримінального провадження учасниками судового провадження неодноразово заявлялось клопотання про її відвід .

Вище викладене свідчить про явну недовіру учасників судового провадження головуючому судді ОСОБА_8 та побоювання учасників провадження в небезсторонності судді.
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в судовому засіданні заяву про самовідвід судді ОСОБА_8 підтримали і виказали думку про обгрунтовність заявленого самовідводу.
Прокурор ОСОБА_3 , не вбачає підстав для задоволення самовідводу судді ОСОБА_8 .
Суддя ОСОБА_8 не давала пояснень по суті заяви, суд не вбачає об"єктивної потреби у необхідності таких пояснень, оскільки заяву можливо вирішити на підставі наявних у справі доказів та із врахуванням думки учасників кримінального провадження.
Розглянувши заяву про самовідвід судді ОСОБА_8 та додані до неї матеріали у їх сукупності, заслухавши прокурора, захисників та обвинувачених, врахувавши думку учасників процесу, суд вважає, що заява про відвід судді не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді в кримінальному провадженні, передбачені ст.75 КПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь в кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно ч. 1ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 цього кодексу слідчий суддя, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Згідно з ч. 1ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
При вирішенні заяви про самовідвід судді ОрленкоЛ.О, суд керується вимогами ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод"(далі - Конвенції), відповідно до якої кожна людина при визначенні її громадських прав та обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого звинувачення, має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».
Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори» від 22.12.1993 року, міжнародні договори, згода на обов`язковість, яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Позицію щодо безсторонності судді сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні від 9 листопада 2006 р. у справі «Білуха проти України» (справа щодо гарантій розгляду справи незалежним і безстороннім судом де вказано, що "Наявність безсторонності судді відповідно до п. 1ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду. Що стосується суб`єктивного критерію, то особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного. За об`єктивним критерієм слід визначити окремо поведінку судді, чи існували переконливі факти, які б давали підстави для сумнівів у його безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини сумніватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція відповідного судді є важливою, але не вирішальною. Головним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. З огляду на це навіть зовнішні вияви можуть мати певне значення, або іншими словами, «правосуддя повинно не тільки здійснюватися, повинно бути також видно, що воно здійснюється".
Таким чином, суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені. На прийняття суддею рішення не може впливати особисте відношення до того чи іншого учасника процесу.
Як на підставу для задоволення заяви про самовідвід суддя ОСОБА_8 покликається на п. 4 ч. 1ст. 75 КПК України, де зазначено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Однак, суду не було надано жодних доказів, які б призвели до обґрунтованих сумнівів в неупередженості судді ОСОБА_8 у вказаному вище кримінальному провадженні.
Та обставина, що під час розгляду кримінального провадження учасниками справи неодноразово заявлялись відводи головуючому судді ОСОБА_8 не може вважатись доказом її неупередженості.
Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що заява про самовідвід судді ОСОБА_8 є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 75, 80-82, 369-372 КПК України, суддя -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження 473/1087/18 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіОСОБА_1