Справа№639/165/20
Провадження №1-кс/639/149/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , особи, видача якої запитується ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання особи під вартою та продовження застосування екстрадиційного арешту відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацита Ворошиловградської області УССР, який розшукується компетентними правоохоронними органами Російської Федерації, -

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшло клопотання начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.
У клопотанні прокурор зазначає, що з огляду на закінчення двомісячного строку, встановленого п.11 ч.2 ст.584 КПК України, для перевірки наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) під вартою або його звільнення, керуючись Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, прокурор просить суд визнати наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) під вартою та продовжити застосування до нього екстрадиційного арешту, до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на наявність правових підстав для подальшого тримання особи під вартою та продовження застосування екстрадиційного арешту.
В судовому засіданні захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили в задоволенні клопотання прокурора відмовити.
В обґрунтування своєї процесуальної позиції захисник ОСОБА_6 зазначав, що при застосуванні до громадянина ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді екстрадиційного арешту, слідчий суддя на підставі поданих прокурором матеріалів екстрадиційної перевірки виходив з того, що ОСОБА_4 позбавлений громадянства України на підставі рішення УДМС у Луганській області від 19.03.2013р., яким скасовано рішення УДМС у Луганській області від 20.11.2012р. про оформлення ОСОБА_4 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України».
Дана обставина була встановлена судом на підставі листа Державної міграційної служби України від 20.11.2019 р. № 6.5-13476/6-19, в якому стверджується про анулювання рішення, згідно якого ОСОБА_4 набув громадянство України за територіальним походженням.
Безпосередньо рішення УДМС у Луганській області від 19.03.2013 року, яким скасовано рішення УДМС у Луганській області від 20.11.2012 року про оформлення ОСОБА_4 набуття громадянства України, суду надано не було.
При цьому позиція прокуратури ґрунтується лише на припущеннях про втрату ОСОБА_4 громадянства України, які належними та допустимими доказами не підтверджені.
На сьогоднішній день ОСОБА_4 документований паспортом громадянина України НОМЕР_1 .
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року у справі № 360/4754/19 скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 р. про відмову у забезпеченні позову, задоволено заяву адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) про забезпечення позову, зупинено дію рішення УДМС у Луганській області від 19.03.2013 р., яким скасовано рішення УДМС у Луганській області від 20.11.2012 р. про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_10 , до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.
Враховуючи вищевикладені обставини, захисник ОСОБА_6 зазначав, що до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 360/4754/19, рішення УДМС у Луганській області від 19.03.2013р., яким скасовано рішення УДМС у Луганській області від 20.11.2012р. про оформлення ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), є нечинним та не створює будь-яких правових наслідків.
Наведені обставини в силу ст. 25 Конституції України, ст. 589 КПК України, ч. 1 ст. 10 КК України виключають видачу ОСОБА_4 на запит Російської Федерації, а також є підставою для припинення екстрадиційного арешту згідно статті 586 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію адвоката ОСОБА_6 , додатково зазначивши, що громадянин ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від проживання у шлюбі у ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_11 народилося 4 (четверо) дітей.
Захисник також посилається, що стан здоров`я ув`язненого ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) потребує кваліфікованої медичної допомоги, враховуючи наявні захворювання стенокардії, гіпертонічний криз та неможливості отримання належного лікування в умовах слідчого ізолятора, що підтверджується відповідним висновком лікаря кардіолога, кандидата медичних наук ОСОБА_12 та даними медичної частини СІЗО. З урахуванням вказаного діагнозу ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) потребує постійного догляду та вартісного і тривалого лікування.
У зв`язку із ненаданням необхідного лікування громадянину ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» захисником ОСОБА_5 до Жовтневого районного суду м. Харкова було подано скаргу в порядку ст. 206 КПК України, яка була задоволена ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року по справі №639/8077/19.
Особа, видача якої запитується ОСОБА_4 підтримав доводи своїх захисників, вказував, що на протязі тривалого часу з 2009 року проживає на території України на законних підставах, має міцні соціальні зв`язки, займається підприємницькою діяльністю, матеріали кримінальної справи стосовно нього сфабриковані.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали та оцінивши наявні докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до таких висновків.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 21 жовтня 2019 року об 15 год. 10 хв. за адресою АДРЕСА_1 , співробітником слідчого відділу Київського ВП ГУ НП у Харківській області, в порядку ст. ст. 208, 582 КПК України, був затриманий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності.
Ініціатором міжнародного розшуку ОСОБА_10 є компетентні органи Російської Федерації, у провадженні яких перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 111, ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 111, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 210 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Постановою слідчого ГСУ СК РФ по м. Москві від 17.12.2012р. ОСОБА_8 оголошено у розшук, а постановою о/у ОКР ОП (Хостинський район) УВС по м. Сочі від 07.02.2013р. в міжнародний розшук.
Постановою слідчого ГСУ СК РФ по м. Москві від 08.11.2019р. ОСОБА_8 заочно притягнуто в якості обвинуваченого за п.п. «ж», «з» ч. 2 ст. 105, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 111, ч. 3 ст. 30, п.п. «а», «б» ч. 3 ст. 111, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 210 Кримінального кодексу Російської Федерації.
Постановою судді Пресненського районного суду м. Москви РФ від 12.11.2019р. відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 місці, з моменту його фактичного затримання на території РФ або з моменту передачі правоохоронним органам РФ у випадку екстрадиції або депортації на територію РФ, але в межах строків попереднього розслідування.
Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23.10.2019 року задоволено клопотання Харківської місцевої прокуратури № 2 та до ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тимчасового арешту строком 40 діб, строком до 13.00 години 29.11.2019 року.
Генеральною прокуратурою України отримано запит Генеральної прокуратури РФ від 22.11.2019р. №81/3-397-13 про видачу ОСОБА_8 .
Згідно зазначеного запиту на теперішній час кримінальна справа стосовно ОСОБА_8 знаходиться в провадженні ГСУ СК РФ по м. Москві, а тому, в силу положень ч. 3 ст. 545 КПК України, Генеральна прокуратура України є уповноваженим центральним органом щодо розгляду запиту про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 .
Проведення екстрадиційної перевірки стосовно ОСОБА_4 Генеральною прокуратурою України відповідно до ст. 587 КПК України доручено прокуратурі Харківської області.
Проведеною перевіркою встановлено, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення за законодавством України є екстрадиційними, адже санкції відповідних статей передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 1 року.
Строки давності притягнення ОСОБА_10 до відповідальності за вчинені ним злочини не закінчилися.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року до ОСОБА_10 застосовано екстрадиційний арешт строком до 12 місяців, до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації. Ухвала набрала законної сили, що визнавалось в судовому засіданні учасниками провадження.
На даний час ОСОБА_4 утримується в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор».
Згідно ч.10 ст.584 КПК України екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення. (ч. 11 ст. 584 КПК України).
Вирішуючи питання щодо наявності підстав подальшого тримання під вартою ОСОБА_4 , необхідно відзначити таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 587 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою. Екстрадиційна перевірка здійснюється протягом шістдесяти днів. Цей строк може бути продовжено відповідним центральним органом України.
Генеральною прокуратурою України проведення екстрадиційної перевірки стосовно ОСОБА_4 було доручено прокуратурі Харківської області 25.11.2020р.
Як зазначив Європейський суд з прав людини в п. 52 Рішення у справі «Хомулло проти України» від 27.11.2014 року (заява №№ 47593/10), будь-яке позбавлення свободи згідно з другою частиною підпункту «f» пункту 1 статті 5 Конвенції буде обґрунтованим лише доти, поки триває процедура депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не застосовується з належною ретельністю, тримання під вартою за підпунктом «f» пункту 1 статті 5 Конвенції перестає бути допустимим (див. рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чагал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom), пп. 112-113, Reports of Judgments and Decisions 1996-V). Іншими словами, тривалість тримання під вартою з цією метою не повинна перевищувати обґрунтовано необхідний строк (див. вищенаведене рішення у справі «Сааді проти Сполученого Королівства» (Saadi v. the United Kingdom), п. 72 та п. 74).
На теперішній час екстрадиційна перевірка не завершена та триває понад 60 днів.
Згідно висновку за наслідками екстрадиційної перевірки від 10.01.2020р. прокуратура Харківської області вважала можливим задовольнити запит компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_10 для притягнення до кримінальної відповідальності.
Проте, як зазначив в судовому засіданні захисник ОСОБА_13 та підтверджено прокурором, а також відповіддю Офісу Генерального прокурора від 03.02.2020р №19/2-26575-19, матеріали екстрадиційної перевірки були повернуті до прокуратури Харківської області для її продовження, зокрема, з`ясування питання щодо наявності у ОСОБА_10 громадянства України.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 документований паспортом громадянина України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» паспорт громадянина України є документом, що підтверджє громадянство України.
Аналогічне положення містить п. 1 Положення про паспорт громадянина України, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII.
Прокуратура обґрунтовує свою позицію тим, що згідно листа начальника Управління ДМС в Луганській області №4401.3.3-23341/44.1-19 від 06.11.2019 встановлено, що 29.03.2013 року рішенням УДМС у Луганській області було скасовано рішення УДМС у Луганській області від 20.11.2012 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_4 .
Водночас, копію зазначеного рішення від 19.03.2013р. прокурором не надано.
Зі змісту листа УДМС України в Луганській області від 06.11.2019р. вбачається, що відповідні архіви УДМС України в Луганській області залишились на непідконтрольній українській владі території України, доступ до них відсутній. (а.с. 75)
При цьому постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року у справі № 360/4754/19 скасовано ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08.11.2019 р. про відмову у забезпеченні позову, задоволено заяву адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) про забезпечення позову, зупинено дію рішення УДМС у Луганській області від 19.03.2013 р., яким скасовано рішення УДМС у Луганській області від 20.11.2012 р. про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням ОСОБА_10 , до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.
Враховуючи вищевикладене, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 360/4754/19 або скасування вищезазначеного заходу забезпечення позову, вказаний акт індивідуальної дії - рішення УДМС у Луганській області від 19.03.2013р., яким скасовано рішення УДМС у Луганській області від 20.11.2012р. про оформлення ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), не діє та відповідно не створює будь-яких правових наслідків, а отже на теперішній час наявні підстави вважати ОСОБА_10 громадянином України.
На момент постановлення ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року про застосування до ОСОБА_4 екстрадиційного арешту відповідні обставини були відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Конституції України громадянин України не може бути вигнаний за межі України або виданий іншій державі.
Також згідно п. 1 ч. 1 ст. 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо, зокрема, особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України.
В цьому аспекті необхідно відзначити суперечливість та непослідовності позиції органів прокуратури та ДМС України.
Так, з одного боку, вказаними органами заперечується факт належності ОСОБА_4 до громадянства України, а з іншого УДМС в Харківській області заперечується наявність підстав розгляду заяви-анкети ОСОБА_4 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, через законодавче встановлення можливості розгляду такої заяви, поданої лише іноземцем або особою без громадянства, а не громадянином України.
Вказана позиція порушує принципу правової визначеності, як складової верховенства права.
Наведені обставини не є безумовною підставою для незастосування запобіжного заходу для забезпечення можливої видачі ОСОБА_4 , але має бути враховано у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питання щодо виду заходу, здатного її забезпечити.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 585 КПК України за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом). При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
1.Щодо відомостей про ухилення ОСОБА_4 від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень, то необхідно зазначити таке.
Згідно змісту постанови про притягнення ОСОБА_8 в якості обвинуваченого, інкриміновані йому запитуючою стороною злочини були скоєнні у період з серпня 2006 року по 2009 рік.
Даних про застосування стосовно ОСОБА_10 запитуючою стороною запобіжних заходів, в тому числі у вигляді тримання під вартою або його заміни, під час його знаходження на території Російської Федерації матеріали екстрадиційної перевірки, надані до суду, не містять.
Відсутні і відомості про обрання стосовно ОСОБА_10 запобіжних заходів та/або його ухилення від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності на території України.
Надані прокурором заочна постанова про притягнення ОСОБА_8 в якості обвинуваченого від 05.11.2019р., постанова від 17.12.2012р. про оголошення його у розшук та постанова від 07.02.2013р. про оголошення у міжнародний розшук були прийняті коли ОСОБА_4 знаходився на території України.
Зміст вказаний процесуальних рішень не містить даних про те, що ОСОБА_4 був обізнаний про його кримінальне переслідування, підставою оголошення його у розшук була відсутність даних про його місцезнаходження.
Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (незявлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство.
При зясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобовязана зявлятись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обовязок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обовязку. Разом з тим на особу, яка вчинила злочин, законодавством не покладається обовязок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обовязку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.
Саме тому розшук підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.
Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року у справі №5-1кс15 та підтриманий в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 р. по справі №659/2364/16, від 30.05.2019р. по справі 639/793/17, від 03.07.2019р. по справі №551/403/16, від 24.07.2019р. по справі №725/2356/16, від 19.09.2019р. по справі №350/1218/16 та ухвалі від 08.11.2019р. по справі №372/2007/19.
Як зазначалось вище, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_4 був обізнаний про його кримінальне переслідування правоохоронними органами Російської Федерації, а тому відсутні підстави для висновків, що вчиняв будь-які дії, спрямовані на ухилення від правосуддя у запитуючій стороні.
2.Стосовно тяжкості покарання, то дійсно компетентними органами Російської Федерації запитується видача ОСОБА_10 у зв`язку з підозрою у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.
Водночас ЄСПЛ наголошує, що обґрунтування наявності ризиків лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, є неправомірним. Про це зазначено в рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 12369 від «26» червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції», п. 51, за скаргою № 5522/04 від «20» січня 2011 року по справі «Прокопенко проти України», за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, 41, за скаргою № 37466/04 від «20» травня 2010 року по справі «Москаленко проти України». В пункті 36 останнього зазначено, що «…органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався…Однак Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою…».

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
3.Надаючи оцінку відомостям щодо стану здоров`я ОСОБА_4 необхідно відзначити, що останній в умовах Харківського слідчого ізолятора був оглянутий лікарем-кардіологом, терапевтом та йому був встановлений діагноз, який в подальшому було уточнено, а саме: Нестабільна стенокардія (прогресуюча покою та напруги). Кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., ст.3. Ризик дуже високий. Гіпертонічний криз 21.10.2019 року. Гіпертензивне серце. СН-ІІА ст., II ф.к. по NYНА зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка (ФВ 50%), діастолічною дисфункцією лівого шлуночка. Стан після резекції шлунку в 2012 року. Стеатогепатоз. Міофасціальна дисфункція шийно-комірної зони та спини. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. з лікворно-венозною дистензією, легкім вестибуло- атоксичним, астено-тривожним синдромом. Ожиріння III ст. Сахарний діабет вперше виявлений», рекомендовано відповідне лікування, дообстеження та режим, який відповідає вказаному вище діагнозу.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2019р. по справі №639/8077/19 зобов`язано адміністрацію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» та ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» забезпечити:

невідкладне обстеження ОСОБА_10 , з оглядом та консультацією лікаря-гастроентеролога, невропатолога, кардіолога в динаміці, інших спеціалістів за необхідності;

надати останньому спеціалізовану (висококваліфіковану) медичну допомогу відповідно до його діагнозу із врахуванням подальшої його корекції та рекомендацій, викладених у висновку лікаря ОСОБА_12 ;

побутові умови та режим, які відповідають встановленому ОСОБА_10 діагнозу із врахуванням подальшої його корекції.

Відповідно до практики ЄСПЛ, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (пп. 72-74 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Так, загальні принципи практики Європейського суду з прав людини сформовані в пунктах 77, 78 рішення по Справі «Кущ проти України»(заява № 53865/11, остаточне 03/03/2016),п. 149 рішення у Справі «Корнейкова та Корнейков проти України» (заява № 56660/12, остаточне 24/06/2016), за змістом яких:

Суд неодноразово наголошував на тому, що охорона здоров`я ув`язнених осіб повинна забезпечуватися належним чином (див. рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 94, ECHR 2000-ХІ). Відсутність належної медичної допомоги може становити поводження, що суперечить статті 3 Конвенції (див. рішення у справах «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkeу) [ВП], заява № 22277/93, п. 87, ECHR 2000-VII, і «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 90, від 4 жовтня 2005 року).

Суд вважає, що «належність» медичної допомоги під час тримання під вартою залишається найбільш важким елементом для визначення. Лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була належною (див. рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), заяви № 9852/03 та № 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року). Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою (див., наприклад, рішення у справі «Худобін проти Росії» (Khudobin v. Russia), заява № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-ХІІ), оперативність і точність постановки діагнозу і надання допомоги (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan), п. 115, та рішення у справі «Мельник проти України» (Melnik v. Ukraine), заява № 72286/01, пп. 104-106, від 28 березня 2006 року), а за умови, коли це викликано медичним станом, - регулярність та систематичність нагляду та наявність плану терапевтичних заходів з метою лікування хвороб ув`язненої особи або запобігання їхньому ускладненню, а не усунення симптомів (див. там само, пп. 109 та 114; а також рішення у справах «Сарбан проти Молдови» (Sarban v. Moldova), заява № 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року; та «Попов проти Росії» (Popov v. Russia), заява № 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року). Державні органи влади також повинні довести, що були створені умови, необхідні для фактичної реалізації призначеного лікування (див. згадане рішення у справі «Гумматов проти Азербайджану» (Hummatov v. Azerbaijan, п. 116, та рішення у справі «Голомийов проти Молдови» (Holomiov v. Moldova), заява № 30649/05, п. 117, від 7 листопада 2006 року).

Дані про належне виконання ухвали слідчого судді від 27.11.2019р. по справі №639/8077/19 та надання ОСОБА_4 відповідної медичної допомоги згідно встановлених діагнозу та призначень відсутні.

4.Судовим розглядом встановлено, що 01.03.2013р. ОСОБА_10 уклав шлюб з громадянкою України ОСОБА_11 , має на утриманні 4 малолітніх дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , має постійне місце проживання на території України протягом тривалого строку.
На території України ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, протягом тривалого строку веде законний, відкритий спосіб життя.
З огляду на викладене, враховуючи відсутність даних про переховування ОСОБА_4 від правоохоронних органів як на території запитуючої держави, так і на території України; наявність міцних соціальних зв`язків; стан його здоров`я, у сукупності з відомостями щодо його громадянства, в тому числі які виникли після застосування екстрадиційного арешту (постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року), приходжу до висновку, що стороною захисту доведено можливість обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує особі, видача якої запитується, на переконання слідчого судді, таким запобіжним заходом є домашній арешт із забороню залишати житло у певний період доби (з огляду на необхідність одержання ОСОБА_4 відповідної медичної допомоги та утримання родини), з покладенням обов`язку, окрім іншого, здати на зберігання відповідному державному органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за їх наявності), що буде необхідним і достатнім для запобігання ризикам, встановленим під час судового розгляду.

Керуючись вимогами ст. ст. 573-587, 590, 593 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із екстрадиційного арешту на захід, не пов`язаний із триманням під вартою, та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків:

-заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з 18:00 години до 09:00 години наступного дня, без дозволу органу, який проводить екстрадиційну перевірку;
-з`являтися за кожною вимогою до органу, який проводить екстрадиційну перевірку чи суду, а в разі не можливості з`явитися через поважні причини повідомити про це посадову особу чи орган, що здійснив виклик;
-не відлучатися без дозволу органу, який проводить екстрадиційну перевірку, з населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає або перебуває;
-повідомляти орган, який проводить екстрадиційну перевірку, про зміну місця роботи;

- здати на зберігання відповідному державному органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за їх наявності).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі порушення умов обраного запобіжного заходу слідчий суддя за клопотанням прокурора має право постановити ухвалу про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1