Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4828/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001860 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2019 року, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоні Хатки Романівського р-ну Житомирської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

- за ч. 2 ст. 345 КК України на 2 (два) роки обмеження волі.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з моменту прибуття обвинуваченого до місця відбуття покарання.
Речові докази по справі, а саме чорну формену футболку «поло»-повернуто потерпілому за належністю; диски із відеозаписом події - залишено в матеріалах кримінального провадження.
встановила:

Згідно вироку, 05 травня 2018 року близько 22 години 10 хвилин ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння за адресою: вул. Східна, 1, м. Житомирі. У нього раптово виник словесний конфлікт із співробітником поліції ОСОБА_9 , який перебував при виконанні своїх службових обов`язків у форменому одязі, з нагрудним знаком - «Спеціальним Жетоном» і прибув за вказаною адресою на виклик заявника, який надійшов по лінії 102.
В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, розуміючи, що перед ним знаходиться працівник поліції ОСОБА_9 , який виконує свої службові обов`язки, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень останньому, при цьому супроводжуючи свої дії нецензурною лексикою на підвищених тонах у бік поліцейського.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , стиснувши праву руку в кулак, наніс один удар в грудну клітину ОСОБА_9 , після чого почав тікати. Наздогнавши ОСОБА_8 , ОСОБА_9 почав застосовувати до останнього фізичну силу та спеціальний засіб «ПР», в ході чого ОСОБА_8 своєю лівою рукою схопив за передпліччя правої руки ОСОБА_9 , відірвавши рукав його форменої футболки та подряпавши руку, а долонею своєї правої руки, ОСОБА_8 наніс один удар в задню частину голови ОСОБА_9 .
Внаслідок вищевказаних дій, ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді саден та синців на обох верхніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить вирок по обвинуваченню ОСОБА_8 скасувати та постановити новий, яким кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 закрити у зв`язку з недоведеністю винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим і невмотивованим. Вказує, що суд не об`єктивно з`ясував обставини справи, оскільки умисел ОСОБА_10 на заподіяння тілесних ушкоджень саме працівнику правоохоронного органу не підтверджений доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції незаконно призначив покарання ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки в ході допиту потерпілого останній повідомив, що він проходив в той час стажування в поліції, а тому в інкримінованому складі злочину не доведена (відсутня) суб`єктивна сторона та об`єкт злочину.

Суд не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_11 сам отримав тілесні ушкодження під час вчинення протиправних дій щодо ОСОБА_9 , що підтверджується довідкою від 03.05.2019 КП «Лікарня № 2» за № 385. Незважаючи на явні протиріччя доказів у кримінальному провадженні суд першої інстанції не надав їм належної оцінки.

Суд першої інстанції при призначенні покарання невірно застосував норми ст.ст. 65, 75 КК України, оскільки не взяв до уваги те, що ОСОБА_11 раніше не судимий, незадовільних характеристик не має, за час розгляду справи до будь-якої відповідальності не притягувався, суд першої інстанції не враховував його особу та обставини, що пом`якшують покарання, і не призначив мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 статті 345 КК України.

Вважає, що для попередження вчинення нових злочинів і виправлення ОСОБА_10 достатнім було би призначити йому покарання один рік обмеження волі зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить вирок по щодо нього скасувати та постановити новий, яким кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарг наводить доводи аналогічні доводам апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційних скарг, заперечення прокурора, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, відповідно до положень ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчинення якого визнається обвинувачений.

Також у вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місці в дійсності. Прийняття одних і відхилення, неврахування інших доказів судом має бути вмотивованим. Підставою неврахування доказів є відсутність у відомостей про обставини кримінального правопорушення властивостей належності, допустимості або їх недостовірності.

Статті 86, 87 КПК України регламентують, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухвалення судового рішення.

У відповідності до змісту ст. 89 КПК України у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку суд також вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки.

Суд обґрунтовуючи свої висновки аналізу і оцінки усім доказам обвинувачення не надав, а лише їх перерахував не розкривши їх змісту.
Зокрема без оцінки суду залишились: протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06.05.2018 р. за заявою ОСОБА_9 ; протокол проведення слідчого експерименту від 06.05.2018 р. з участю свідка ОСОБА_12 ; картка виклику швидкої медичної допомоги ОСОБА_9 ; картка виїзду швидкої медичної допомоги; акт судово-медичного обстеження № 942 від 07.05.2018 р.; протокол огляду предмету від 10.05.2018 р., згідно якого було оглянуто лазерний диск із відеозаписом з телефону поліцейського ОСОБА_9 події, що трапилась 05.05.2018 р.; копія наказу Департаменту патрульної поліції від 27.04.2018 року.

При цьому, суд при встановленні вини ОСОБА_8 послався на акт судово-медичного обстеження № 942 від 07.05.2018 року щодо ОСОБА_9 .

Тілесне ушкодження це протиправне заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, що виражається в порушенні анатомічної цілості або фізичної функції органів і тканин тіла людини.

Визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень здійснюється на підставі висновку експертизи проведення якої в обов`язковому порядку повинен забезпечити слідчий або прокурор, відповідно до п.2 ч.2 ст. 242 КПК України.

З цього слідує, що для визначення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень в рамках кримінального провадження обов`язково призначається судово-медична експертиза, де експерт попереджається про кримінальну відповідальність, а отже лише висновок судово медичної експертизи може належним та допустимим доказом, який суд вправі покласти в обґрунтування своїх висновків.

В обґрунтування обвинувального вироку, суд навів у судовому рішенні докази надані стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого, однак не надав оцінки доводам сторони захисту, в тому числі щодо недопустимості цих доказів.

Так, захисник ОСОБА_7 , в судовому засіданні 18.12.2019 року наголошував на недопустимості доказів сторони обвинувачення, а зокрема диску із відеозаписом з телефону поліцейського ОСОБА_9 , протоколів слідчих експериментів з свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_12 потерпілим ОСОБА_9 , оскільки при їх отриманні та оформленні були порушені вимоги кримінального процесуального закону.

Крім того, в судовому рішенні не було спростовано доводи захисту про перевищення повноважень, відсутності відеозаписів нагрудних камер поліцейських, які були зобов`язані здійснювати безперервну відеозйомку згідно нормативних документів МВС, а лише знімали на свої власні телефони те як ОСОБА_8 просить про допомогу та не чинив жодного опору, необґрунтованості обвинувачення щодо виконання потерпілим службових обов`язків як працівником правоохоронного органу.

Також, колегія суддів звертає увагу на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у вигляді саден та синців на обох верхніх кінцівках, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Разом з тим, ОСОБА_8 інкримінується нанесення одного удару в грудну клітину ОСОБА_9 , тримання передпліччя правої руки ОСОБА_9 , як наслідок заподіяння подряпин руки, нанесення удару ладонею в задню частину голови ОСОБА_9 .

Однак, згідно висновку експерта № 1063 від 16.05.2020 року при проведенні судово-медичного обстеження гр. ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень на грудній клітці та голові виявлено не було.
Згідно дослідницької частини висновку експерта встановлено, що зафіксовано ушкодження по поверхні правого та лівого плеча (садна, синці).

Даних про наявність тілесних ушкоджень в місці застосування фізичної сили передпліччя правої руки ( лівою рукою схопив за передпліччя правої руки потерпілого і подряпав її ) висновок експертизи не містить.

Отже, з висновків суду не зрозуміло механізм та спосіб умисного заподіяння ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 у виді саден та синців на обох верхніх кінцівках.

Враховуючи, що в судовому рішенні не одержали належну оцінку усі докази судове рішення не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку з чим воно не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Суду першої інстанції під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та прийняти законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: