ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 130/1026/18
провадження № 51-3866км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 03 січня 2018 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Маньківці Барського району, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 Кримінального кодексу України (далі КК),
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2019 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 засуджено за те, що він 19 грудня 2017 року у вечірній час, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , де проживали його односельчани ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після вживання алкогольних напоїв залишився ночувати у кімнаті, суміжній з тією, де на дивані відпочивала малолітня потерпіла ОСОБА_10 , 2010 року народження. Потім, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вночі ліг поряд із дитиною та, діючи на ґрунті сексуальних спонукань, з мотивів задоволення статевої пристрасті, усвідомлюючи малолітній вік особи, протиправно оголив і торкався руками до статевих органів дитини, спричиняючи їй фізичний біль, чим вчинив розпусні дії сексуального характеру.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2019 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить судові рішення, постановлені стосовно його підзахисного, скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого через суворість.
На обґрунтування своїх вимог захисник стверджує, що місцевий суд дійшов помилкового висновку на підставі лише частини доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, що в діях його підзахисного міститься склад злочину, передбаченого частиною 2 статті 156 КК.
Вищезазначені порушення були залишені апеляційним судом поза увагою, тому ухвала цього суду вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) не відповідає.
Заперечень на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 від учасників кримінального провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор просила в задоволенні касаційної скарги захисника відмовити, стверджувала, що судові рішення є законними та обґрунтованими.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК встановлено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник не погоджується, у тому числі, з встановленими у судових рішеннях фактичними обставинами кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПКне є предметом перевірки у касаційному порядку.
За результатами перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки стосовно доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину та кваліфікації його дій за частиною 2 статті 156 КК суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, вину ОСОБА_6 підтверджено показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , наданими нею в присутності психолога, про те, що взимку до будинку, де вона проживає разом із батьками, приїхав дядя ОСОБА_11 . У цей час вона спала у своїй кімнаті, а вночі прокинулася від болю та побачила у своєму ліжку дядю ОСОБА_12 , який торкався її пальцями нижче живота під одягом.
Показання потерпілої про обставини скоєння злочину повністю узгоджуються з показаннями представника потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , яка приїхала до своєї похресниці малолітньої ОСОБА_10 і дізналася від неї про вищевикладені події.
Також належно оцінено місцевим судом висновки судово-психіатричних експертів від 22 лютого 2018 року № 65 та від 23 квітня 2018 року № 134, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 січня 2018 року, згідно з яким малолітня потерпіла впізнала особу, яка вчинила щодо неї розпусні дії, проведення слідчого експерименту від 24 березня 2018 року з додатками, у ході якого ОСОБА_10 детально продемонструвала за допомогою іграшок розвиток подій за участю ОСОБА_6 , проведення слідчого експерименту від 18 квітня 2018 року за участю засудженого, який відтворив обставини тієї ночі та зазначив, що, перебуваючи в одному ліжку з потерпілою, згадавши, що вона може обмочитися вночі, торкався її інтимних органів під білизною, отримуючи від цих дій приємне задоволення.
Апеляційний суд переглядаючи вирок суду за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 погодився з висновками місцевого суду щодо доведенності винуватості засудженого у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за частиною 2 статті 156 КК, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги у цій частині.
Разом з тим, під час касаційного розгляду встановлено, що покарання призначене ОСОБА_6 за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
З вироку місцевого суду вбачається, що суд, враховуючи дані про особу засудженого та обставини справи, призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Однак таке покарання, на думку колегії суддів, є істотно несправедливе внаслідок суворості та не співрозмірне вчиненому.
Так Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 у місцевому суді вину у вчиненому визнав, однак детальних обставин вчинення злочину не пам`ятав, про що повідомив суд, активно сприяв у розкритті злочину на стадії досудового розслідування, що є обставинами, які відповідно до статті 66 КК пом`якшують призначене покарання.
Врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, послідовну позицію представника потерпілої ОСОБА_8 , яка просила суворо не карати засудженого, дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, встановлену сукупність обставин, які пом`якшують покарання, Суд приходить до висновку, що встановлені в цьому кримінальному провадженні вищенаведені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дають можливість застосувати положення статті 69 КК тапризначити ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 156 цього Кодексу, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без застосування при цьому додаткового факультативного покарання. Таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, в тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Істотних порушень норм процесуального права, які були би безумовними підставами для скасування оскаржуваних судових рішень під час перевірки провадження в порядку касаційної процедури, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 23 травня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2019 року стосовно ОСОБА_6 змінити.
Призначити ОСОБА_6 за частиною 2 статті 156 КК із застосуванням статті 69 КК покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3