Справа № 643/6447/20
Провадження № 1-кс/643/2155/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2020 року
слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

за участі представника власника майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши копотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002145 від 23.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, преедбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

З представлених суду матеріалів вбачається, що місцевою прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні 0002145 від 23.04.2020 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України за фактом замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене у особливо великих розмірах.
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 . 16.04.2019 проведено державну реєстрацію за ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1 ) права власності на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 :
?літ.«Б-1», загальною площею 20 кв.м. (номер запису про право власності - 31262499),
?літ.«В-1», загальною площею 21,9 кв.м. (номер запису про право власності - 31262247),
?літ.«Г-1», загальною площею 24,8 кв.м. (номер запису про право власності - 31261943).
При цьому, в якості підстав виникнення права власності державним реєстратором зазначені довідка та технічний паспорт:
?довідка №1002568 від 13.01.2019 та технічний паспорт б/п видані ФОП ОСОБА_7 по будівлі літ.«Б-1»;
?довідка №1002569 від 13.01.2019 та технічний паспорт б/п видані ФОП ОСОБА_7 по будівлі літ.«В-1»;
?довідка №1002570 від 13.01.2019 та технічний паспорт б/п видані ФОП ОСОБА_7 по будівлі літ.«Г-1».
Однак, вказаних документів, які не є правовстановлюючими тане містять у собі інформації про прийняття відповідних будівель в експлуатацію, присвоєння цим будівлям адреси та наявність зареєстрованих прав на земельну ділянку під цими об`єктами, було недостатньо для здійснення державної реєстрації виникнення права власності на згадані будівлі з огляду на вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.
Наведене вказує на протиправність здійсненої державної реєстрації за ОСОБА_6 права власності на означені будівлі.
05.06.2019 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 посвідчено договори купівлі-продажу, відповідно до яких ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 ) продала ПАТ «Трест Житлобуд-1» ():
За договором №1654:
? нежитлової будівлі літ.«Б-1», загальною площею 20 кв.м. (номер запису про право власності - 31904169);
За договором №1658:
? нежитлової будівлі літ.«В-1», загальною площею 21,9 кв.м. (номер запису про право власності - 31905032);
За договором №1656:
? нежитлової будівлі літ.«Г-1», загальною площею 24,8 кв.м. (номер запису про право власності - 31905335);
10.06.2019 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 посвідчено договори купівлі продажу, відповідно до яких ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 ) продала ПАТ «Трест Житлобуд-1» ()
За договором №1856:
? нежитлової будівлі літ.«Б-1», загальною площею 20 кв.м. (номер запису про право власності - 31937493);
За договором №1857:
? нежитлової будівлі літ.«В-1», загальною площею 21,9 кв.м. (номер запису про право власності - 31937149);
За договором №1658:
? нежитлової будівлі літ.«Г-1», загальною площею 24,8 кв.м. (номер запису про право власності - 31937341).
При цьому, укладення вказаних договорів не щодо цілих будівель, а щодо їх частин вказує на намагання приховати ту обставину, що у ОСОБА_6 ніколи не виникало право власності чи користування земельною ділянкою під згаданими, начебто існуючими будівлями, а також обійти вимоги ч.2 ст.377 ЦК України, відповідно до яких, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на будівлю, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на цей об`єкт.

При цьому, на підставі вищезазначених документів Харківська міська рада рішенням №2009/20 від 26.02.2020 надала ПАТ «Трест Житлобуд-1» дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :14:010:0048) площею 3,0329 га із земель територіальної громади м. Харкова для добудови об`єктів незавершеного будівництва житлового комплексу по АДРЕСА_1 .
Наведене вказує на те, що невстановлені особи, з використанням завідомо підроблених документів, організували звернення 16.04.2019 до державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_5 для проведення державної реєстрації за ОСОБА_6 права власності на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 (літ.«Б-1», літ.«В-1» та літ.«Г-1», яких фактично ніколи не існувало), подальше укладення 05.06.2019 та 10.06.2019 удаваних договорів купівлі-продажу вказаних, начебто існуючих, будівель від імені ОСОБА_6 на користь ПАТ «Трест Житлобуд-1», а також звернення від імені вказаного товариства (як начебто власника означених будівель, тобто фактично - в обхід встановленої законом процедури земельних торгів) до Харківської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою. Кінцевою метою вищевказаного ряду протиправних дій вбачається протиправне заволодіння земельною ділянкою з кадастровим номером :14:010:0048, загальною площею3,0329 га.
Однак, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ПАТ «Трест Житлобуд-1» зареєстровано право власності лише на будівлі (літ.«Б-1», «В-1», «Г-1»), при цьому, право власності на об`єкти незавершеного будівництва за відповідною адресою за ПАТ «Трест Житлобуд-1» не зареєстровані, хоча зі змісту абз.2 ч.3 ст.331 ЦК України та пунктів 68-70 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 вбачається, що право власності на об`єкт незавершеного будівництва підлягає державній реєстрації відповідно до закону в разі укладення договору щодо об`єкта незавершеного будівництва. Для державної реєстрації такого права подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; 3) технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

Крім цього, проведеним оглядом електронного документу - супутникових фотознімків місцевості, розташованої за адресою: м. Харків, пр. Перемроги, 86 розміщених в програмному продукті «Google Earth Pro» версії 7.3.2.5776 (32-bit), якими володіє компанія «Google» встановлено, що будь-які будівлі, в тому числі літ.«Б-1», «В-1», «Г-1» на земельній ділянці (кадастровий номер :14:010:0048) по АДРЕСА_1 відсутні.
Оглядом місцевості, проведеним 18.04.2020 встановлено, що невстановленими особами (ймовірно ПАТ «Трест Житлобуд-1») за відсутності будь-яких передбачених ст.ст.125-126 Земельного кодексу України документів, які б посвідчували виникнення прав на вказану земельну ділянку (в тому числі відповідного рішення Харківської міської ради про передачу цієї земельної ділянки), а також будь-яких передбачених законом дозвільних документів на право її забудови, здійснюються протиправні дії, пов`язані з її фактичним використанням для будівництва житлового комплексу.
В обґрунтування клопотання, прокурор вважає, що є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 3,0329 га, розташовану по пр. Перемоги, 86 в м. Харкові (кадастровий номер :14:010:0048), оскільки вказане нерухоме майно (земельна ділянка), має значення для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, та той факт, що це майно є фактично предметом скоєного злочину, а право власності (користування) може протиправно перейти до третіх осіб, з метою запобігання перетворенню відповідної земельної ділянки, як речового доказу, а саме недопущення зміни її фактичного стану (в тому числі шляхом її забудови, що може унеможливити проведення необхідних судових експертиз), прийняття Харківською міською радою незаконних рішень щодо передачі відповідної земельної ділянки всупереч вимог ч.2 ст.135 Земельного кодексу України, без проведення земельних торгів, а також подальшої незаконної реєстрації права власності або оренди на вказану земельну ділянку, на неї необхідно накласти арешт шляхом заборони:
-будь-яким особам (в т.ч. ПАТ «Трест Житлобуд-1») користуватися земельною ділянкою;
-приймати будь-яким особам (в т.ч. Харківській міській раді) будь-які рішення щодо розпорядження земельною ділянкою;
-органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно - вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, оренди, інших речових прав, скасування реєстрації прав власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше).
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, надав для долучення до матеріалів справи копію постанови прокурора про приєднання до матеріалів кримінального провадження речового доказу - земельної ділянки, загальною площею 3,0329га, розташованої за адресою м. Харків, пр-т Перемоги, 86.
Представник Харківської міської ради, що діє на підставі довіреності - ОСОБА_4 на судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, вказувала, що прокурором до суду не надано доказів належності спірної земельної ділянки саме Харківській міській раді. Вважала клопотання прокурора необгрунтованим, таким, що заявлене передвчасно, та просила в його задоволенні відмовити.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя.
Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст.131 КПК України один із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
За змістом ст.170КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Процедура вирішення питання про накладення арешту на майно визначена ст.171 КПК України.
Кримінальний процесуальний Кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Таким чином, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам ст.171 КПК України, орган досудового розслідування та прокурор повинні неухильно дотримуватися визначених законом вимог.
Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини (п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), яка згідно положень ч.5 ст. 9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України, термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Московським ВП ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002145 від 23.04.2020 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.190 КК України, а саме за фактом замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого у особливо великих розмірах.
Жодній особі в рамках в рамках вказаного кримінального провадження не було повідомлено про підозру.
За диспозицією ч.3 ст. 15ч.3 ст.190 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2020 за №0002145 та в рамках якого орган досудового розслідування просив накласти арешт, кримінальна відповідальність в такому випадку настає в разі вчинення незакінченого замаху (тобто, коли особа з присин що не залежали від її волі, не вчинила всіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця) на вчинення шахрайства, - заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, у великих розмірах.
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.
Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.
Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридично значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві, була причиною добровільної передачі потерпілим майнових благ. Якщо особа заволодіває чужим майном, свідомо скориставшись чужою помилкою, виникненню якої вона не сприяла, вчинене не може визнаватися шахрайством. За певних обставин (у разі, якщо таке майно має особливу історичну, наукову, художню чи культурну цінність) такі дії можуть бути кваліфіковані за ст. 193.
До найбільш поширених випадків застосування обману як способу шахрайства належать: вчинення різних угод щодо рухомого і нерухомого майна (купівля-продаж, оренда), коли потерпілому передається фальсифікований товар або предмети гіршої якості, або ж предметом угоди виступають фіктивні предмети, які не існують в об`єктивній реальності або не належать винній особі; незаконне отримання пенсій, субсидій, інших видів соціальної допомоги на підставі підроблених документів; обманне отримання попередньої оплати (авансу) за надання товарів чи послуг.
Шахрайство вважається закінченим з моменту переходу чужого майна у володіння винного або з моменту отримання ним права розпоряджатися таким майном.
Окрім того, основним безпосереднім об`єктом злочину є майно, або право на майно.
Однак, з клопотання прокурора не зрозуміло в якій саме формі вчинено кримінальне правопорушення за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 190 КК України, і яким чином, лише зазначено, що клопотання подано в рамках кримінального провадження №0002145 від 23.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 190 КК України, без обґрунтування саме цієї правової кваліфікації і в чому саме полягає вчинення кримінального правопорушення, без зазначення суб`єкту злочину.
У примітці до ч.3 ст. 185 КК України вказується, що у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.
Проте, які саме наслідки були спричинено незакінченим замахом не зрозуміло, оскільки відомості щодо вартості об`єкту злочину в наданих до суду матеріалах відсутні.
У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1)підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2)перелік і види майна,що належить арештувати; 3)документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4)розмір шкоди, неправомірної вигоди,яка отримана юридичною особою,у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні прокурора про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна, а також не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що розслідується.
Слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора дійшов висновку, що обмеження права власності та права користування земельною ділянкою будь-яким особам, в тому числі і ПАТ «Трест Житлобуд-1», Харківській міській раді шляхом заборони приймати будь-які рішення щодо розпорядження земельною ділянкою; органам державної реєстрації речових прав і т.п. - вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію права власності, оренди, інших речових прав, тощо) буде необгрунтованим та неспіврозмірним, оскільки унеможливить здійснення територіальною громадою м. Харкова своїх дискреційних повноважень щодо реалізації відповідних владних повноважень у сфері земельних відносин, необхідність чого сторона обвинувачення не довела.
Крім того, судом враховується і ті обставини, що рішення Харківської міської ради №2009/20 від 26.02.2020 про надання ПАТ «Трест Житлобуд-1» дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :14:010:0048) площею 3,0329 га із земель територіальної громади м. Харкова для добудови об`єктів незавершеного будівництва житлового комплексу по пр. Перемоги, 86 на теперішній час не скасоване, є чинним та обов`язковим для виконання; відсутність у суду відомостей про те, що органами Держгеокадастру, на який покладено контроль за використанням земель, приймались будь-які приписи щодо порушень земельного законодавства щодо даної земельної ділянки; при визнанні земельної ділянки речовим доказом прокурором не зазначено жодної ознаки ст. 98 КПК України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Таким чином, слідчий суддя констатує, що на день розгляду клопотання прокурора відсутні підстави для застосування обмежувальних заходів у спосіб, зазначений у клопотанні.
За таких умов, слідчий суддя, встановлюючи наявність правових підстав для арешту майна, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність таких підстав у цьому кримінальному провадженні на день розгляду клопотання, оскільки прокурор не довів обґрунтованості накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 171-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна в кримінальному провадженні № 0002145 від 23.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 190 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1