Справа № 462/4452/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/624/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, до 17 липня 2020 року включно. У задоволенні клопотання захисника про застосування більш м`якого запобіжного заходу відмовлено.
На ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, винести нову та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що застосований запобіжний захід є надто суворим. Докази у справі не досліджені, не доведені, не спростовані. Упродовж двох років стан здоров`я обвинуваченого погіршився. Вину обвинуваченого не доведено та, можливо, кваліфікація злочину є хибною, суд за два роки не зміг допитати головного фігуранта справи - потерпілого ОСОБА_9 . Зокрема, сторона обвинувачення стверджує, що обвинувачений погрожував потерпілому, але по даному факту є лише заява, але будь-яких дій щодо проведення розслідування щодо даного факту не проведено та не доведено, що обвинувачений погрожував потерпілому. Потерпілий по даній справі ухиляється від давання показань в суді. На думку обвинуваченого та адвоката, даний злочин кваліфікується помилково, справа недопрацьована на досудовому слідстві, не встановлена рольова участь потерпілого в даному злочині.
Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви. Просить апеляційну скаргу задоволити.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу захисника та пояснив, що місцем його постійного проживання є м. Київ. На даний у нього погіршився стан здоров`я, йому необхідне лікування. Його дочка орендувала для нього житло у м. Львові. Просить застосувати до нього домашній арешт, так як йому необхідне лікування.
Заслухавши доповідь судді; виступ сторони захисту на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Пунктом 17 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура та гарантується право на перегляд судового рішення в порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 462/4452/18, в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 за ч.3 ст. 187 КК України.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2020 року продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 днів, тобто до 17 липня 2020 року включно.
Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, врахувавши при цьомуособу обвинуваченого,те, що наданий час у судовомузасіданні потерпілий та свідки показань не давали, що свідчить про реальну можливістьздійснення на останніх тиску зі сторони обвинуваченого, тобто існує очевидний ризик, зокрема, і втечі обвинуваченого. Отже, ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачав підстав дляобрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальнуповедінку може забезпечити саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, про які клопотавобвинувачений та його захисник, є недостатньою мірою,оскільки такі заходи не можуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органівдосудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується.
Суд першої інстанції оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Правових підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт (як про це просить сторона захисту) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого.
При розгляді клопотання про продовження тримання під вартою суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.
Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення певного обсягу процесуальних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й судовий розгляд у справі не завершено, а потерпілий та свідки не допитані судом.

Дані про особу обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, оренда житла дочкою обвинуваченого у м. Львові з урахуванням обставин кримінального правопорушення та наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, не можуть бути підставою для скасування судового рішення та обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Будь-яких даних про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я чи з інших причин не може утримуватись в місцях попереднього ув`язнення, немає.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 не вбачає.
Керуючисьст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4