ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/245/20 Справа № 185/6817/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
-10.12.2012 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;
-29.03.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;
-05.06.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці, звільнений 31.10.2016 року умовно-достроково на невідбутий термін 10 місяців 28 днів,
визнаного винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000985 та № 0001583,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 13 травня 2019 року о 18.50 годині, перебуваючи на велосипедній парковці біля торгівельного центру «Удача», розташованій по вул. Горького, 145 в м. Павлограді Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення дорожнього велосипеда марки «України» 15 ХВЗ чорного кольору та звернення його на свою користь, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи незаконність і протиправність своїх дій, але не бажаючи відмовлятися від своїх злочинних намірів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вищевказаного велосипеду та повторно, шляхом вільного доступу, зірвавши кріплення з велосипеду, викрав його. Після чого, з викраденим велосипедом з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1132 грн.
Аналогічним чином ОСОБА_6 викрав:
- 14 травня 2019 року велосипед, що належить потерпілій ОСОБА_9 , спричинивши їй майнову шкоду на суму 6075,41 грн.;
- 14 травня 2019 року велосипед потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши йому матеріальну шкоду на суму 2916,67 грн.;
- 17 травня 2019 року велосипед потерпілої ОСОБА_11 , спричинивши їй матеріальну шкоду на суму 4184,25 грн.;
- 29 травня 2019 року велосипед потерпілої ОСОБА_12 , спричинивши їй матеріальну шкоду на суму 2746,04 грн.
Крім того, 10 серпня 2019 року о 16.50 годині обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи біля першого під`їзду буд. 67-А по вул. Миру м. Павлограда Дніпропетровської області, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу, бокорізами перерізав замковий велосипедний трос - кріплення з велосипеду, та після чого, доводячи свій протиправний умисел до кінця, з велосипедом почав рух в напрямку вул. Харківської, але свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна довести до кінця не зміг по причинам, котрі не залежали від його волі, виконавши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як був помічений на місці вчинення злочину свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чим міг би спричинити потерпілому ОСОБА_15 матеріальних збитків на загальну суму 3200 грн.
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обрано.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання.
Посилається на те, що свою вину визнає повністю, щиро кається, допомагав слідству у розкритті злочинів, на утриманні має неповнолітню дитину та проживає з батьками, які потребують його піклування.
Вважає, що сукупність наведених даних давали суду підстави для призначення менш суворого покарання.
Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи, що потерпілі про дату час та місце слухання справи повідомлені належним чином, а потерпіла ОСОБА_8 просила розглядати апеляційну скаргу без її участі, враховуючи думки прокурора та обвинуваченого, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляцію за відсутності потерпілих, відповідно до вимог вказаної норми процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї скарги, просив їх задовольнити та призначити йому більш м`яке покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не може підлягати задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення йому менш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував обставини при яких скоєно злочини, їх тяжкість, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою, не працює, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, та відсутність обставини, що його обтяжує.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про занадто суворе покарання, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Дані про наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, наявність на утримання неповнолітнього сина, на які посилається ОСОБА_6 було враховано судом першої інстанції при призначенні йому покарання в сукупності з іншими доказами по справі.

Наявність батьків, які потребують піклування, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу, однак самі по собі не можуть бути підставою для зменшення призначеного покарання, з огляду на інші обставини по справі.

Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та зміни вироку суду першої інстанції щодо нього, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, відповідно до ст. 426 КПК України, до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4