Житомирський апеляційний суд
Справа №290/960/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.390, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні №0000207,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою на вирок Чуднівського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2019 року, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.390, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.390 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 серпня 2016 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання, а саме з 31 липня 2019 року.

Залишено ОСОБА_7 раніше обраний стосовно нього запобіжний захід - тримання під вартою.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_10 , запобіжний захід стосовно якого не обирався.

Від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор посилається на те, що наявні ризики не відпали, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, що підтверджується вчиненням обвинуваченим раніше злочинів та переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки цей ризик зумовлений суворістю покарання, що передбачене за вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину.
Послався на те, що вказані ризики не зменшилися та не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, що виправдовує необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
Зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна.
Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, що свідчить про наявність ризику вчинення інших злочинів, перебуваючи на волі може чинити тиск на потерпілого, не має постійного джерела доходів. Отже існуючі ризики не зменшились, їх запобігання неможливе без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи, що згідно вироку Чуднівського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2019 року ОСОБА_7 залишено раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення кінцевого терміну дії запобіжного заходу, передбаченого ч.1 ст.197 КПК України, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 15 лютого 2020 року.
Частиною 3 статті 183 КПК України встановлено обов`язок слідчого судді, суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно ст.12 КК України, віднесено до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів, при відсутності випадків, передбачених ч.4ст.183 КПК України, з урахуванням його майнового та сімейного стану, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст.197, 199, 401, 405 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 15 лютого 2020 року.

Строк дії ухвали до 15 лютого 2020року.

Одночасно визначити розмір застави для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, визначених КПК України, у межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою у строк дії ухвали на відповідний депозитний рахунок (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код одержувача: 42261525, МФО:820172, Банк: ДКСУ у м. Києві, рахунок: 5932).

3 моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

-прибувати до суду за кожною вимогою;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-не відлучатись за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває;

-заборонити спілкуватися зі свідками, потерпілими, іншими особами у кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до слідчого свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі внесення застави обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :