Справа № 461/5980/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/367/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 461/5980/19, за участю

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 02 березня 2020 року,

встановила:
цією ухвалою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 до 30 квітня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Відмовлено захиснику ОСОБА_7 в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Суд прийшов до такого висновку з врахуванням особи обвинуваченої, яка не має законних джерел заробітку, переховувалась від органів досудового розслідування, а також з врахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків та потерпілих, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. При цьому, відсутні підстави для зміни чи скасування тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, не відпали та не зменшились. З врахуванням цього, суд вважав за необхідне продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На дану ухвалу захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , задоволити клопотання захисника ОСОБА_7 та змінити запобіжний захід обвинуваченій з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в період доби з 20.00 години до 08.00 години.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства України, з огляду на наступне.

На час розгляду клопотання відсутні підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на зменшення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Обраний запобіжний захід повинен бути змінений на більш м`який, оскільки факт перебування у розшуку ОСОБА_8 не свідчить про те, що остання може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.
Крім того, місцезнаходження ОСОБА_8 було відоме. Остання має батьків, брата, сестер, постійне місце проживання. Жодного разу особисто повідомлень про виклик до слідчого не отримувала.

Слідчий та прокурор не скористались правом звернутись до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 приводу для участі в слідчих чи процесуальних діях, а одразу подали клопотання про дозвіл на її затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На стадії досудового розслідування зі сторони обвинувачення мала місце дискримінація за етнічною ознакою, оскільки ОСОБА_8 за народженням являється циганкою, що підтверджується доданими до справи документами. В обгрунтування зазначає, що відносно обвинувачених в даній справі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 слідчий звертався до слідчого судді з клопотаннями про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Важливим фактором виникнення вищевикладених порушень прав та законних інтересів ОСОБА_8 зі сторони обвинувачення є здійснення її неналежного захисту під час досудового розслідування адвокатом ОСОБА_11 , а також грубе порушення слідчим та прокурором права ОСОБА_8 на захист.

Договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_11 , який був запропонований слідчим у даній справі, не укладався ні ОСОБА_8 , ні її матір`ю ОСОБА_12 чи іншими родичами. Однак, відповідно до статті 51 КПК України, якщо захисник не є призначений за рахунок держави, то із захисником повинен бути укладений договір про надання правової допомоги, який укладається як самою особою, якій надається правова допомога, так і іншими особами, які діють в її інтересах.

Наявні в судовій справі договори про надання правової допомоги від 09 січня 2020 року та від 30 січня 2020 року, на підставі яких адвокат ОСОБА_11 здійснював повноваження захисника у кримінальному провадженні, містять підроблений підпис матері обвинуваченої - ОСОБА_12 .

Звертає увагу апеляційного суду, що обвинувачена не має будь-якого наміру переховуватися від суду та має серйозні проблеми зі здоров`ям, являється інвалідом третьої групи з дитинства, потребує постійного обстеження, оперативного втручання та нагляду лікарів. Крім того, вказує, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки із своєю родиною, постійне місце проживання та реєстрації в м.Львові. Разом з тим, скрутне матеріальне становище батьків обвинуваченої утруднює забезпечення її нормального харчування та лікування в умовах слідчого ізолятора.

Після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обгрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України»).

Таким чином, оскаржувана ухвала винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що, відповідно до ст.409 КПК України, є підставою для її скасування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та виступ захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги та просив залишити ухвалу без зміни, вивчивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №461/5980/19, в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , є тяжким злочином відповідно до ст.12 КК України.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09 січня 2020 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 07.03.2020 року.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 02 березня 2020 року ОСОБА_8 вперше продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів, а саме до 30 квітня 2020 року включно.

На думку апеляційного суду, місцевий суд, задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою без визначення розміру застави не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше тримання її під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_8 під вартою.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що наявність постійного місця проживання та реєстрації у м.Львові, міцних сімейних зв`язків, скрутне матеріальне становище батьків обвинуваченої тощо, в даному випадку, не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

При цьому, апелянт в апеляційній скарзі не вказав жодних обставин, які б свідчили про те, що існуючі ризики зменшилися, і не довів необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в період доби з 20.00 години до 08.00 години.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною, дані про її особу, яка не має законних джерел заробітку, переховувалась від органів досудового розслідування та обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні вказаного тяжкого, корисливого злочину, поєднаного із насильством, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб. Крім того, остання переховувалась від органів досудового розслідування, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Враховуючи вищевказане, ОСОБА_8 , усвідомлюючи неминучість покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також, наявний ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, які на даний час судом не допитані, про що свідчить насильницький спосіб вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , а тому є обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_8 може вдатись до протиправних дій з метою зміни їх показань на свою користь.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на стадії досудового розслідування зі сторони обвинувачення мала місце дискримінація за етнічною ознакою, а також про здійснення неналежного захисту ОСОБА_8 під час досудового розслідування адвокатом ОСОБА_11 , оскільки вважає такі надуманими та безпідставними.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки суду не надано жодних доказів про те, що потрібне лікування обвинувачена не зможе отримати в умовах слідчого ізолятора.

Відтак місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останньої та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування іншого, більш м`якого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та не забезпечить її належної поведінки.

Не визначаючи розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд керувався положеннями п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 02 березня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 до 30 квітня 2020 року без визначення розміру застави залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в її інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4