Справа № 357/3181/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.04.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0000863 від 01.03.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пустоварівка, Сквирського району Київської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Відповідно до «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України - зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси.

Відповідно до Положення про дозвільну систему (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 з наступними змінами) до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, серед іншого належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини.

Згідно з Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622; зі змінами, внесеними наказом від 13.04.1999 № 293) завданнями органів поліції є запобігання порушенням порядку виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної зброї калібру понад 4,5 мм та швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду (далі - пневматична зброя) і холодної зброї (арбалети, луки з зусиллям натягу тятиви більше ніж 20 кг, мисливські ножі тощо (далі - холодна зброя), пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (далі - пристрої), та патрони до них, основних частин зброї бойових припасів до зброї і охолощеної зброї, вибухових матеріалів і речовин, попередження випадків їх втрати, крадіжок, використання не за призначенням та з протиправною метою.

Однак, всупереч вказаним вимогам законодавства України ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що не має передбаченого законом дозволу на придбання, носіння, зберігання холодної зброї, а саме кастету, 01.03.2020 приблизно об 11 год. 45 хв., проходячи поблизу Білоцерківського протитуберкульозного диспансеру, що розташований по провулку 2-му Рокитнянському, 9-А, в м. Біла Церква Київської області помітив під електрощитовою предмет сірого кольору, зовні схожий на кастет, який обмотаний марлею. ОСОБА_3 зацікавив вказаний кастет та він вирішив залишити його при собі для самозахисту та поклав до правої зовнішньої кишені куртки, де незаконно зберігав, без передбаченого законом дозволу.

Цього ж дня приблизно через 15 хвилин, перебуваючи біля будинку № 86 по вул. Шолом-Алейхема в м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_3 був зупинений працівниками Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області для перевірки на предмет зберігання заборонених предметів та речовин. Під час особистого обшуку у ОСОБА_3 було виявлено та вилучено кастет, що належить до контактної холодної зброї ударно-дробильної, який виготовлений саморобним способом, по типу кастетів, стилізованого під пряжку для поясного ременя, який ОСОБА_3 придбав знайшов та незаконно носив при собі без передбаченого законом дозволу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 263 КК України, за ознаками носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

26.03.2020 під час досудового провадження відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та підозрюваним ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до даної угоди, прокурор та обвинувачений, дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 263 КК України, а саме за ознаками: носіння кастету без передбаченого законом дозволу.

Також зазначеною угодою визначено покарання, яке має понести ОСОБА_3 у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті та від надання показань відмовився. В скоєному розкаюється, просив суворо не карати. Також наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо злочинів середньої тяжкості, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 263 КК України, який, згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає.

При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, підстав, передбаченні ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні та просив суд затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, при її затвердженні враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, а також враховуючи, що злочин, за який притягується ОСОБА_3 відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він у порядку ст. 89 КК України не судимий, не одружений, не має утриманців, офіційно не працевлаштований, але має випадкові заробітки у сфері будівництва в розмірі 4000 гривень щомісячно, маючий постійне місце проживання та реєстрації, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68 КК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 263 КК України стягнути з ОСОБА_3 в порядку ст. ст. 122, 124 КПК України.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Угоду від 26.03.2020 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26.03.2020 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить вісімсот п`ятдесят гривень.

Речові докази по справі, а саме кастет знищити, після набрання вироком законної сили.

На підставі ст. 122-124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави: витрати на проведення судової експертизи, у розмірі 1256,08 гривень (одна тисяча двісті п`ятдесят шість гривень 08 коп.).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.

Крім того обвинуваченому роз`яснюються вимоги ст. 376 ч. 3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1