Справа № 188/160/19
Провадження № 1-кп/188/69/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесеним до ЄРДР за № 0000240 від 10.04.2017, що надійшов 05.02.2019 від заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився: м. Донецьк, Донецька область, громадянина України, освіта середня, не одруженого, працює вантажником в супермаркеті «Варус-28» ТОВ «Омега», учасника бойових дій, зареєстрованого за адресою місця постійного проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

25.09.2015 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

03.11.2015 Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців; 16.12.2016 на підставі ст. 81 КК України звільнений від відбування покарання умовно - достроково з невідбутим строком покарання 6 місяців 22 дні;

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 у період часу з 22.00 години 06.04.2017 до 04.00 години 07.04.2017 (точний час не встановлений), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходив повз територію садиби ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на таємне, повторне незаконне заволодіння транспортними засобами, а саме: мопедом марки «LF50QТ-2А» та автомобілем марки «Москвич 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 та таємне, повторне викрадення запасних частин до автомобіля, які належать ОСОБА_6 .

Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_3 у період часу з 22.00 години 06.04.2017 до 04.00 години 07.04.2017 (точний час не встановлений), шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку проник на огороджену територію садиби, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_6 та, не маючи ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, впевнившись у тому, що навколо нікого немає і його ніхто не бачить, викотивши через хвіртку, вилучив у власника ОСОБА_6 всупереч його волі мопед марки «LF50QТ-2А», який стояв у дворі, тим самим незаконно, таємно, повторно, заволодів цим транспортним засобом вартістю 3523,04 грн., чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду у вказаному розмірі. У подальшому ОСОБА_3 покотив викрадений мопед далі по вулиці Польовій в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, де сховав його у кущах.

Після чого, ОСОБА_3 у період часу з 22.00 години 06.04.2017 до 04.00 години 07.04.2017 (точний час не встановлений), продовжуючи реалізацію свого єдиного умислу на незаконне заволодіння транспортними засобами та таємне викрадення запасних частин до автомобіля, повернувся до садиби, яка належить ОСОБА_6 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де біля подвір`я садиби поза межами огородженої території садиби таємно повторно викрав задній міст автомобіля «Москвич 2140» вартістю 1626,02 гривень, спричинивши крадіжкою потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Потім ОСОБА_3 у період часу з 22.00 години 06.04.2017 до 04.00 години 07.04.2017 (точний час не встановлений), продовжуючи реалізацію свого єдиного умислу на незаконне заволодіння транспортними засобами та таємне викрадення запасних частин до автомобіля, шляхом вільного доступу через незачинену хвіртку проник на огороджену територію садиби, яка належить ОСОБА_6 і розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де, впевнившись у тому, що навколо нікого немає і його ніхто не бачить, таємно, повторно, викрав з подвір`я шість металевих дисків розміром R-13 автомобіля «Москвич 2140» 1977 року випуску вартістю 1170,00 гривень, спричинивши крадіжкою потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Викрадене майно у вигляді заднього мосту автомобіля «Москвич 2140» та шести металевих дисків розміром R-13 автомобіля «Москвич 2140» 1977 року випуску ОСОБА_3 завантажив у автомобіль марки «Москвич 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 і який стояв біля подвір`я садиби останнього за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, ОСОБА_3 у період часу з 22.00 години 06.04.2017 до 04.00 години 07.04.2017 (точний час не встановлений), продовжуючи реалізацію свого єдиного умислу на незаконне заволодіння транспортними засобами та таємне викрадення запасних частин до автомобіля, шляхом вільного доступу через незачинені двері сів всередину автомобіля марки «Москвич 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 і який стояв біля подвір`я садиби, за допомогою ключа, який був залишений власником у замку запалювання, завів автомобіль та, поїхавши на ньому від території садиби, вилучив у власника ОСОБА_6 всупереч його волі цей автомобіль, тим самим незаконно, таємно, повторно заволодів цим транспортним засобом вартістю 8374,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду у вказаному розмірі.

Мопед марки «LF50QТ-2А», яким ОСОБА_3 раніше незаконно заволодів і сховав у кущах, він теж завантажив з кущів у автомобіль марки «Москвич 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 , яким він незаконно заволодів, і поїхав з місця події.

Таким чином, ОСОБА_3 незаконно, таємно, повторно заволодів мопедом марки «LF50QТ-2А» вартістю 3523 гривні 04 копійки та автомобілем марки «Москвич 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 ., вартістю 8374 гривні, власником яких є ОСОБА_6 , завдавши потерпілому незаконним заволодінням транспортними засобами майнову шкоду в загальному розмірі 11894,04 грн., та таємно, повторно викрав задній міст автомобіля «Москвич 2140» вартістю 1626,02 гривень, шість металевих дисків розміром R-13 автомобіля «Москвич 2140» 1977 року випуску вартістю 1170,00 гривень, спричинивши крадіжкою потерпілому матеріальну шкоду в загальному розмірі 2796,02 гривні. Викрадене ОСОБА_3 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені:

ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Суд не погоджується з юридичною кваліфікацією дій обвинуваченого, яка була визначена під час досудового розслідування і зазначена у обвинувальному акті за ознакою «з проникненням у сховище», що не впливає на кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, але вимагає перекваліфікації його дій з ч.3 ст.185 КК України, за якою йому було пред`явлене обвинувачення, на ч.2 ст.185 КК України, виходячи з таких міркувань.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі ККС) від 10 квітня 2018 року у справі № 569/6988/16-к, провадження № 51-2714км18, виключено з оскаржуваних судових рішень першої та апеляційної інстанцій кваліфікуючу ознаку злочину «крадіжка, поєднана з проникненням в інше сховище».

Мотивуючи таке рішення, ККС зазначив, що у постановленому вироку суд установив, що злочин було вчинено шляхом вільного доступу на територію подвір`я. За наведених обставин цю територію, навіть якщо вона мала огорожу, не можна вважати сховищем, адже у конкретному випадку її наявність суд фактично визначив як таку, що встановлює лише видимі межі території, а не як сховище.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду при розгляді справи № 205/5830/16-к визначила, у яких випадках огороджена територія може бути визнана сховищем.

У постанові від 19 листопада 2018 року викладено такий висновок щодо застосування норм права: огороджена територія, у тому числі приватного домоволодіння, може бути віднесена за своїми ознаками до поняття «сховище», виходячи з характеру огорожі (розміру, конструкції, цілісності тощо), наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем).

При цьому в кожному конкретному кримінальному провадженні, де обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК (ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК) включає кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить встановити об`єктивні обставини, які дозволяють ідентифікувати відповідне місце чи територію як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення ст. 91-94 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК), підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази - відповідній оцінці.

Допитаний судом в якості обвинуваченого ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, показав, що вночі на початку квітня 2017 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, він через незачинену хвіртку проник у двір ОСОБА_6 та викрав з подвір`я мопед, який сховав у кущах неподалік, щоб забрати пізніше. Повернувшись назад і переконавшись, що автомобіль «Москвич», який стояв біля подвір`я, незачинений і ключ знаходиться в замку запалення, він викрав задній міст від автомобіля «Москвич», який лежав неподалік, і поклав його в автомобіль, після чого з двору викрав шість дисків до нього, які теж поклав у автомобіль. Потім ОСОБА_3 сів у автомобіль, завів його, під`їхав до кущів, де сховав мопед, теж завантажив його у автомобіль і поїхав з викраденим майном до себе додому.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні 26.02.2019 показав, що в ніч з 06.04.2017 до 07.04.2017, поки він спав у будинку і нічого не чув, від його двору був викрадений автомобіль «Москвич» та задній міст від цього автомобіля, які знаходилися за парканом, а з двору - мопед марки «LF50QТ-2А» та шість дисків до автомобіля «Москвич». Завдана кримінальними правопорушеннями шкода потерпілому повністю відшкодована, цивільний позов він не заявляє, претензій до обвинуваченого не має, просив обрати йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а подальший судовий розгляд проводити без участі потерпілого.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд врахував, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, виходячи із встановлених судом обставин справи, обвинуваченням, крім наявності огорожі подвір`я садиби потерпілого, не доказано наявності інших пристосувань, засобів (охорони, сигналізації, собак, освітлення, засувів, гачків, замків на воротах і хвіртках тощо), які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інших ознак, які дозволяють ідентифікувати вказану територію як таку, що має призначення постійного або тимчасового зберігання матеріальних цінностей (тобто є сховищем). Огорожу в цьому конкретному випадку суд визначає як таку, що встановлює лише видимі межі території, а не як сховище.

Згідно з приписами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» суд вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

На підставі аналізу належних та допустимих досліджених судом доказів у їх сукупності суд вважає їх достатніми для висновку про доведеність поза розумнім сумнівом винуватості обвинуваченого, а його визнає таким, що підлягає кримінальному покаранню.

При призначенні покарання суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповіднодо ст. 12 КК України вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення відносяться:

передбачене ч. 2 ст. 289 КК України - до тяжких злочинів;

передбачене ч. 2 ст. 185 КК України - до злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

На підставі ч.2 ст.66 КК України суд визнає такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його участь після вчинення цих кримінальних правопорушень з 28.05.2017 до 28.11.2018 в якості бійця-добровольця у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності української держави у складі 5-ого окремого батальйону Української добровольчої армії під час проведення Антитерористичної операції на території окремих районів Донецької та Луганської областей (с.р.а.2052, 62-64, 68-71, 106-114).

Обставиною, що відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжує покарання, є вчинення кримінальних правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, вчинив нові кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення від покарання за попереднім вироком суду, не перебуває на обліку у нарколога і психіатра, за місцем проходження служби характеризується винятково позитивно, має постійне місце роботи (д.с.р.а.74-84, с.р.а. 96).

На підставі ст.69 КК України, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, характеру вчинених кримінальних правопорушень, які не є корупційними, суд вважає можливим при визначенні основного покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.289 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 2 цієї статті, а саме: обмеження волі в межах, встановлених для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Суд, з урахуванням особи винного, характеру вчинених кримінальних правопорушень, не вбачає підстав для застосовування за це кримінальне правопорушення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

За кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, суд вважає можливим призначити покарання в межах санкції частини 2 цієї статті теж у виді обмеження волі.

Розмір покарання у виді обмеження волі суд визначає спочатку за приписами ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, потім за ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Петропавлівського районного суду .

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання слід залишити без змін, але не більше, ніж до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання засудженому слід обчислювати з моменту початку виконання вироку.

В строк відбування покарання слід зарахувати строк тримання його під вартою в якості запобіжного заходу з 05.01.2019 до 26.02.2019 включно (с.р.а.58-59).

Цивільний позов не заявлений, завдана злочином шкода відшкодована у повному обсязі.

Процесуальні витрати на проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 18/12.2-199 від 26.04.2017, які складають 1484 гривні 40 копійки (д.с.р.а. 24), та проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 21/12.2/38 від 29.01.2019 (д.с.р.а. 65), які складають 1144 гривні 00 копійки, всього в розмірі 2628,40 гривень на підставі ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

Речові докази мопед «LF50QT-2A», автомобіль марки «Москвич 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 , задній міст автомобіля «Москвич 2140» та шість металевих дисків розміром R-13 від автомобіля «Москвич 2140» 1977 року, які згідно з розпискою зберігаються у потерпілого ОСОБА_6 , який є їх власником, слід залишити потерпілому (д.р.с.а.60).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 374, 392-395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень і призначити покарання:

за ч. 2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

за ч. 2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк два роки, без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткого приєднання невідбутої частини покарання за вироком Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області від 03.11.2015 визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки один місяць, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту початку виконання вироку.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати строк тримання його під вартою в якості запобіжного заходу з 05.01.2019 до 26.02.2019 включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до 13.02.2020, але не більше, ніж до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 2628 (дві тисячі шістсот двадцять вісім) гривень 40 копійок.

Речові докази мопед «LF50QT-2A», автомобіль марки «Москвич 2140» державний номерний знак НОМЕР_1 , задній міст автомобіля «Москвич 2140» та шість металевих дисків розміром R-13 від автомобіля «Москвич 2140» 1977 року залишити потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1