ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/145/20 Справа № 202/6071/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001115 21 липня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню технічну освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання за даним вироком покаранням за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Дніпрі підроблення офіційного документу (посвідчення), який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання, вчиненого повторно, та у використанні завідомо підробленого документа за наступних обставин.
ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на підроблення офіційного документу, а саме посвідчення учасника бойових дій, який видається установою, яка має право видавати такий документ, в липні 2018 року, знаходячись за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_2 , видалив з посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_8 , що виданий Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 23 листопада 2015 року, який знайшов навесні 2018 року, проходячи по пр. Слобожанському на зупинці «Донецька» в м. Дніпрі, первинну фотокартку та на її місце вклеїв фотокартку зі своїм зображенням та став зберігати підроблене посвідчення при собі з метою використання.

Крім того, 20 липня 2018 року приблизно о 15 год. 40 хв. ОСОБА_7 , маючи при собі раніше підроблене посвідчення учасника бойових дій, знаходячись за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, біля буд. 68 Б, будучи зупинений працівниками поліції при здійсненні перевірки документів, які встановлюють особу, діючи умисно та реалізуючи злочинний намір, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу, з метою приховування достовірних відомостей щодо своєї особи, пред`явив працівникам поліції раніше підроблене посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_8 , що виданий Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 23 листопада 2015 року та тим самим використав завідомо підроблене посвідчення учасника бойових дій.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 71 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового складання до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці. В іншій частині просить вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскільки злочини, передбачені ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 вчинив в липні 2018 року та 20 липня 2018 року, тобто після ухвалення вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року, суд першої інстанції при призначенні покарання мав застосувати положення ст. 71 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, кваліфікованих за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ці приписи є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбуття основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Тобто приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

Як слідує з матеріалів провадження та вступної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 був засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці.
В даному кримінальному провадженні злочини, передбачені ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_7 вчинив в липні 2018 року, тобто після постановлення вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року.
Втім суд першої інстанції, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини в період відбування покарання за попереднім вироком, призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів з застосуванням положення ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не застосувавши положення закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судом апеляційної інстанції судового рішення, зокрема, є неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

За таких обставин відповідно до ст. 420 КПК України апеляційний суд визнає вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з ухваленням нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду скасуванню з ухваленням нового вироку.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на інші порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
за ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік,
за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 71 КК України з урахуванням ст. 72 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2018 року та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 4 місяці.
В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4