печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000033 від 02 лютого 2015 року, про відмову у задоволенні клопотання від 14 листопада 2019 року,-
ВСТАНОВИВ:
18.11.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , на постанову слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 від 14.11.2019 року про відмову у задоволенні клопотання в рамках кримінального провадження №0000033. В обґрунтування доводів скарги адвокат посилається на те, що вона звернулась до слідчого з клопотанням від 12.11.2019 щодо повідомлення про процесуальний статус ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000033 та надання пояснення стосовно публікації в засобах масової інформації про повідомлення останньому про підозру. Проте своєю постановою від 14.11.2019 слідчий відмовив у задоволенні вказаного клопотання, про що виніс постанову, яку особа, що подала скаргу вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню як наслідок її незаконності та необґрунтованості та просить зобов`язати прокурора вчинити дії вказані в клопотанні. Адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд скарги за відсутності, та просила скаргу задовольнити, оскаржувану постанову скасувати в повному обсязі. Представник органу досудового розслідування у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлявся належним чином, заяви, клопотання або письмові заперечення не були подані, про причини неявки до суду не повідомлено. Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась. Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги. У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів. Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні. Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Відповідно до положень ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000033. Відповідно до долучених до матеріалів провадження документів ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні має статус підозрюваного. 12.11.2019 до Головного слідчого управління Національної поліції України звернулась адвокат ОСОБА_4 з клопотанням щодо повідомлення про процесуальний статус ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000033 та надання пояснення стосовно публікації в засобах масової інформації про повідомлення останньому про підозру. Рішенням слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 від 14.11.2019 року у задоволенні клопотання сторони захисту відмовлено, про що в порядку ст.ст.110, 220 КПК України винесено відповідну постанову. При дослідженні матеріалів провадження та клопотання сторони захисту, за результатами якого слідчим прийнято рішення про відмову у його задоволенні, встановлено, що викладені в клопотанні вимоги відносяться до процесуальних дій в розумінні ст. 220 КПК України, а саме ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення в порядку ст. 221 КПК України. У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмови, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Зі змісту постанови вбачається, що в обґрунтування відмови в задоволенні клопотання, слідчий вказав, що на даному етапі здійснення досудового розслідування надати копію документів (або ознайомлення з ними) які запитуються в клопотанні, не представляється за можливе, оскільки це може зашкодити досудовому розслідуванню. При винесенні вказаної постанови слідчий керувався положенням ст.ст.221, 222 КПК України, а також ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення скарги, та здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав, про що проінформувати особу, яка подала клопотання. За приписами ст. 221 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається. Під час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування особа, що його здійснює, має право робити необхідні виписки та копії. У відповідності до ч.1 ст.222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. За встановлених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя погоджується з доводами слідчого, які викладені в постанові та вважає, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч. 2 ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, так як постанова містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття, їх обґрунтування, а вимоги клопотання адвоката ОСОБА_4 спрямовані на здійснення процесуальних дій, не містять належного обґрунтування необхідності здійснення таких дій саме на цій стадії досудового розслідування, враховуючи положення ст.ст.221, 222 КПК України, на які посилається слідчий. Статтею 40 КПК України, встановлено самостійність у своїй процесуальній діяльності слідчого при здійсненні своїх повноважень відповідно до вимог цього Кодексу, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Слідчим суддею враховано положення ст. 94 КПК України, згідно з яким слідчий, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вимога ст. 221 КПК України містить застереження, відповідно до якого надання на ознайомлення тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню забороняється. Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд сторонами кримінального провадження, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного прийшов до висновку, що в силу принципу змагальності сторін, адвокатом не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували для скасування постанови про відмову у задоволенні клопотання, а відтак в задоволенні скарги слід відмовити, з залишенням оскаржуваної постанови в силі. Щодо вимоги визнати незаконною постанову слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_5 від 14.11.2019, слід вказати, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено визнання постанови протиправною чи незаконною, оскільки, згідно з ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити чи вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги, а відтак у задоволенні вказаної вимоги слід також відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2,7, 9, 223, 220, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого в ОВС ГСУ НПУ ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000033 від 02 лютого 2015 року, про відмову у задоволенні клопотання від 14 листопада 2019 року. Ухвала не може бути оскаржена.
Слідчий суддя ОСОБА_1