ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1190/18 Номер провадження 11-кп/814/625/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000148 від11.04.2018 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 3.02.2020,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Скибівщина Великобагачанського р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, скотаря МТФ відділку №3 Державного підприємства «Дослідне господарство імені 9 Січня» Інституту свинарства і агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України, раніше судимого:

6 жовтня 1997 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.81 КК України на 2 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України, відстрочено виконання вироку на 2 роки;
11 травня 1999 року Хорольським районним судом Полтавської області за ст.86-1 та ст.44, ч.2 ст.140, ст.42, ст.43 КК України (зі змінами ухвалою Полтавського обласного суду від 15 березня 2000 року) на 6 років у ВТК посиленого режиму з конфіскацією 1/2 частини особистого майна; звільнений 27.01.2004 за відбуттям строку покарання;
2 серпня 2004 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленим іспитовим строком 3 роки;
18 січня 2007 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ст.71 КК України - 5 років позбавлення волі; 24 червня 2008 року Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області переглянуто вирок, вважається засудженим за ч.3 ст.15, ч.1 ст.152, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ст.71 КК України на 4 роки 4 місяці позбавлення волі; 1.11.2010 звільнений за відбуттям строку покарання;

3 жовтня 2011 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.289, ст.69, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна; 3 квітня 2015 року звільнений за відбуттям строку покарання;

13 вересня 2017 року Хорольським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік.

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України- 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 13.09.2017 за ч.2 ст.185 КК України і ОСОБА_7 остаточно засуджено на 3 роки 3 місяці позбавлення волі.
З метою забезпечення виконання вироку, до набрання вироком законної сили, обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взято ОСОБА_7 під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено рахувати з 3.02.2020, з часу обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо речових доказів

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що, він 8.04.2018 приблизно 1 год. з метою вчинення крадіжки, приїхав на власному дорожньому велосипеді марки «Україна» до подвір`я домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , де перелізши через паркан подвір`я, підійшов до вікна житлового будинку, звідки дістав одне скло, а інше розбив кулаком та незаконно проник до даного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань здійснив крадіжку з вказаного вище будинку особистих речей потерпілого ОСОБА_8 , a саме: телевізор торгової марки «Samsung» вартістю 690 грн., відеомагнітофон торгової марки «Paladium» вартістю 80 грн., 16 шт. відеокасет вартістю 85 грн.28 коп., шерстяний килим розміром 2х3 м червоного кольору вартістю 600 грн., алюмінієву миску вартістю 35 грн.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 викраденими речами розпорядився на власний розсуд, завантаживши на свій дорожній велосипед марки «Україна» та перевіз на ньому до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де в подальшому використовував викрадене майно для власних потреб, завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_8 матеріальних збитків на загальну суму 1490 грн. 28 коп.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду та пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, який просив врахувати те, що він працював і завдані збитки відшкодовані; прокурора, який, посилаючись на законність оскаржуваного вироку, заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікацію дій обвинуваченого за: ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно, поєднана з проникненням у житло за обставин встановлених судом, є правильними, і ніким з учасників не оспорюються і підтверджуються зібраними у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) зазначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому прокарання за правилами, передбаченими статтями 71,72 КК України.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обстановку та обставини вчинення даного злочину, наслідки, що настали, вартість викраденого майна, те, що викрадені у потерпілого речі вилучені, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий і даний злочин вчинив під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо (хоча сам обвинувачений вказував, що за цією адресою він фактично не проживає приблизно з 2017 року), за місцем фактичного проживання без реєстрації характеризується з негативної сторони як такий, що допускав порушення громадського порядку та зловживанням алкоголю і за даною адресою проживає разом зі співмешканкою ОСОБА_9 , 1985 року народження та її матір`ю ОСОБА_10 , 1957 року народження, за місцем своєї роботи ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно, його стан здоров`я, який є здоровим, протинаркотичного та протиалкогольного лікування не потребує, на утриманні неповнолітніх дітей не має, думку потерпілого, який у письмовій заяві до суду при призначенні покарання покладався на розсуд суду, досудову доповідь органу пробації на обвинуваченого ОСОБА_7 , яка вказує про наявність високого ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства (т.1 а.с.а.с.51-55), обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків завданих злочином та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обговорюючи правильність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів окрім врахованого судом враховує особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив на шлях виправлення не став, протягом іспитового строку, вчинив тяжкий злочин, який є більш тяжкий порівняно з попереднім.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд не врахував те, що він працював і завдані збитки відшкодовані є необґрунтованими, оскільки це судом першої інстанції враховано.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Отже, призначене судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 71 КК України, яке є мінімальним відповідно санкції ч.3 ст. 185 КК України, призначене із врахуванням тяжкості вчиненного злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особу обвинуваченого, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, як просить обвинувачений, колегією суддів не встановлено.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому за ч.3 ст. 185 КК України, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

За таких обставин, підстав для зміни вироку суду колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України колегіясуддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Великобагачанського районного суду Полтавської області від 3.02.2020 щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4