Справа № 161/2588/20 Провадження №11-сс/802/128/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

володільця тимчасово вилученого майна - ОСОБА_8 ,

представників володільця тимчасово вилученого майна - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року, в рамках кримінального провадження №0000102 від 20.11.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно, яке 12 лютого 2020 року було вилучене у ОСОБА_8 в ході проведення обшуку на підставі судового рішення за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: чорний записник належний ОСОБА_12 із написом «Diary», мобільний телефон марки «IPhone SE», сірого кольору, грошові кошти у сумі 2300 доларів США та 4000 євро.
Клопотання мотивує тим, що органом досудового розслідування проводиться розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого 20.11.2019 року внесені до ЄРДР за №0000102 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3ст.28, ч.1 ст.366 КК України.
Зазначено, що під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_8 було виявлено та тимчасово вилучено майно, а саме: чорний записник належний ОСОБА_13 із написом «Diary», мобільний телефон марки «IPhone SE», сірого кольору та грошові кошти у сумі 2300 доларів США і 4000 євро, яке постановою слідчого від 15.02.2020 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000102.
Вказує, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тому воно підлягає арешту з метою збереження речових доказів.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року вказане клопотання задоволено частково.
Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: чорний записник належний ОСОБА_13 із написом «Diary», та мобільний телефон марки «IPhone SE», сірого кольору.
У накладенні арешту на грошові кошти в сумі 2300 доларів США та 4000 євро відмовлено.
Накладаючи арешт на чорний записник із написом «Diary» та мобільний телефон марки «IPhone SE», слідчий суддя вказав, що дане майно є тимчасово вилученим, відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, тому з метою збереження речових доказів, повного всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин провадження, воно підлягає арешту.
Відмовляючи у накладенні арешту на грошові кошти в сумі 2300 доларів США та 4000 євро слідчий суддя у рішенні зазначив, що слідчим та прокурором об`єктивно не наведено на не надано доказів, що грошові кошти здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Ці грошові кошти не є особистою власністю ОСОБА_8 , а заощадженнями його сім`ї.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про накладення арешту на майно в повному обсязі. Вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням кримінального процесуального закону. Зазначає, що грошові кошти в сумі 2300 доларів США та 4000 євро, які були тимчасово вилучені у ОСОБА_8 в ході проведення обшуку є такими, що одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, призначалися (використовувалися) для фінансування та матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, а тому вони відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.167 КПК України.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які підтримали апеляцію у повному обсязі, володільця тимчасово вилученого майна та його представників, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти в сумі 2300 доларів США та 4000 євро. В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому апеляційному перегляду відповідно до положень ст.404 КПК України не підлягає.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч.1 цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 2300 доларів США та 4000 євро.

Дійсно, з матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження 20.11.2019 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000102 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3ст.28, ч.1 ст.366 КК України.
У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України підозрюється ОСОБА_12 , якому оголошено про підозру.
Встановлено і те, що 14 лютого 2020 року під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 , окрім іншого було виявлено та вилучено 2300 доларів США та 4000 євро.

Дані кошти постановою слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_11 від 15.02.2020 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000102.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вказані грошові кошти слідчий та прокурор вказували про те, що вони є предметом злочину та відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.98, ч.2 ст.167 КПК України у зв`язку з чим і були визнані речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просили накласти арешт на ці грошові кошти.
Проте, матеріали клопотання не містять доказів, а слідчий і прокурор в ході його розгляду не навели достатніх обґрунтувань та не надали належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказані грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, окрім як визнання їх речовими доказами постановою слідчого.
Крім того, як пояснив ОСОБА_12 , грошові кошти на які слідчий просить накласти арешт, є заощадженнями його сім`ї.
А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що грошові кошти в сумі 2300 доларів США та 4000 євро, які 12.02.2020 року були тимчасово вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та 15.02.2020 року постановою слідчого визнані речовими доказами, не можуть бути предметом злочину, або ж такими, що одержані внаслідок вчинення злочину, чи призначалися (використовувалися) для фінансування та матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення у кримінальному провадженні під №0000102, як про це вказує сторона обвинувачення у поданих клопотанні та апеляційній скарзі, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що вони відповідають критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а відтак згідно із ч.1 ст.173 КПК України на них не може бути накладено арешт.
При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки на колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 лютого 2020 року в даному провадженні, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді