Провадження № 1-кп/734/164/20 Справа № 734/1652/20
В И Р О К

іменем України

14 липня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000020, відомості про яке внесені 25 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Липовецького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, військове звання молодший сержант, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя АДРЕСА_3 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

19 червня 2004 року ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 2, 4 і 27 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . У подальшому молодший сержант ОСОБА_3 направлений у відрядження на навчання до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) 04 березня 2020 року № 51 молодшого сержанта ОСОБА_3 , який прибув у відрядження на навчання, зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення. За наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 березня 2020 року № 55 молодшого сержанта ОСОБА_3 , прикомандированого до 5 навчальної механізованої роти 2 навчального механізованого батальйону, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , якому надане звільнення з розташування військової частини, та який не повернувся зі звільнення до військової частини НОМЕР_1 , із 11 березня 2020 року вважався таким, що самовільно залишив військову частину. На час проходження навчальних зборів у лавах Збройних Сил України на молодшого сержанта ОСОБА_3 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, що визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 4 і 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду у військовій частині НОМЕР_1 , враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та 11 березня 2020 року не повернувся зі звільнення до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 . 17 червня 2020 року молодший сержант ОСОБА_3 у супроводі військової служби правопорядку самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 , де продовжив виконувати обов`язки військової служби. Військовослужбовець ОСОБА_3 був відсутнім на військовій службі у період із 11 березня 2020 року до 17 червня 2020 року, обов`язки військової служби не виконував та про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Військовослужбовець ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, - у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій цієї статті.

18 червня 2020 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до правових норм ст. 472 КПК України. За вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. Обвинувачений ОСОБА_3 визнав винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком 3 (три) місяці із відбуванням покарання на гауптвахті. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Угода від 18 червня 2020 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позиції прокурора ОСОБА_4 і захисника ОСОБА_5 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 18 червня 2020 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. Із метою забезпечення виконання вироку щодо покарання у виді арешту, необхідно обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлений. Процесуальні витрати і речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 18 червня 2020 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати з 15.30 години 14 липня 2020 року, - із часу фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який утримується під вартою, - у такий же строк, із моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя