Справа № 148/284/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина подання провідного інспектора Тульчинського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбуття покарання в зв`язку з закінченням іспитового строку,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 13.02.2017, Томашпільським районним судом Вінницької області за ст.185 ч. 3 КК України до чотирьох років 6 місяців позбавлення волі, з встановленням іспитового строку відповідно до ст. 75 КК України на три роки. Згідно вироку суду на нього було покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В поданні інспектор зазначає, що з моменту постановки на облік, засуджений ОСОБА_5 один раз вчасно не з`явився на реєстрацію до Тульчинського районного відділу, та пояснив, що це сталося через те, що перебував на роботі, але жодного підтверджуючого документу про те не надав. Згідно наданих матеріалів з боку дільничних працівників поліції Тульчинського відділення поліції під час перебування на обліку до адміністративної відповідальності не притягувався. Крім того, 30.01.2018 засудженому ОСОБА_5 оголошено підозру у вчиненні злочину передбаченого ст. 296 ч. 1, ст. 185 ч. 2 КК України (провадження № 0000696), однак станом на даний час рішення по вказаному кримінальному провадженню не прийнято, обвинувального вироку не поставлено.
Відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України, частини 2 статті 2 Кримінального кодексу України та частини 1 статті 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою доки її вина не доведена в законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду.
Наведений правовий висновок кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27.10.1999 у справі № 1-15/99). Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п.2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні кримінального злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчак проти України» та інших.
Також, дані положення містяться у міжнародних договорах, які є частиною національного законодавства України. Так, у ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.
Згідно з п.2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Зважаючи на вищевикладене, в поданні зазначено про звільнення від призначеного покарання ОСОБА_5 , засудженого 13.02.2017 Томашпільським районним судом Вінницької області у зв`язку з закінченням 13.02.2020, іспитового строку.
Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про розгляд подання у його відсутність.
Засуджений в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.
Неявка останніх не перешкоджає розгляду справи по суті, що відповідає вимогам ст. 539 ч.4 КПК України.

Прокурор висловив позицію щодо відмови у задоволенні подання, вказавши на його не відповідність вимогам кримінального та кримінально-виконавчого законодавства та безпідставність.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд прийшов до наступних висновків.
Згідно з ст. 78 ч.1 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
В свою чергу ст. 165 ч.2 КВК України визначено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Таким чином, законодавцем визначено дві складові, які б давали підстави уповноваженому органу пробації, звернутися до суду із поданням про звільнення від відбування покарання, це виконання покладених обов`язків та не вчинення нового злочину.
В свою чергу, в ст. 11 КК України, визначено поняття злочину, а саме злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
В своїх доводах інспектор посилається на не встановлення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінуємих йому кримінальних правопорушеннях, в зв`язку з тим, що рішення в кримінальному провадженні ще не прийнято.
Разом з тим, суд критично оцінює доводи інспектора, так як вони повністю суперечать вимогам ст. 78 ч.1 КК України та ст. 165 ч.2 КВК України, де законодавцем не вказано про необхідність встановлення винуватості особи, а прямо передбачено обставину не вчинення особою нового злочину.
Таким чином, ініціатор подання інспектор Тульчинського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 , в порушення зазначених вище вимог законодавства, передчасно дійшов висновку про доцільність звільнення засудженого від покарання, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 78. ч. 1 КК України, ст. 165 ч.2 КВК України, ст. 537 ч.1 п.9, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні подання провідного інспектора Тульчинського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_4 про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбуття покарання в зв`язку з закінченням іспитового строку, - відмовити.
Матеріали особової справи повернути до Тульчинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: