Справа № 946/9065/19
Провадження № 1-кп/946/579/19
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акта прокурору

23 грудня 2019 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провів у місті Ізмаїлі Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0002026, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_5 , представниця персоналу органу пробації ОСОБА_6 ,

Потерпіла ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про вручення судової повістки про виклик до суду в електронній формі через SMS-повідомлення. Проведення підготовчого судового засідання без участі потерпілої не відобразиться на повноті вирішення питань у ньому, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про можливість його проведення без її участі.

Суть питання, що вирішується
1.Обвинувальний акт з додатками у цьому кримінальному провадженні надійшов до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 19 грудня 2019 року, ухвалою від того ж числа було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. ст. 314 315 КПК.

Встановлені судом обставини
2.У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 висловили думки про можливість призначення судового розгляду.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
3.Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку, що він на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

4.Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

5.У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

6.Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

7.Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

8.Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим, у тому числі, у ст. 291 КПК України, та складання якого недопустимо навіть і з допущенням технічних помилок.

9.Однак, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

10.Так, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

11.Суд звертає увагу, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та/або формулювання обвинувачення мають містити обставини, які відповідно до ст. ст. 91, 92 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні саме прокурором. Тобто обвинувальний акт має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини, мотиву і мети, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

12.Але всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 викладене неповно, оскільки не містить інформації про форму вини, яка суттєво впливає на кваліфікацію діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 .

13.Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_3 у порушення Правил дорожнього руху, рухаючись з перевищенням швидкості руху не обрав належну швидкість, що забезпечує безпеку дорожнього руху, не впорався з керуванням мотоцикла, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя та здійснив наїзд на придорожній стовп лінії електропередач.

14.Відповідно до ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
15.Інтелектуальний момент (критерій) вини полягає в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння і передбачення його суспільно небезпечних наслідків. Бажання настання цих наслідків становить вольовий момент (критерій) вини.

16.Саме співвідношення зазначених критеріїв і відмежовує різні види умислу (прямий та непрямий) та необережності (злочинна самовпевненість та злочинна недбалість).

17.Однак обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не містить опис критеріїв, які визначають певну форму вини, зокрема в обвинувальному акті не зазначено, чи усвідомлював обвинувачений суспільно небезпечний характер свого діяння, чи передбачав він суспільно небезпечні наслідки, а також чи бажав він настання цих наслідків. В обвинувальному акті взагалі не зазначена форма вини ОСОБА_3 умисна чи необережна. Це унеможливлює співставлення викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які зазначені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_3 .

18.Така невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК суперечать засаді верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК та практиці Європейського суду з прав людини (далі Суд), яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

19.Так, Суд у рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» зазначив: ««обвинувачення» для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97) (далі Конвенція) може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентними органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру» (п.51).

20.У справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Суд зазначив, що у тексті п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

21.Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

22.Отже, не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшов висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в ньому виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення викладені неповно, вони не містить обов`язкових деталей злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , що порушує гарантоване п/п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції його право бути поінформованим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

23.Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акта відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

24.Крім того, слід також наголосити, що ст. 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення чіткого, повного, конкретного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

25.Отже, з урахування засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог п. 13 ч. 1 ст. 3, ст. ст. 91, 92, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому він підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

26.Клопотання прокурора про виклик певних осіб для допиту та про доручення представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь підлягає залишенню без розгляду, у зв`язку з прийняттям рішення про повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст. ст. 314 316, 370 372 КПК України, суд

постановив:
1.Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повернути прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених недоліків.

2.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

3.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1