Дата документу 30.06.2020 Справа № 311/2107/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/755/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/2107/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Василівським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000365, № 0000493, № 0000516, № 0000504, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, маючого повну середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 31 березня 2000 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ст. 94 КК України до 8 років позбавлення волі. Звільнений 18 вересня 2007 року по відбуттю строку покарання;

- 30 липня 2015 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 11 січня 2016 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 10 днів позбавлення волі. Звільнений 12 лютого 2018 року з Оріхівської ВК №88 на підставі ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2018 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 10 місяців 15 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Шимкент республіки Казахстан, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили ухвалено залишити без змін у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 16 серпня 2018 року.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації та повідомляти їм про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 214 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у розмірі по 1501 грн. 50 коп.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 12 травня 2018 року, в період часу з 17:00 години до 20:00 години, ОСОБА_7 , знаходячись по АДРЕСА_2 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , обидва, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, попередньо розділивши ролі та обов`язки, виявили та за допомогою заздалегідь підготовлених для вчинення крадіжки металевої штикової лопати та сапи, викопали та таємно викрали 4 металеві труби, загальною вартістю 1320 гривень 56 копійок, які є частиною огорожі домоволодіння АДРЕСА_3 та належать потерпілому ОСОБА_10 , та перенесли труби до ґрунтової дороги. В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу за попередньою змовою групою осіб, погрузили зазначені труби на тачку «кравчучку», яка належить ОСОБА_9 та продали їх, тим самим розпорядилися викраденим майном, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1320 гривень 56 копійок.

10 липня 2018 року, у період часу з 00:00 години до 00:20 години, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, повторно, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, перебуваючи з дозволу власника житла ОСОБА_11 , в приміщенні літньої кухні на території домоволодіння АДРЕСА_4 , в одній з кімнат літньої кухні, на тумбочці, виявив телевізор «Rainford» ТУ 5125 в корпусі сріблястого кольору, вартістю 538 гривень 33 копійки. Далі, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи таємно, ОСОБА_7 переніс вказаний телевізор за ворота домоволодіння АДРЕСА_4 та сховав у кущах неподалік від залізничної платформи 1132 кілометр Придніпровської залізниці, тим самим незаконно заволодів та розпорядився чужим майном, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 538 гривень 33 копійки.

15 липня 2018 року, у період часу з 17:30 години по 18:00 годину, знаходячись за автобусною зупинкою біля залізничної платформи в с. Приморське Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, повторно, з раптово виниклим прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, виявив та таємно викрав чоловічий сітчастий рюкзак «Cap King» вартістю 338 гривень 83 копійки, в якому знаходились грошові кошти в сумі 350 гривень, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 688 гривень 83 копійки.

18 липня 2018 року, близько 14:00 години, знаходячись на відкритій ділянці місцевості, розташованої на березі Каховського водосховища біля залізничної платформи 1132 км в с. Приморське Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, повторно, з раптово виниклим прямим умислом направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу виявив та таємно викрав мобільний телефон «LG Х-135» з корпусі чорно-синього кольору вартістю 400 гривень, який лежав в кишені шорт, що знаходились на березі Каховського водосховища на вищевказаній ділянці місцевості, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 400 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить здійснити перерахунок попереднього ув`язнення з 11.01.2016 року по 16.08.2018 року у строк відбування призначеного йому покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 838-VІІІ, оскільки суд першої інстанції у повній мірі не здійснив перерахунок строку. Також зазначає, що суд визнав його винуватим у крадіжках, яких він не вчиняв. Судом не взято до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших свідків, які не викликались до суду. Просить призначити йому більш м`яке покарання та обмежитись відбутим терміном покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
По епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_10 зазначає, що суд в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 навів лише покази свідка ОСОБА_16 . Свідків, які начебто впізнавали ОСОБА_7 , на допит перед судом забезпечено не було. Суд послався на покази свідка ОСОБА_19 , яка не була допитана, та на покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним на слідчому експерименті 18.06.2018 року, на якому підозрюваний, за відсутності захисника, знаходячись в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, давав неконкретні та незрозумілі покази працівникам поліції, що є порушенням вимог КПК України. Всі інші, надані стороною обвинувачення протоколи слідчих дій та документи, на які послався суд у своєму вироку, свідчать лише про факт вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_10 , проте не вказують, що цей злочин вчинений саме обвинуваченим ОСОБА_7 .
По епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_11 зазначає, що суд в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 навів лише покази свідка ОСОБА_20 . Свідків, які начебто впізнавали ОСОБА_7 , на допит перед судом забезпечено не було. Суд послався на покази свідка ОСОБА_11 , якого він особисто не допитував, та на покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним на слідчому експерименті 31.07.2018 року, на якому підозрюваний, за відсутності захисника, знаходячись в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, давав неконкретні та незрозумілі покази працівникам поліції, плутаючись в датах та обставинах крадіжки, що є порушенням вимог КПК України. Свідок ОСОБА_17 повідомив суду, що він ніколи і нічого у ОСОБА_7 не купував, телевізор також не купував. Між тим, суд, в порушення вимог КПК України, навів у вироку покази ОСОБА_17 , які були ним надані слідчому під час допиту та впізнання. Всі інші, надані стороною обвинувачення протоколи слідчих дій та документи, на які послався суд у своєму вироку, свідчать лише про факт вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_11 , проте не вказують, що цей злочин вчинений саме обвинуваченим ОСОБА_7 .
По епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_12 зазначає, що жодного свідка обвинувачення, який начебто впізнавав ОСОБА_7 , на допит перед судом забезпечено не було. Суд послався на покази потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_21 , яких він не допитував, та на покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним на слідчому експерименті 25.09.2018 року, на якому підозрюваний, за відсутності захисника, давав покази працівникам поліції, що є порушенням вимог КПК України. Всі інші, надані стороною обвинувачення протоколи слідчих дій та документи, на які послався суд у своєму вироку, свідчать лише про факт вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_12 , проте не вказують, що цей злочин вчинений саме обвинуваченим ОСОБА_7 .
По епізоду крадіжки у потерпілого ОСОБА_13 зазначає, що покази потерпілого та свідка ОСОБА_22 не містять жодної доказової інформації. Свідок ОСОБА_18 повідомила суду, що вона ніколи і нічого у ОСОБА_7 не купувала і він їй нічого не пропонував. Між тим, суд, в порушення вимог КПК України, навів у вироку покази ОСОБА_18 , які були нею надані слідчому під час допиту та впізнання. Також в обґрунтування винуватості ОСОБА_7 суд навів у вироку покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним на слідчому експерименті 16.08.2018 року та 28.08.2018 року, на якому підозрюваний, за відсутності захисника, знаходячись в стані тяжкого алкогольного сп`яніння, давав неконкретні та незрозумілі покази працівникам поліції. Всі інші, надані стороною обвинувачення протоколи слідчих дій та документи, на які послався суд у своєму вироку, свідчать лише про факт вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_13 , проте не вказують, що цей злочин вчинений саме обвинуваченим ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпані можливості їх отримання.

Вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_9 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема і в останньому слові, та його захисника, які прохали задовольнити апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Однак, ці вимоги закону судом першої інстанції дотримано не було.

Вмотивованість судового рішення є однією з фундаментальних засад права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо вимог до судових рішень дозволяє виокремити основні критерії їх вмотивованості: 1) лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією судового рішення; 2) суд не може ігнорувати аргументів сторін і має продемонструвати їм, що вони "були почуті"; 3) рішення має ґрунтуватися на неупередженому вивченні судом доказів по справі; 4) вмотивоване судове рішення має містити доводи щодо основних і найбільш значимих аргументів, які доводять сторони; 5) суд у вмотивованому рішенні чітко, доступно та зрозуміло зазначає основні доводи, на яких ґрунтує свою позицію; 6) вмотивоване судове рішення має забезпечувати стороні можливість його подальшого оскарження у вищу інстанцію.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Хурк проти Нідерландів» ві 19.04.1994 року, «Гарсія Руїс проти Іспанії» від 21.01.1999 року, «Кузнєцов та інші проти Росії» від 11.01.2007 року, «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, «Суомінен проти Фінляндії» від 01.07.2003 року, «Татішвілі проти Росії» від 22.02.2007 року, «Хаджіанастасіу проти Греції» від 1992 року, «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року).

Таким чином, невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з обвинувального акта, обвинуваченому ОСОБА_7 органом досудового розслідування інкримінувалося скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В свою чергу, в обґрунтування висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, суд формально поклав докази, представлені стороною обвинувачення, лише перелічивши їх, однак аналіз та відповідну оцінку цим доказам не дав, не обґрунтував і не мотивував вирок в частині того, яким чином наведені докази, як кожний окремо, так і у своїй сукупності, вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів. Крім іншого, суд взагалі не спростував доводи захисту та залишив їх без уваги на предмет наявності достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

При цьому, суд не усунув протиріччя між доводами сторони захисту і відомостями, які були зазначені судом як докази вини ОСОБА_7 , при тому, що останній вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах визнав частково.

Суд першої інстанції фактично позбавив сторону захисту можливості доведеності своїх позицій, висловлюючи, при цьому, відповідні доводи стосовно невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинах.

Беручи до уваги виключно специфічні обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що право на захист зазнало такого обмеження, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_7 був позбавлений можливості скористатися справедливим судом, що суперечить положенням пунктів 1 та 3(d) статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Колегія нагадує, що гарантії, наведені в пункті 3(d) статті 6 Конвенції, є особливим аспектом права на справедливе судове слухання справи, яке наведено в пункті 1 цього положення, яке слід брати до уваги для того, щоб зробити будь-яку оцінку неупередженості провадження. Суд має розглянути кримінальне провадження в цілому, із урахуванням прав захисту та всіх учасників кримінального провадження.

Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливості щодо перегляду вироку суду через відсутність з боку сторони захисту клопотання про дослідження доказів, а отже і подальшої оцінки таких доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також у зв`язку з тим, що ці обставини під час кримінального провадження в суді першої інстанції не досліджувались, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

Хоча вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_9 учасниками провадження в апеляційному порядку не оскаржувався, разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок підлягає скасуванню і в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінувалось вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_9 , що, в свою чергу, у разі ухвалення судом першої інстанції виправдувального вироку, при наявності відповідних підстав, відносно ОСОБА_7 може вплинути на правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 .

Отже, оскільки вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, суду першої інстанції при новому розгляді, при дотриманні процедури такого розгляду, встановленої процесуальним законом, необхідно урахувати наведене у цій ухвалі, при суворому дотриманні принципів верховенства права, безпосередності, змагальності, перевірити й інші доводи, зазначені в апеляційних скаргах, дати належну оцінку усім наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам, з обов`язковою їх мотивацією і обґрунтуванням, та ухвалити судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 утримується під вартою з 16.08.2018 року. Строк дії вказаного запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 постійно продовжувався.

На даний час, ризики, заявлені під час застосування та продовження виняткового запобіжного заходу, зменшились, нові ризики, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_7 не з`явились та прокурором не представлені, а також з урахуванням того, що максимальне покарання за скоєні ОСОБА_7 злочини передбачає позбавлення волі на строк до 5 років, та з урахуванням того, що на час апеляційного розгляду останній тримається під вартою вже майже 2 роки, а тому апеляційний суд вважає, що запобіжний захід щодо ОСОБА_7 слід змінити та застосувати щодо нього запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту строком на шістдесят днів, із забороною з 20 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин ранку наступного дня залишати місце проживання та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку апеляційного суду такий вид запобіжного заходу, із покладенням відповідних обов`язків, зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Василівського районного суду Запорізької області.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , змінити на запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого повну середню освіту, не працюючого, не одруженого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з 20 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин ранку наступного дня строком на 60 (шістдесят) днів до 28 серпня 2020 року включно за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_7 :

1) прибувати за вимогою до слідчого, прокурора, суду;

2) не відлучатися з місця проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з 20 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин ранку наступного дня;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватись від спілкування з потерпілими, свідками по даному кримінальному провадженню.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти негайно в залі суду.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до вимог ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали направити до Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури та начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Контроль за виконанням зобов`язань домашнього арешту покласти на процесуального прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4