Справа № 127/1776/20
Провадження №11-сс/801/138/2020
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у відкритті апеляційного провадження
18 лютого 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2020 року про надання дозволу слідчому СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 на примусове відібрання біологічних зразків,

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2020 клопотання слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 про примусове відібрання біологічних зразків задоволено.

Надано дозвіл слідчому СУ ГУНП у Вінницькій області підполковнику поліції ОСОБА_3 на примусове відібрання зразків букального епітелію у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про примусове відібрання біологічних зразків відмовити.

Перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2020 року, суддя - доповідач приходить до висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, виходячи з наступного.
Положеннями частини 4 статті 399 КПК визначено, що суддя -доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_2 вбачається, що він звертає увагу апеляційного суду на те, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 27.01.2010 року у справі 1-7/2010 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе у всіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження (абзац другий підпункт 32.2).

Вказує, що в постанові Верховного Суду від 05.07.2018 року у справі № 711/5912/17 викладено, що суду апеляційної інстанції під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (призначення до розгляду) за апеляційною скаргою на це рішення слід керуватися приписами ч.6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 КПК України. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності п.17 ч.1 ст. 7 КПК України, а також вказує, що зміст цієї засади розкрито у ст. 24 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_2 фактично визнає, що діючим кримінальним процесуальним кодексом не передбачена можливість оскарження судового рішення, ухваленого у відповідності до вимог ст.245 КПК України про відібрання біологічних зразків у особи, однак вважає, що керуючись принципом верховенства права, він має право оскаржити вищевказане рішення в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження, має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Натомість, системний аналіз зазначеної норми Конституції України засвідчує, що забезпечення права на апеляційний перегляд виникає після розгляду справи (кримінального провадження) по суті.

При вирішенні питання щодо можливості оскарження рішення суду про відібрання біологічних зразків, суд безумовно керується принципом верховенства права, складовими якого є правова визначеність та стабільність судової практики.

Висновки Верховного Суду, на які посилається ОСОБА_5 , стосуються постановлених слідчим суддею ухвал, що не передбачені кримінальними процесуальними нормами, тоді як ухвала слідчого судді про надання дозволу здійснити відбирання біологічних зразків чітко передбачена ст. 245 КПК України.

Статтею 245 КПК України передбачено можливість відбирання біологічних зразків у особи у разі відмови добровільно надати біологічні зразки, саме за рішенням слідчого судді, яке постановлено за результатами розгляду відповідного клопотання сторони кримінального провадження.

Процедура розгляду такого клопотання здійснюється слідчим суддею відповідно до приписів ст. 160- 166 КПК України, що відображено в ч. 3 ст. 245 КПК України.

За змістом вищевказаних процесуальних норм вбачається, що особа, стосовно якої вирішується питання про відібрання біологічних зразків, не позбавлена права на доступ до суду, оскільки має можливість приймати участь у судовому засіданні під час розгляду цього питання та організувати ефективний захист своїх інтересів.

Нормами КПК України не передбачено можливості оскарження в апеляційному порядку рішення слідчого судді, прийнятого за результатом розгляду клопотання про надання дозволу здійснити відбирання біологічних зразків.

Перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування в апеляційному порядку, визначений ч.1, ч.2 ст. 309 КПК України. Такий перелік є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому частиною 3 статті 309 КПК прямо передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Виходячи із системного тлумачення низки положень КПК України, що стосуються постановлення слідчим суддею ухвал, положень п.10 ч.1 ст. 309 та ч.3 ст. 245 КПК України ухвали слідчого судді, постановлені в результаті розгляду клопотань про примусове відібрання біологічних зразків, не підлягають апеляційному оскарженню.

Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

Право на доступ до суду, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути реалізовано тільки у відповідності до вимог національного законодавства, в зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про право на оскарження рішень слідчих суддів, діє в межах тих повноважень, які встановлені діючим кримінальним процесуальним законом і не приймає до уваги доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки вони можуть бути перевірені судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

Слідчим суддею постановлено ухвалу, що передбачена процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої ст. 309 КПК України, порядок розгляду та її оскарження врегульовано КПК України, тому під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою наявні підстави для застосування приписів частини четвертої ст. 399 КПК України.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Така законодавча позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема цей Суд у своєму рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що у спосіб, у який ст. 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 подана на рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, згідно з вимогами ст. ст. 309, 392 КПК України, тому відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді підлягає апеляційному оскарженню, не відповідають положенням КПК України з наведених вище підстав, зокрема з підстав відсутності передбаченої законом можливості її оскарження.

Керуючись ст. ст. 392, 399 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2020 року про надання дозволу слідчому СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 на примусове відібрання біологічних зразків.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Суддя: ОСОБА_1