Житомирський апеляційний суд
Справа №296/390/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 та застосовано відносно підозрюваного

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Броди Ратнівського району Волинської області, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання особи, тобто з 07-00 год 15 січня 2020 року до 07-00 год 16 березня 2020 року, без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели наявності жодного з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Посилається на те, що приймаючи рішення, слідчий суддя не розглянув можливості застосування відносно підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів.
В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_11 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання. Вважають, що ухвала слідчого судді необґрунтована, постановлена без повного та всебічного з`ясування обставин справи і підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням норм процесуального права. Зазначають, що наразі в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_11 інкримінованого йому злочину, а всі доводи слідства базуються лише на припущеннях, тобто підозра є необґрунтованою. Вказують, що слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Стверджують, що орган досудового розслідування не надав суду відомостей, які характеризують особу ОСОБА_11 , а тому обираючи підозрюваному винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя їх не досліджував. Крім того, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_11 вперше притягається до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, працює, має постійне джерело законного доходу, на утриманні має 7 дітей, 3-є з яких малолітні, а також стан його здоров`я.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що старший слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000357 від 22.10.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного збагачення, перебуваючи в Олевському районі Житомирської області шукали людей, які не працювали і не мали постійного джерела доходів для належного існування, тобто були матеріально незабезпеченими та перебували в уразливому стані, та в подальшому у зв`язку із відсутністю коштів та документів, змушені будуть проти своєї волі працювати на будівельних та ремонтних роботах на території Олевського та Ємільчинського районів.

Обравши предметом злочинного посягання ОСОБА_14 , в один із днів червня 2019 року, при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці, пов`язаної із фасовкою вугілля, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, власний автомобіль та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_14 , який являється інвалідом 3 групи та єдиним джерелом доходу останнього є призначена державна пенсія, домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_13 на початку червня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану ОСОБА_14 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в цей же день близько 22 години вечора після досягнення згоди на працевлаштування, ОСОБА_11 наказав ОСОБА_14 сісти в автомобіль «Мерседес» та разом з іншими працівниками їхати в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар, де його і поселили в приміщення, що не пристосоване для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого картки «Приватбанк», паспорту та ідентифікаційного коду, що були вилучені у нього шляхом обману, з метою так званого «збереження», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, контролю спілкування, в тому числі із сестрою та представниками правоохоронних органів та не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_13 пригнітив волю потерпілого до опору, оскільки неодноразово кричав та бив потерпілого ОСОБА_14 за будь-які недоліки в роботі, в зв`язку із чим ОСОБА_14 отримав на початку жовтня 2019 року легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, у період із початку червня до 16 жовтня 2019 року ОСОБА_13 особисто та ОСОБА_11 через підконтрольних йому осіб, шляхом застосування фізичного примусу та психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору використовували ОСОБА_14 проти його волі, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_2 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська область, м. Олевськ вул. Інтернаціональна 34, приміщення КУ «Олевська гімназія» та фермі, розміщеній по вул. Грека Івана с. Сербо-Слобідка Ємільчинського р-ну.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 обрав предметом злочинного посягання громадянина Білорусі ОСОБА_15 та з січня 2019 року при особистій зустрічі переконав його у вигідності пропозиції праці, пов`язаної із будівельними роботами, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_15 та домігся його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_11 на початку січня 2019 року здійснив вербування з використанням обману та уразливого стану ОСОБА_15 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в указаний період ОСОБА_11 поселив ОСОБА_15 в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар, які не пристосовані для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого паспорта, який був вилучений у нього шляхом обману, з метою так званого «працевлаштування», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, контролю спілкування, та не даючи можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_11 пригнітив волю потерпілого до опору та не виплачував останньому заробітню плату з квітня 2019р. по 15.01.2020р..

Таким чином, у період із квітня 2019р. до 15 січня 2020 року ОСОБА_11 через підконтрольних йому осіб, шляхом психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору із ним використовував ОСОБА_15 проти його волі, з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_2 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська область, м. Олевськ, вул. Інтернаціональна, 34, приміщення КУ «Олевська гімназія».

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_13 обрали предметом злочинного посягання громадянина ОСОБА_16 та з серпня 2019 року при особистій зустрічі переконали його у вигідності пропозиції праці, пов`язаної із будівельними роботами, обіцяючи належні побутові умови, заробітну плату, та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, створюючи при цьому хибне уявлення у вищевказаного громадянина про умови праці та використовуючи тяжке матеріальне становище ОСОБА_16 та домоглися його згоди на вказану роботу.

Таким чином, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , з серпня 2019 року здійснили вербування з використанням обману та уразливого стану ОСОБА_16 з метою його трудової експлуатації.

Окрім того, в указаний період ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_13 поселили ОСОБА_16 в с. Зубковичі Олевського району, де розміщувалося СТО, мийка та бар, які не пристосовані для проживання.

В подальшому, використовуючи відсутність у потерпілого паспорта, який був вилучений у нього шляхом обману, з метою так званого «працевлаштування», а також шляхом контролю дій та спілкування під час виконання роботи, обмеження його фізичних контактів, не даючи таким чином можливості в будь-який час повернутися додому, ОСОБА_16 пригнітили волю потерпілого до опору та не виплачували останньому заробітню плату з серпня 2019р. по 15.01.2020р.

Таким чином, у період із серпня 2019 року до 15 січня 2020 року ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_13 особисто та через підконтрольних їм осіб, шляхом психологічного тиску на потерпілого, без укладання трудового договору із ним використовували ОСОБА_16 проти його волі з метою трудової експлуатації (примусової праці) на будівництві та ремонті державних будівель за наступними адресами: АДРЕСА_2 , приміщення Олевської міської ради; Житомирська область, м. Олевськ, вул. Інтернаціональна, 34, приміщення КУ «Олевська гімназія».

15.01.2020 року ОСОБА_11 було затримано в порядку ст.208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий послався на те, що ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, та без застосування запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_11 , суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, дані про його особу, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого та застосував відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Заслухавши доповідача, доводи захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та підозрюваного ОСОБА_11 в підтримання апеляційних скарг з наведених в них мотивів, міркування прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_11 , слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним ОСОБА_11 умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання від 5 до 12 років позбавлення волі.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України, підтверджується зібраними доказами: протоколами допитів потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 ; протоколами прийняття заяв про кримінальне правопорушення; протоколами проведення обшуків від 15.01.2019 за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_3 ; протоколами негласних слідчих (розшукових) дій; стенофонограмою допиту свідка ОСОБА_18 ; судово-медичною експертизою відносно потерпілого ОСОБА_14 . Копії вказаних доказів містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Підстав для визнання вказаних доказів недопустимими на даний час немає.

Наявність ризику щодо можливості підозрюваного ОСОБА_11 переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтована тяжкістю можливого покарання. Крім того, слідчим суддею встановлено, що підозрюваний має технічну та фінансову можливість виїхати за межі Житомирської області.

Про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом свідчить те, що у ході проведеного досудового розслідування не встановлено місце зберігання всіх речових доказів у даному кримінальному провадженні, а тому, в разі обрання ОСОБА_11 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особи під вартою, останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілих обумовлений обставинами вчинення кримінального правопорушення, що не виключає можливість того, що підозрюваний ОСОБА_11 буде впливати на встановлення всіх потерпілих та покази потерпілих, які перебувають у скрутному матеріальному становищі, пригніченому психологічному стані.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_11 , обставини його вчинення, прокурором та слідчим в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, незаконно впливати на потерпілих чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставним посилання в апеляційних скаргах захисників на те, що слідчим суддею не було проведено аналіз наявності всіх ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку про обрання підозрюваному ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апелянтів про те, що до ОСОБА_11 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено переконливих доказів, які б вказували на належну процесуальну поведінку підозрюваного в разі обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, і в апеляційній скарзі.

Крім того, в засіданні апеляційного суду прокурором надано заяви двох потерпілих, в яких останні повідомляють про тиск на них з боку знайомих підозрюваного ОСОБА_11 та виказують побоювання за своє життя в разі зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 на більш м`який. Апеляційний суд вважає, що вказане спростовує доводи апелянтів про недоведення тиску на потерпілих.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що ОСОБА_11 вперше притягається до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, працює, має постійне джерело законного доходу, на утриманні має 7 дітей, 3-є з яких малолітні, а також про незадовільний стан його здоров`я на думку суду не свідчать про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання апелянта ОСОБА_7 на те, що слідчий суддя не розглянув можливості застосування відносно підозрюваного інших (альтернативних) запобіжних заходів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки враховуючи вагомість зібраних доказів, слідчий суддя дійшов висновку що жоден більш м`який запобіжний захід, передбачений КПК України не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, підозрюваний ОСОБА_11 зареєстрований за місцем проживання у Волинській області (а.п. 38), що буде викликати певні труднощі в проведенні досудового розслідування в разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що наразі в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які би вказували на вчинення ОСОБА_11 інкримінованого йому злочину, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки на даній стадії предметом розгляду слідчого судді є питання застосування запобіжного заходу, а не встановлення винуватості ОСОБА_11 чи визнання допустимості або належності доказів.

При апеляційному розгляді апелянтами було надано документи податкової звітності ПП «Житомир-Автотехдіагностика» та зазначено, що потерпілі були офіційно працевлаштовані на вказаному підприємстві, керівником якого є ОСОБА_11 .

Проте, вказані документи не спростовують висновків суду, оскільки незрозуміло їх походження, вони не містять підпису ОСОБА_11 , а зазначені у них податкові номери не дозволяють ідентифікувати фізичних осіб, які отримували дохід з потерпілими. Крім того, на підтвердження працевлаштування потерпілих, стороною захисту не надано трудових договорів з останніми.

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що слідчим суддею невірно визначено строк дії оскаржуваної ухвали, а саме до 16.03.2020 року.
Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_11 було затримано в порядку ст.208 КПК України о 07 год. 00 хв. 15.01.2020 року (а.п. 33-34).

Таким чином, строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_11 не може бути встановлений більш ніж до 14.03.2020 року (включно).
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що слідчим суддею при встановленні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_11 , не були враховані вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та безпідставно встановлено строк тримання під вартою щодо останнього до 16.03.2020 року.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині терміну дії ухвали по застосуванню до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з постановленням в цій частині нової ухвали, якою строк дії запобіжного заходу, обраного підозрюваному ОСОБА_11 у виді тримання під вартою слід встановити до 14 березня 2020 року.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17 січня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання особи, тобто до 07-00 год. 16 березня 2020 року скасувати в частині терміну дії ухвали по застосуванню до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Постановити нову ухвалу в цій частині, якою строк дії запобіжного заходу, обраного підозрюваному ОСОБА_11 у виді тримання під вартою встановити до 07 год. 00 хв. 14 березня 2020 року (включно).

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: