Провадження №1-кп/127/472/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_7 ,

законного представника особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 р. за № 0000099,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК), відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 р. за № 0000099.

Прокурор вважає за доцільне призначити судовий розгляд на підставі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування. Також, заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку шляхом утримання у відділенні з посиленим режимом нагляду Вінницької обласної психоневрологічної лікарні № 2. Клопотання мотивовано тим, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не відпали, зокрема, ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми, внаслідок якого ОСОБА_7 не може усвідомлювати значення свої дій на керувати ними. А тому, перебуваючи на волі останній може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_5 підтримали думку прокурора.

Захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 щодо призначення клопотання до судового розгляду та продовження її підзахисному строку дії запобіжного заходу не заперечувала.

Особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_7 , щодо призначення клопотання до судового розгляду та клопотання прокурора щодо запобіжного заходу поклався на розсуд суду.

Представник ОСОБА_8 , - адвокат ОСОБА_9 не заперечувала щодо призначення клопотання до судового розгляду.

Законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 підтримала думку свого представника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тобто для затвердження угоди, повернення клопотання прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому клопотання підлягає призначенню до судового розгляду.
При висловленні думки щодо можливості призначення клопотання до судового розгляду, прокурор вважав за доцільне здійснювати розгляд клопотання у закритому судовому засіданні. У зв`язку з цим, суд вражає за доцільне зауважити наступне.
Частиною другою статті 27 КПК регламентовано, що кримінальне провадження в судах усіх інстанцій здійснюється відкрито. Разом з тим, другим реченням зазначеної частини визначено, що слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні впродовж усього судового провадження або окремої його частини лише у випадках: якщо обвинуваченим є неповнолітній; розгляду справи про злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи; необхідності запобігти розголошенню відомостей про особисте та сімейне життя чи обставин, які принижують гідність особи; якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом; необхідності забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
При цьому, суд враховує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить легального визначення «таємниці, що охороняється законом», а тому дана норма є бланкетною.
Частиною першою статті 286 Цивільного кодексу України регламентовано, що фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.
Зі змісту статті 40 Закону України «Основ законодавства України про охорону здоров`я» випливає, що під «лікарською таємницею» можливо розуміти інформацію, яка стала відома медичним працівникам або іншім особам, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина.
Як вбачається з клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта ОСОБА_7 страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми. Зважаючи на викладене, суд вважає, що судовий розгляд клопотання у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення лікарської таємниці, а тому суд приходить до переконання про необхідність призначення клопотання до судового розгляду у закритому судовому засіданні.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту, а також свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, про виклик і допит яких в судовому засіданні клопотав прокурор.
Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд клопотання слід здійснювати суддею одноособово.

Згідно з пунктом 5 частини четвертої статті 314-1 КПК підстави для складання досудової доповіді відсутні.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, обраного до ОСОБА_7 , суд приймає до уваги наступне.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Частиною першою статті 508 КПК регламентовано, що до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Зі змісту частини другої зазначеної статті вбачається, що дані запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

При цьому, частиною третьою статті 508 КПК визначено, що застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

Норми чинного кримінально-процесуального законодавства, встановлюють вимоги щодо строку та порядку звернення до суду з відповідним клопотанням. Зокрема, положеннями статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Суд враховує, що стороною обвинувачення вимоги наведених правових норм щодо строку та порядку звернення до суду з відповідним клопотанням дотримано не було. Однак, сторона захисту не заперечувала проти вирішення питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення строку та порядку звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.
З матеріалів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вбачається, що 22.02.2020 р. за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК було затримано ОСОБА_7 і 24.02.2020 р. слідчим суддею до нього застосовано запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку ОСОБА_7 на 60 днів. В подальшому, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.04.2020 р. строк дії застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу продовжено до 19.06.2020 р.
При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час розгляд клопотання по суті не розпочато, а тому вирішення даного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Отже, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії параноїчної форми, внаслідок якого ОСОБА_7 не може усвідомлювати значення свої дій на керувати ними. Суд також враховує, що на даний час судовий розгляд клопотання по суті не розпочато і потерпілий та свідки у кримінальному провадженні судом не допитані. Тому з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченим позапроцесуального впливу на зазначених осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення останнього до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до відділення з посиленим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 (село Березина, Вінницького району, Вінницької області) на 60 днів.
При вирішенні питання щодо поданого цивільного позову суд враховує, положення частини четвертої статті 128 КПК, якою визначено, що форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Частиною п`ятою статті 128 КПК регламентовано, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вимоги до позовної заяви містяться у частині третій статті 175 ЦПК. Зазначеним вимогам поданий позов не відповідає, оскільки цивільним позивачем до позову не подано примірників позовної заяви відповідно до кількості учасників кримінального провадження, крім того додатки, які долучені до позовної заяви не завірені належним чином. Однак, як вже було зазначено судом вище частина п`ята статті 128 КПК містить застереження, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими саме КПК, і лише у разі коли, процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Зважаючи на завдання кримінального судочинства, визначені у статті 2 КПК, суд вважає за доцільне прийняти поданий до суду позов до розгляду.

Згідно з приписами статті 178 ЦПК слід надати обвинуваченому право подання до суду відзиву.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 р. за № 0000099, у закритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області (зала судових засідань № 12), яке відбудеться 19.06.2020 р. о 10.30 год.

У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту, свідків згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до відділення з посиленим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 (село Березина, Вінницького району, Вінницької області), продовжити на 60 днів, тобто з 16 червня 2020 року до 23:59 год. 15 серпня 2020 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 прийняти до розгляду. Визнати ОСОБА_8 цивільним відповідачем та надати їй строк до 19.06.2020 р. для подання відзиву на подану позовну заяву.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: