ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1771/20 Справа № 204/1806/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника Дніпровської установи виконання покарань (№4) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року було відмовлено у задоволенні подання начальника Дніпровської установи виконання покарань (№4) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Як встановлено судом, вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 71, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч.З ст. 185 КК України ОСОБА_7 засуджений до 5 років позбавлення воді. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2014 року та остаточно призначено покарання - 5 років 2 місяці позбавлення волі. На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 березня 2017 року по 16 травня 2017 року включно. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2017 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України, ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно.
Початок строку: 22 березня 2017 року, кінець строку: 16 листопада 2021 року.
Останній раз ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин. Станом на 11 березня 2020 року відбув 02 роки 09 місяців 19 днів, більше 2/3 строку призначеного йому покарання, тобто більше половини строку покарання.
Згідно характеристики, наданої адміністрацією Дніпропетровської установи виконання покарань №4 від 10 березня 2019 року, ОСОБА_7 з 20 вересня 2017 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги ДУВП №4, за період відбування покарання характеризується позитивно, завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, дисциплінарні стягнення не застосовувалися, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до; праці має заохочення. Працевлаштований кухонним робітником, до праці ставиться сумлінно.
Має три заохочення: 29 травня 2017 року, 11 квітня 2019 року, 11 січня 2020 року.
При цьому, як також встановлено в судовому засіданні, у червні 2019 року засуджений ОСОБА_7 звертався до начальника ДУВП№4 із заявою щодо застосування відносно нього ст. 82 КК України. Згідно витягу з протоколу №10 від 26 червня 2019 року ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні вказаної заяви про застосуванні відносно нього ст. 82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення.
У 2018 році ОСОБА_7 заохочень взагалі не мав.
Вищезазначене, на думку суду, вказує на ту обставину, що засуджений бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав. Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу за яким змінилася поведінка засудженого, згідно наданої характеристики, не є достатніми обставинами, на думку суду першої інстанції, для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст. 81 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника Дніпровської установи виконання покарань (№4) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 скасувати, мотивуючи такі вимоги, що відмова суду першої інстанції у застосуванні до нього положень ст. 81 КК України судом не обґрунтована, не має доводів. Додаткові доповнення до скарги засуджений надасть безпосередньо під час судового засідання.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Засуджений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно положень ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким звернув увагу судів на те, що необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин.
Висновок про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_7 останній раз засуджений за тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, який вчинив в період іспитового строку.
З 20 вересня 2017 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги ДУВП №4. За період відбуття покарання - 2017-2020 рік засуджений до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має три заохочення: 29 травня 2017 року, 11 квітня 2019 року, 11 січня 2020 року.
При цьому, в червні 2019 року засуджений ОСОБА_7 звертався до начальника ДУВП№4 із заявою щодо застосування відносно нього ст. 82 КК України. Згідно витягу з протоколу №10 від 26 червня 2019 року ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні вказаної заяви про застосуванні відносно нього ст. 82 КК України, оскільки останній не став на шлях виправлення.
У 2018 році ОСОБА_7 заохочень взагалі не мав.
Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того, ж короткий проміжок часу за яким змінилася поведінка засудженого, згідно наданої характеристики, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст. 81 КК України.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість відмови судом першої інстанції у застосуванні до засудженого ст. 81 КК України, і вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо невмотивованості підстав відмови йому в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання надуманими, а вимоги щодо звільнення передчасними, оскільки останній не довів факту того, що став на шлях виправлення.
Тож, враховуючи вище зазначене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника Дніпровської установи виконання покарань (№4) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4