Провадження № 11-кп/824/576/2020 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року, у кримінальному провадженні №0002566, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 продовжено до 09.02.2020 року включно.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року, у кримінальному провадженні №0002566 від 01.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 продовжено до 12.02.2020 року. Судом також визначено розмір застави в сумі 480250 грн. Суд зазначив, що обставини, які послужили підставою для обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченої ОСОБА_9 під вартою. Так, обвинувачена ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до п`ятнадцяти років, а тому обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, позбавляють можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.
В апеляційній скарзі апелянт просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_9 до 09.02.2020 року включно, скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , вказує що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може застосовуватися лише з мотиву тяжкості злочину. Крім цього апелянт вказує, що суд першої інстанції свідомо уникнув надання оцінки ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки дані ризики відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, в судовому засіданні дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченої ОСОБА_9 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, та повторного вчинення нею протиправних дій. При цьому суд зазначив, що перебування в межах менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігання існуючим ризикам, а тому12 грудня 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 лютого 2020 року включно, при цьому визначивши розмір застави, яка може бути внесена.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_9 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться ОСОБА_9 , існування обґрунтованих ризиків та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи захисника обвинуваченої про недоречність тримання її під вартою, з огляду на те, що прокурором в судовому засіданні не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та безпідставними, що підтверджується матеріалами виділеного контрольного провадження у кримінальному провадженні №0005485. Суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій ОСОБА_9 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченої.

Колегія суддів знаходить безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції фактично продублювала раніше винесена ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_9 , що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що не враховано стан здоров`я обвинуваченої, її позитивні характеристики.

Так судом першої інстанції з врахуванням тривалого перебування обвинуваченої ОСОБА_9 під вартою, визначено розмір застави, в разі внесення якої обвинувачена буде звільнена з під варти. Тобто, судом надана можливість для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який.

Також судом першої інстанції при постановленні судового рішення враховано її вік, стан здоров`я обвинуваченої, її характеристики, міцність соціальних зв`язків, і саме з врахуванням цих обставин та тривалості перебування під вартою, суд першої інстанції прийняв рішення про визначення розміру застави, хоча у відповідності до ст. 183 КПК України, мав право не визначати розмір застави.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 12.12.2019 року, якою продовжено запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою до 09 лютого 2020 року, включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І: