Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4862/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 122 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000987 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, неодруженого, який неповнолітніх дітей на утриманні немає, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.08.2012 року Богунським районним судом м. Житомира за ст.ст. 185 ч.3, 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 09.10.2015 року,-

обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам справи. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта №850, поясненням експерта ОСОБА_10 , наданим під час судового розгляду, показам обвинуваченого ОСОБА_9 , а також даним, що характеризують його особу. Надає свою оцінку вказаним доказам. Вказує, що суд в достатній мірі не дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_9 умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки обвинувачений не конфліктував з потерпілим ОСОБА_11 , а навпаки намагався уникнути контакту з ним. Стверджує, що суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було проведено з процесуальними порушеннями та порушенням права обвинуваченого на захист.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_12 вказав про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 встановлено рахувати з часу затримання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин встановлених судом та викладених у вироку, 06.03.2019 року близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи на сходинковому майданчику 6-го поверху, під`їзду № 6, будинку АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

В цей же день, час, місці та за вказаних обставин ОСОБА_9 , утримуючи в правій руці предмет, зовні схожий на сокиру, наніс ним один удар в область лівої стопи ОСОБА_11 .

Внаслідок вказаних злочинних дій, ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому - рубану рану лівої стопи, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Потерпілий ОСОБА_11 , в судове засідання не з`явився за станом здоров`я, будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, представника потерпілого в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, частково дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав і показав, що 06.03.2019 року перебував у власній квартирі, готував їжу, користуючись сокирою, і в цей час з квартири зверху почув сильний будівельний шум, а тому піднявся до квартири, звідки йшов шум. У нього в руках була кухонна сокирка, стукнув кулаком в двері сусідів - Торгонських і почав спускатися. В цей час з квартири вибіг потерпілий ОСОБА_13 і почав спускатися по сходах за ним, вимагаючи піднятися до нього. Повернувшись він побачив ногу потерпілого, яка летіла в його сторону. Захищаючись від удару він підняв руку, в якій була сокирка, таким чином відмахнувшись, контакту сокирки з ногою потерпілого він не відчув. Після цього він повернувся додому, ні від кого не тікав, крові на сокирі не бачив. Умислу нанести потерпілому удар він не мав, а лише захищався від потерпілого, який замахнувся ногою.
При апеляційному розгляді даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 надав аналогічні покази.
Проте, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що 06.03.2019 року ввечері він перебував вдома, хтось наніс сильний удар у вхідні двері квартири. Коли він відчинив двері і почав спустився декілька сходинок, то побачив сусіда Лучицького, який тримав в руках кухонну сокиру. ОСОБА_9 почав до нього наближатися і сказав «ще раз почую» та замахнувся сокирою, а він захищаючись підняв ногу, тому удар сокирою прийшовся на стопу. Після цього, ОСОБА_14 втік до своєї квартири, а він повернувся додому, де дружина викликала йому швидку та його доставили до лікарні. Внаслідок удару він отримав 11 переломів, роздрібнена кістка стопи. Стверджував, що він не замахувався ногою на обвинуваченого, а підняв ногу саме захищаючись від удару сокирою. Зазначив, що до вказаної події його не було вдома 16 днів, а коли він повернувся, дружина розповідала, що обвинувачений періодично стукає в двері, однак вона ніколи сама двері не відчиняє;
- показах свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що вона є дружиною потерпілого і 06.03.2019 року біля 18 год. 50 хв., коли вони знаходилися у своїй квартирі, то почули гуркіт в двері. Чоловік вийшов з квартири, а вона вийшла за ним та стояла в дверях. Чоловік спустився на декілька сходинок донизу, а обвинувачений ОСОБА_9 піднімався вверх до нього, в його руках було щось яскраве, але що саме не роздивилася. Потім ОСОБА_14 замахнувся на її чоловіка, а чоловік прикрився ногою, після чого обвинувачений втік. Коли чоловік повернувся додому, нога була в крові, тому викликали «Швидку» та поліцію.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується наступними письмовими доказами, які були досліджені безпосередньо судом :
- рапортом на лінію 102, згідно якого 06.03.2019 року о 18 год. 56 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_15 , про те, що сусід поводиться агресивно та спричинив тілесні ушкодження її чоловікові (а.п.64) та цього ж дня о 21 год. 45 хв. надійшло повідомлення ТМО № 2 про отримання ОСОБА_11 рубаної рани ноги, яку останньому спричинив сусід зав адресою АДРЕСА_2 (а.п.65);
- даними протоколу огляду місця події від 06.03.2019 року, згідно яких оглянуто сходинковий майданчик 6-го поверху будинку АДРЕСА_2 , де виявлено плями бурого кольору, з яких здійснено змиви (а.п. 67-68);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту 12.03.2019 року, під час якого потерпілий ОСОБА_11 розказав про обставини події та показав механізм нанесення йому удару обвинуваченим ОСОБА_9 (а.п. 70-73);
- висновком експерта № 850, з якого вбачається, що у ОСОБА_11 виявлено відкритий перелом у вигляді рубаної рани лівої стопи, площина якої сполучається з площиною перелому 5-ї плюсневої кістки, які утворилися від дії рублячого предмету (можливо кухонної сокирки), від 1-го удару таким по лівій нижній кінцівці, не виключено в термін зазначений в ухвалі суду про призначення експертизи, протоколі проведення слідчого експерименту за участю потерпілого та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, які такі, що не є небезпечними для життя, але привели до тривалого розладу здоров`я (а.п. 85-86).
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, які є належними та допустимими, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України доведена повністю.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Доводи апелянта про те, що висновок експерта № 850 датований 14.02.2019 року є недопустимим доказом, оскільки в ньому зазначена невірна дата проведення експертизи, дослідна частина не містить опису дослідження, а акт медичного обстеження не надавався стороною обвинувачення суду як доказ, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів було досліджено висновок експерта № 850 датований 14.02.2019 року (а.п. 85-86), з якого вбачається, що вказаний висновок експерта складений на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 12.03.2019 року за вх. №1029 від 13.03.2019 року в межах досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №00000987 від 07.03.2019 року за даним фактом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що має місце технічна описка, яка не впливає на суть висновку експерта, який отримано в порядку, встановленому КПК Україн згідно ч.1 ст.86 КПК України.

Відповідно п. 3.4 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, дослідна частина повинна містити докладний опис процесу і всіх виявлених при цьому фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що реєстрували ушкодження.

Вказаний висновок експерта в дослідній частині містить опис змісту досліджених експертом документів, а тому вважати, що у висновку експерта відсутній опис дослідження, як про це вказується апелянтом, немає підстав.

Щодо ненадання акту медичного обстеження стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні саме суду, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки законом не передбачено вимог про посилання, як на докази, на документи на підставі яких сформовано висновок експерта.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно ст. 87 КПК України недопустимими вважаються докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Проте, в результаті дослідження висновку експерта № 850 від 14.02.2019 року, колегією суддів не було встановлено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого, а тому вказаний висновок експерта є допустимим доказом.
Доводи апелянта про те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_9 умислу на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, спростовуються вищезазначеним висновком експерта та поясненнями експерта ОСОБА_10 в суді першої інстанції, яка була безпосередньо допитана за клопотанням сторони захисту, та зазначила, що удар був нанесений зверху вниз, з достатньою силою прикладання, оскільки було розрубано плюсневу кістку стопи.
За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставним посилання захисника на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта №850 та поясненням експерта ОСОБА_10 в судовому засіданні.
Адже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що твердження обвинуваченого, що він захищаючись підняв сокиру, а потім відмахнувся від ноги, яку підняв потерпілий, спростовується роз`ясненням експерта, оскільки удар був зверху вниз, а не на відмашку, його дії були послідовними та цілеспрямованими.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме рапортом старшого ДОП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, згідно якого зі слів сусідів ОСОБА_9 характеризується негативно, конфліктує із сусідами, раніше притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності (а.п.96).
Зазначення апелянтом про те, що повторна експертиза дала би відповіді на всі спірні питання, є безпідставним, оскільки під час судового розгляду захисником не заявлялось клопотань про проведення додаткової експертизи, що підтвердив і представник потерпілого в апеляційному суді. Також, захисником не заявлялось клопотань про додаткові експертизи і під час апеляційного розгляду.
Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, установивши в порядку статті 91 КПК України обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, місцевий суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні даного злочину.
Доводи апелянта про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки досудове розслідування проводилось без участі захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так, відповідно ч.2 ст. 52 КПК України визначено підстави, при наявності яких участь захисника є обов`язковою. Наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів (а.п. 94) не є підставою для обов`язкового залучення захисника.
Крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 94-2019 від 19.03.2019 року ОСОБА_16 на даний час виявляє ознаки змішаного розладу особистості, ускладненого вживанням наркотичних засобів, стан компенсації, однак вказані зміни зі сторони психики не досягають ступеню психічного захворювання та не позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_16 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані протиправні вчинки та не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.
Крім того, клопотання про залучення захисника на досудовому розслідуванні ОСОБА_9 не заявляв, що підтвердила сторона захисту.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України в межах санкції статті за якою його засуджено з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 122 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.
Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: