КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року у кримінальному провадженні за №0000975 від 26.07.2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо розкрадання державних коштів Департаменту процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на рухоме майно, а саме:
- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 560, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_7 ;

- транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який на праві власності належить ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_7 ;
- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 500, державний номерний знак НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , який на праві власності належить ОСОБА_8 (податковий номер НОМЕР_8 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони розпорядження, користування, відчуження визначеним майном та передано вказані транспортні засоби в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з метою його збереження.
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Також слідчий суддя вказав, що у відповідності до ч. 4 ст. 170 КПК України органом досудового розслідування наведено у клопотанні достатні підстави для арешту майна, адже арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 ч.1 ст. 96-2 КК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, адвокат ОСОБА_10 в інтересах власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування. По суті апеляції зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки в рамках даного кримінального провадження повідомлення про підозру ані ОСОБА_7 , ані ОСОБА_8 не вручалась та вони є добросовісними набувачами майна. Додає, що оскаржувана ухвала постановлена за відсутності беззаперечних доказів вчинення особами злочину, що відповідно до вимог ст.ст.132,170,173 КПК України є підставою для скасування такого арешту.

Також апелянт посилається на те, що органом досудового розслідування не доведено що майно, на яке накладено арешт є предметом кримінального правопорушення, в ухвалі та клопотанні прокурора не обґрунтовано, яким чином транспортні засоби мають відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення злочину могли залишитись на них та чи можна їх взагалі використовувати як речовий доказ. Адвокат посилається на практику ЄСПЛ у подібних справах та вказує, що слідчий суддя порушила принцип res judicata, а саме п.1 ст.44 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В судове засідання апеляційної інстанції власники майна та представники не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте причину неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000975 від 26.07.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч.1 ст.358, ч.3 ст.212, ч.4 ст.190 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування цілком слушно звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000975, зокрема, транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 560, державний номерний знак НОМЕР_1 , транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_4 , транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 500, державний номерний знак НОМЕР_6 , оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та є метою забезпечення збереження речових доказів.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку. Крім того постановою органу досудового розслідування від 12 грудня 2019 року вищезазначене майно визнано речовими доказами.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, з метою його збереження.
Посилання апелянта про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 набули право власності на вищезазначені автомобілі, законно та є добросовісним набувачами, колегія суддів не може визнати такими, що свідчать про необхідність скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання, оскільки положення ст. 170 КПК України дозволяють накласти арешт на майно будь якої особи, у разі необхідності забезпечити збереження речових доказів, що у цьому випадку і мало місце.

Доводи апелянта про те, що власник арештованого майна не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є збереження речових доказів, тобто це не вимагає доведення причетності особи до кримінального правопорушення. Крім цього за матеріалами кримінального провадження зазначене майно автомобілі, могли придбані бути за кошти набуті внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 560, державний номерний знак НОМЕР_1 , транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_4 , транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 500, державний номерний знак НОМЕР_6 , не може прийматися до уваги.
Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За встановлених обставин колегія суддів вважає доводи апеляції такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та були враховані під час прийняття рішення слідчим суддею.
Керуючись ст.ст.98, 117, 131, 132, 170- 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо розкрадання державних коштів Департаменту процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на рухоме майно, а саме:

- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 560, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_7 ;

- транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , який на праві власності належить ОСОБА_7 (податковий номер НОМЕР_3 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_7 ;
- транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 500, державний номерний знак НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , який на праві власності належить ОСОБА_8 (податковий номер НОМЕР_8 ), знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони розпорядження, користування, відчуження визначеним майном та передано вказані транспортні засоби в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з метою його збереження - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1375/2020
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1