Справа № 344/538/19
Провадження № 11-кп/4808/292/20
Категорія ст. 197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Посилається на те, що з огляду на позицію законодавця та судову практику завдання судді під час розгляду клопотання про застосування до особи запобіжного заходу полягає в недопущенні обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України, та недопущенні необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу. Зазначає, що у зв`язку з цим на прокурора покладено обов`язок довести обґрунтованість підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, наявність реальних ризиків для кримінального провадження, неможливість досягнення мети у разі застосування більш м`якого виду запобіжного заходу. Зауважує на практику Європейського суду з прав людини, приписи ст. ст. 183, 177, 178 КПК України. Вказує, що суд не взяв до уваги стан його здоров`я, він хворіє на важку інфекційну хворобу - відкриту форму туберкульозу четвертої стадії.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2020 року клопотання прокурора задоволено, продовжено термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 01 серпня 2020 року з визначенням застави в сумі 105720 (сто п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2018 року.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що на даний час судове провадження ще не розглянуто. Врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості та умисних тяжких злочинах, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків, котрі ще не допитані в цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Обставини, що слугували підставою застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не змінилися, інших обставин, котрі давали б підстави до зміни чи скасування запобіжного заходу, суд не встановив. Оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, суд вважав, що клопотання прокурора необхідно задовольнити, запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити на строк до 60 днів. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Крім того, суд зауважив, що запобіжний захід обвинуваченому тримання під вартою застосовано з визначенням розміру застави, яка може бути внесена як обвинуваченим так і іншою особою в будь-який момент під час розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, застосувати більш м`який запобіжний захід;

- прокурор просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду подано докази, які містять відомості про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , їх досліджено, долучено до матеріалів провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України №4?р/2019 від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляційна скарга підлягає розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що саме рішення суду про застосування (продовження) до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 03 червня 2020 року є предметом апеляційного оскарження, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі, зокрема про обрання запобіжного заходу.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178,183, 199 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

При вирішенні питання про законність рішення суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Згідно з обвинувальними актами ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 389 КК України, а саме: в заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), повторно; незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин; незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, повторно; в тому, що він будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Дані, які вбачаються з клопотання та долучених до нього доказів, є достатніми для висновку про те, що особа, про яку йдеться, могла вчинити такі правопорушення.

Судом першої інстанції належним чином враховано характеризуючі особу обвинуваченого дані, відомі на час розгляду клопотання, в тому числі його стан здоров`я.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що особи, які перебувають під вартою мають право на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством. Медична частина в СІЗО забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. За потреби ув`язненим і засудженим надається екстрена медична допомога у закладах охорони здоров`я. При цьому, ув`язнений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих коштів чи коштів рідних та близьких.
Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням даних про особу ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, і суспільну небезпечність самого кримінального правопорушення, в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби обвинуваченого здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризики, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу.

На даний час, стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та, що у разі прийняття рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт чи особисте зобов`язання, існує значна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Більш того, стороною захисту не наведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при обранні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує, що при вирішенні питання про необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 прийнято за наявності всіх необхідних для цього підстав.

Відповідно, на думку суду апеляційної інстанції, ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Розгляд кримінального провадження, по якому обвинувачується ОСОБА_7 в суді першої інстанції триває з січня 2019 року і до теперішнього часу суд не розглянув його по суті.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повинен, діючи з більшою відповідальністю, зосередити свої зусилля на дотриманні вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження та прийняти ефективні заходи щодо розгляду кримінального провадження по суті та постановлення остаточного рішення.

В той час, рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що розгляд кримінального провадження повинен бути продовжений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону із застосуванням необхідних заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є застосування запобіжного заходу.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 183, 194, 197, 199, 331, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5