справа № 208/3537/20
№ провадження 1-кс/208/1026/20
УХВАЛА
Іменем України

09 червня 2020 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000802 від 16.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,-

встановив:

Слідчий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором ОСОБА_5 клопотанням, в якому прохає:

-накласти арешт на вилучені в ході огляду 03.06.2020 року грошові кошти в сумі 2000 грн., 10 купюр номіналом по 200 грн., з наступними серіями і номерами: 1) ХЖ 8507245; 2) МВ 8194603; 3) ЦА 1897877; 4) УР 0171549; 5) УТ 3771968; 6) ТА 6369606; 7) УК 6496090; 8) ХЖ 0845312; 9) ПВ 9276372; 10) ПЄ 9263717, які добровільно надала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити відчуження, користування і розпорядження зазначеним майном (грошовими коштами) до скасування арешту у встановленому законом порядку.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, надав слідчому судді клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності, прохав клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді клопотання, згідно якого, вважав за можливе розглянути клопотання слідчого про арешт майна за її відсутності.

Власник ОСОБА_7 не з`явилась, не надала до суд заяву про розгляд клопотання без своєї участі.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слідчий суддя враховує, що сторона обвинувачення на власний розсуд розпорядилася правом підтримати заявлене клопотання без своєї особистої участі, у письмовій формі та з документальним підтвердженням.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Клопотання вмотивоване тим, 15.05.2020 року до Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 10.05.2020 року приблизно об 12.00-12.30 год. перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , невідома жінка, шляхом обману заволоділа грошима в сумі 2000 гривень.

16.05.2020 року за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000802 від за ч. 1 ст. 190 КК України.

Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування, 03.06.2020 року в приміщенні Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: область Дніпропетровська, місто Кам`янське проспект Аношкіна, будинок № 7/42, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході огляду було вилучено добровільно надані нею грошові кошти в сумі 2000 грн., 10 купюр номіналом по 200 грн., з наступними серіями і номерами: 1) ХЖ 8507245; 2) МВ 8194603; 3) ЦА 1897877; 4) УР 0171549; 5) УТ 3771968; 6) ТА 6369606; 7) УК 6496090; 8) ХЖ 0845312; 9) ПВ 9276372; 10) ПЄ 9263717. 03.06.2020 року вказані грошові кошти були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000802.

На думку слідчого, предмет клопотання відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовим доказом та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення. Метою застосування арешту відносно предмету клопотання є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, приходить до наступного:

Ст.ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
Європейський Суд з прав людини в контексті вищевказаних положень, у своєму рішенні від 07.07.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» вказав, що невизначене формулювання обсягу обшуку дало органу влади па власний розсуд вирішувати, які матеріали підлягають вилученню, що призвело до вилучення, крім документів, які стосуються справи, деяких особистих речей. ЄСПЛ зазначив, що відсутність вказівки на конкретну мету обшуку є порушенням ст. 6 Конвенції. Аналогічна позиція ЄСПЛ міститься в рішенні від 15.07.2003 року у справі «Ернст та інші проти Бельгії», де вказано, що ордер на проведення обшуку не містив інформації щодо мети проведення обшуку та про предмети, що підлягають вилученню. Таким чином, слідчих було наділено широкими повноваженнями, обшуки не були пропорційними.
Частина перша ст. 16 КПК України імперативно встановлює, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Натомість ч. 2 цієї статі визначає, що на підставах та в порядку, передбаченому цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Отже, згідно зі ст. 16 КПК України виключно судовим рішенням особу може бути позбавлено права власності та лише судовим рішенням обмежується право власності. Без судового рішення згідно ч. 2 ст. 16 КПК можливе обмеження права власності лише шляхом застосування процедури "тимчасового вилучення майна", яка визначена ст.ст. 167-169 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно до ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Так, згідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Виходячи зі змісту ст. 16 КПК про те, що позбавлення або обмеження прана власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, єдиним таким судовим рішенням, передбаченим КПК, яке призначене обмежувати право власності у кримінальному провадженні є ухвала про арешт майна.
Право власності, згідно із Цивільним кодексом України , є поєднанням права володіння, користування та розпоряджання. Відповідно, визначення поняття арешту у ч. 1 ст. 170 КПК свідчить про його спрямованість саме на тимчасове обмеження права власності у всій його повноті або ж частково. Цією нормою визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Згідно із положенням ч. 5 ст. 173 КПК в ухвалі про арешт майна має бути прописано, в якій саме частині обмежується право власності: заборона, обмеження розпоряджатися або користуватися майном.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні після спливу строків, визначених у ч. 5 ст. 171 КПК може мати лише один статус - арештованого.
Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю.
Суд виходить також з того, що на підставі норми ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному КМ України. Документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом п. 1, 3 ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України), у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Стороною обвинувачення порушено ч. 5 ст. 171 КПК України, а саме клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до тексту клопотання слідчим зазначено, що 03.06.2020 року в приміщенні Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: область Дніпропетровська, місто Кам`янське проспект Аношкіна, будинок № 7/42, у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході огляду було вилучено добровільно надані нею грошові кошти в сумі 2000 грн.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді слідчий СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся з погодженим прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000802 від 16.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України 06 червня 2020 року, тобто після спливу часу на подання клопотання.

Крім того відповідно до абзацу 2 пункту 4 частини 2 статті 171 КПК України до клопотання мають бути подані оригінали або копії документів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує свої доводи, так в порушені вимог слідчим не надано документів на підтвердження викладених обставин, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000802 від 16.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України потерпіла особа ОСОБА_7 , слідчим доданий:

- протокол допиту потерпілого від 20 травня 2020 року за номером кримінального провадження № 0000835 - ОСОБА_8 ;

- додано протокол пред`явлення особи від 03.06.2020 року потерпілої ОСОБА_8 ;

- додано постанову про визнання грошей речовими доказами та залучення до кримінального провадження від 03.06.2020 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000835.

Таким чином, слідчий суддя, вивчивши матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, дійшов висновку про відмову у задоволення клопотання, як не обґрунтованого та поданого без дотримання вимог передбачених ст. 171 КПК України.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

В задоволені клопотання слідчого відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1