Провадження № 1-кс/643/7959/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2019 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000941 від 21.07.2019 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000941 від 21.07.2019 за ч. 1 ст. 286 КК України, в обґрунтування якого зазначив, що ухвалою слідчого судді Чугуївського районного суду Харківської області задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить заявнику на праві власності, шляхом заборони відчуження та розпорядження ним до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Слідчий, в клопотанні про накладення арешту на майно зазначав, що вказаний автомобіль, крім іншого необхідний для проведення експертних досліджень в межах кримінального провадження.
Заявник вказував, що на теперішній час жодної експертизи не призначено та не проведено, але питання про скасування арешту його майна не вирішено.
В зв`язку із викладеним заявник просив суд скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Чугуївського районного суду Харківської області від 24.07.2019 ОСОБА_4 від 19.04.2019 р. про накладення арешту на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить заявнику на праві власності, шляхом заборони відчуження та розпорядження нею.

На судове засідання заявник його представник не з`явились, від представника заявника до початку судового засідання надійшла заява про розгляд клопотання за її відсутності, клопотання підтримала, наполягала на його задоволенні.

Слідчий, прокурор на судове засідання не з`явились про час та місце розгляду питання повідомлені своєчасно та належним чином, від слідчого надійшли матеріали кримінального провадження.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання ОСОБА_3 обґрунтоване і підлягає задоволенню.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що постановою слідчого від 12.12.2019 кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Відомості про призначення та проведення в межах даного кримінального провадження експертних досліджень із використанням вказаного автомобіля, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Слідчий суддя дійшов висновку, що втручання державного органу у право на мирне володіння майном повністю порушує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи".

Аналогічна позиція викладена ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16: «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31.10.1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП], заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Таким чином, з урахуванням факту закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що на теперішній час підстави для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_3 відсутні.

З урахуванням викладеного, слідчий судді дійшов висновку, що клопотання обґрунтоване і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Чугуївського районного суду Харківської області ОСОБА_4 від 24.07.2019 на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , шляхом заборони його ремонтування, користування, знищення, приховування, розпорядження та відчуження, - скасувати.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1