Справа № 136/386/20
провадження 1-в/136/12/20
УХВАЛА
іменем України

"23" березня 2020 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції із зали суду міста Липовець клопотання про зняття судимості стосовно засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, раніше неодноразово засудженого, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним клопотанням, в якому просить суд зняти із нього судимості за вироками Липовецького районного суду Вінницької області від:

-24.05.1989 за ч.3 ст.81 КК УРСР;

-02.08.1995 за ч.2 ст.140 КК України;

-18.11.1996 за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140, ч.1 ст.145, ч.2 ст.102 КК України;

-10.02.1999 за ч.1 ст.141 КК України;

-04.02.2002 за ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.122, ст..42 КК України;

-06.10.2006 за ч.1 ст.122 КК України.

Клопотання мотивував тим, що строк відбуття покарання за вищевказаними вироками закінчився, отож на думку засудженого наявні правові підстави для зняття судимостей за ними.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав з підстав наведених у ньому.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки особа після відбуття покарань за вищевказаними вироками не довела свого виправлення зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали, що додані до клопотання встановив, що ОСОБА_5 було неодноразово засуджено вироками Липовецького районного суду Вінницької області від:
-24.05.1989 за ч.3 ст.81 КК УРСР до покарання у виді 3 років позбавлення волі з повною конфіскацією майна належного йому на праві власності;

-02.08.1995 за ч.2 ст.140 КК України до покарання у виді 2 років виправних робіт за місцем роботи з утриманням 20% заробітку щомісячно без конфіскації майна;

-18.11.1996 за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140, ч.1 ст.145, ч.2 ст.102 КК України до остаточного покарання на підставі ст..43 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму з конфіскацією майна;

-10.02.1999 за ч.1 ст.141 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму;

-04.02.2002 за ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.122 КК України до остаточного покарання на підставі ст..42 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-06.10.2006 за ч.1 ст.122 КК України на підставі ст..71КК України до остаточного покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

ОСОБА_4 звернувся до суду із даним клопотанням, в якому просить вирішити питання про зняття із нього вищевказаних судимостей.
Враховуючи, що ОСОБА_4 засуджувався за дії КК, затвердженого Законом від 28.12.60, в редакції, яка діяла на час його засудження, та за дії нового КК, то відповідно ч. 2 ст. 4 КК України має застосовуватись норма відповідного закону, з урахування її найбільшої прихильності до засудженого.
Відповідно ч. 2 ст. 4 КК України, суд вважає, що до застосування підлягають норми ст. 90 та ст.91 КК України до внесення змін Законом України «Про Національне антикорупційне бюро» від 14 жовтня 2014 року 1698-УІІ, відповідно до якої якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу. Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу.

Ч.4, 5 ст. 55 КК, затвердженого Законом від 28.12.60 не може бути застосована, оскільки вона взагалі не передбачала право засудженого звертатись з клопотанням про зняття судимості, а наділяла правосуб"єктністю в цьому випадку лише громадські організації або трудові колективи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на даний час відбуває покаранняу у виді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 03.02.2009.

Згідно ч. 5 ст. 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

Тобто норми закону, які підлягають застосуванню, вказують на те, що перебіг строків погашення судимості розпочнеться після відбуття ОСОБА_4 покарання за вироком Апеляційного суду Вінницької області від 03.02.2009, а відтак на даний час не розпочалися.

Суд враховує відсутність фактичних підстав, які б могли бути підставою для вирішення питання про зняття судимості, зокрема відсутність зразкової поведінки і сумлінного ставлення до праці після відбуття покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 06.10.2006, оскільки сам факт засудження ОСОБА_4 за новий злочин вироком Апеляційного суду Вінницької області від 03.02.2009 позбавляє твердження засудженого з цього приводу будь-якої вірогідності.

Суд вважає, що право засудженого ОСОБА_4 щодо зняття судимості не може бути обмежено лище фактом засудження його до довічного позбавлення волі, оскільки таке його право було б ілюзорним і можливість його реалізації не могля настати теоретично в жодному разі, однак не вбачає підстав для його задоволення за відсутності фактичних підстав для цього.

На підставі викладеного та керуючись ст.372, 538, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зняття судимості - відмовити

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом семи днів з дня проголошення ухвали, а засудженим, який знаходиться в місцях позбавлення волі в той же строк з моменту отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1