У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанської Республіки, громадянина Грузії, з повною середньою освітою, офіційно непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0000073 від 20.02.2020 року.

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 19 квітня 2020 року без права внесення застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не встановив наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначає, що при оцінці наявності ризику переховування від слідства та суду, слідчий суддя не надав належної оцінки та не прийняв до уваги міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, інші важливі дані про особу. Так, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Стороною обвинувачення не було надано суду жодних даних про протиправну поведінку ОСОБА_5 до дати, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, у тому числі про порушення правил дорожнього руху. ОСОБА_7 є особою молодого віку, перебуває в зареєстрованому шлюбу з 19.02.2019 р. з ОСОБА_8 , від даного шлюбу 29.07.2019 р., у останніх, народилась спільна дитина, син, ОСОБА_9 . Дружина та син перебувають на утриманні ОСОБА_10 .

Зауважує, що слідчий суддя не врахував, що незважаючи на тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 , психічне відношення (умисел) до наслідків порушення може бути тільки необережним, тобто підозрюваний не вчиняв жодних дій, направлених на позбавлення життя ОСОБА_11 та не мав таких намірів.

Звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_7 після наїзду на пішохода не покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, не приховував слідів вчинення злочину, надав слідчому свої письмові пояснення щодо обставин ДТП, в яких не спростовував своєї провини. Під час досудового розслідування ОСОБА_7 добровільно виконує всі законні вказівки слідчого та прокурора, тобто жодним чином не перешкоджає діяльності сторони обвинувачення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 19.02.2020 року близько 19 год. 00 хв. по просп. Богоявленському в м. Миколаєві, неподалік від перехрестя просп. Богоявленського та вул. Прибузької, виникла дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки Audi A8, номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), під керуванням громадянина Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водій ОСОБА_7 під час руху грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 б, 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, керуючи автомобілем марки Audi A8, номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Литва), здійснив наїзд на пішохода в межах нерегульованого пішохідного переходу. В результаті отриманих тілесних ушкоджень від наїзду вищевказаним транспортним засобом пішохід ОСОБА_11 загинула на місці пригоди.

20.02.2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000073 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

20.02.2020 року о 00 год. 11 хв. за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення було затримано ОСОБА_5 та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Слідчим до суду подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , з метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведеного ризику та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Захисник просила апеляційну скаргу розглядати в порядку письмового апеляційного провадження.

В письмовому клопотанні від 03.03.2020 р. прокурор просить розглянути вказану апеляційну скаргу в порядку письмового апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Підозра є обґрунтованою та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження, доказами а саме: відомостями, які містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.02.2020 року та схемою до нього, де зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та слідову інформацію, залишену транспортним засобом, яким керував підозрюваний ОСОБА_7 ; в протоколі допиту свідка ОСОБА_12 , яка повністю підтверджує механізм вчинення ОСОБА_13 даної ДТП; в протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 20.02.2020 року; власними поясненнями підозрюваного у судовому засіданні суду першої інстанції.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства.

Судом взято до уваги тяжкі наслідки від вчинення кримінального правопорушення, які полягають у загибелі людини, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_14 у разі визнання його винним в інкримінованому правопорушенні.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання апелянта на те що, підозрюваний має постійне місце проживання та родину, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вказані факти не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик, ризик, встановлений слідчим суддею у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2020 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді