ВИРОК
іменем України

13 лютого 2020 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001734 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.10.2019 року, у відношенні обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого вантажником «Хлібозавод №10», не маючого на утримані неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого у будинку АДРЕСА_1 , проживаючого у квартирі АДРЕСА_2 .

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст.121 КК України,

сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
потерпіла ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , 12.10.2019, близько 22:00 години, перебував за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з ним проживала бабуся його дружини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час, перебуваючи у спальній кімнаті вищевказаної квартири, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків стався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Далі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , перебуваючи в спальній кімнаті вищевказаної квартири, діючи умисно, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 1932 р.н. є особою похилого віку та його дії можуть привести до тяжких наслідків, які за своїм характером можуть відноситися до небезпечних для життя та здоров`я потерпілої, стоячи обличчям до ОСОБА_7 , перебуваючи в безпосередній близькості до останньої, наніс не менше 5 ударів долонею правої руки в ліву та праву частину обличчя потерпілої. Намагаючись втримати рівновагу ОСОБА_7 наклонилась передньою частиною тіла паралельно підлозі. В цей час, ОСОБА_3 перебуваючи у безпосередній близькості з ОСОБА_7 наніс останній не менше одного удару правою рукою стиснутою у кулак в тім`яну частину голови від якого ОСОБА_7 впала на підлогу обличчям вниз. Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_3 стоячи біля лежачої на підлозі потерпілої наніс не менше 22 хаотичних ударів кулаками обох рук та правою ногою в область тулуба зліва та права, спини, а також верхніх кінцівок.
Таким чином, ОСОБА_3 наніс потерпілій не менше 22 ударів по голові та тулубу потерпілої ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: синців на повіках правого та лівого ока з поверхнею раною на верхній повиті правого ока, крововиливі у білочній оболонці очей навколо очей навколо райдужок, синця на підборідді справа синець, синця та садна в центрі підборіддя, синця на лівій вушній мушлі, розповсюдженого темно-червоного крововилив в проекції лівої скроневої, лівої тім`яної та потиличної ділянок у м`яких покровах голови зі сторони внутрішньої поверхні, закритого перелому правої виличної кістки, закритого перелому суглобового відростку нижньої щелепи ліворуч, субдурального крововиливу над правими скроневою, тім`яною та потиличною частками головного мозку об`ємом до 90 см. куб. зі стисненням речовини правої півкулі мозку, вогнищеві субарахноїдальних крововиливів в проекції полюсів скроневих часток справа та зліва, повного поперечного перелому верхнього лівого рога щитовидного хряща, крововиливів у м`які тканини шиї, синця на правій бічній поверхні грудної клітини, синця на лівій бічній поверхні тулуба, повні переломи 4-9 ребер зліва по лінії проміж передньо-пахвовою та середньо-пахвовою з частковим ушкодженням легеневої плеври та крововиливами у оточуючі міжреберні м`язи, забію легень, лівобічного гемотораксу (наявність у лівій плевральній порожнині близько 100 мл. рідкої крові та близько 300 см. куб. згортків крові), повних переломів 6-9 ребер справа по передньо-пахвової лінії з частковим пошкодженням легеневої плеври та крововиливами у оточуючі міжреберні м`язи, перелому 7-го грудного хребця з крововиливами у оболонки спинного мозку та неповними переломами 6-8 ребер справа та зліва по навколо хребтової лінії без ушкодження легеневої плеври та крововиливами у оточуючі м`язи, закритого перелому 4-5 пальців правої кисті з крововиливами у оточуючі м`язи, численних синців кінцівок, в речовині мозку поодинокі периваскулярні мікрогеморагії, набряку, ателектази та дистелектази, інтраальвеолярних крововиливів та крововиливів в товщу та під вісцеральну плевру легень, дрібно вогнищевих паренхіматозних крововиливів та периваскулярні мікрогеморагії в селезінці, периваскулярні мікрогеморагії в товщі наднирника, глибокий ступінь паренхіматозної дистрофії епітелію проксимальних звивистих канальців нирок з проявами некронефрозу.

Вважаючи свої злочині дії закінченими, ОСОБА_3 залишив ОСОБА_7 лежачою на підлозі спальної кімнати квартири, тим самим з місця скоєння злочину зник.
Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 13.10.2019, ОСОБА_7 було доставлено до КЗ «Міська клінічна лікарня №6» ДОР, за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська, 13, де ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 01 годині 00 хвилин остання померла. Між виявленими тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_7 є прямий причинний зв`язок. Описані ушкодження представляють собою єдиний комплекс травми і відповідно до живої особи мали би ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 .
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений, пояснив, що він 12.10.2019, близько 22:00 години, перебував за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з ним проживала бабуся його дружини - ОСОБА_7 . Його жінка ОСОБА_5 у той день поїхала до родичів. Прийшовши до дому з подвір`я, він вже перебував у стані алкогольного сп`яніння, вживав перед цим горілку близько 300 гр., та пиво. В цей час, він знаходився у спальній кімнаті вищевказаної квартири, між ним та ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних стосунків стався словесний конфлікт, в ході якого він під гнівом емоційних образ у його бік, стоячи обличчям до ОСОБА_7 , наніс останній 2 удари долонею по лицю, потім декілька разів ударив кулаком по голові, внаслідок чого ОСОБА_7 впала на підлогу, лежачі на підлозі наніс їй ще 2-3 удари руками та ногами по всьому тілу. Все трапилося дуже миттєво, після чого він попрямував до себе в кімнату, потім вже почув, як ОСОБА_7 піднялася з підлоги та вийшла з квартири пішовши у невідомому напрямку. Вже зранку 13.10.2019 близько 07.00 години, він зателефонував своїй дружині ОСОБА_5 і повідомив що до них у квартиру стукають правоохоронці.

Крім того, ОСОБА_3 повідомив, що точно не пам`ятає скільки саме разів наніс тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , так як був дуже сп`янілий і сам момент нанесення ударів трапився миттєво, при цьому він не встиг всього запам`ятати. До того додав, що у вчиненому розкаюється, просить суворо не карати, оскільки він не хотів смерті ОСОБА_7 , витрати на поховання він заплатив у повній мірі.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується показами у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , яка зазначила, що ОСОБА_3 є її чоловіком, а ОСОБА_7 була її бабусею. Вони всі разом мешкали у квартирі АДРЕСА_2 . Під час зазначених подій, а саме: 12 жовтня 2019 року, вона поїхала до своїх родичів, обставин тогодення вона не знає, дізналася про побиття своєї бабусі ОСОБА_7 , лише наступного дня, коли з ранку її чоловік ОСОБА_3 зателефонував їй на мобільний телефон і повідомив що до них у вхідні двері стукають працівники поліції.
До того додала, що ОСОБА_7 на протязі усього часу упереджено ставилася до її чоловіка ОСОБА_3 , постійно була провокатором усіх конфліктів, при цьому була схильна до вживання алкогольних напоїв. Разом з тим, як вказала потерпіла, її бабуся ОСОБА_7 у свої 87 років працювала на ринку прибиральницею.

Свідок ОСОБА_8 , у судовому засіданні пояснив, що він працює дільничним офіцером поліції Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровські області, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є його сусідами по квартирі. Під час подій 12.10.2019 близько 20.00 повертаючись з місця своєї роботи до себе додому, він зайшовши до під`їзду свого будинку, та побачив як ОСОБА_3 заходив до квартири АДРЕСА_2 , а потім він і сам зайшов до своєї квартири. На протязі усього вечора ніяких підозрілих шумів він не чув і не бачив. Зранку 13.10.2019 збираючись до місця своєї роботи у їхньому під`їзді, побачив раніше йому знайомих працівників поліції від яких дізнався про побиття ОСОБА_3 потерпілої ОСОБА_7 .
При цьому свідок, повідомив, що на протязі усього часу свого проживання у квартирі по сусідству із обвинуваченим ОСОБА_3 , він неодноразово чув галаси, які доносилися з квартири АДРЕСА_4 , та безпосередньо сама ОСОБА_7 йому розповідала, що ОСОБА_3 постійно вчиняє відносно неї дії насильницького характеру, що полягали у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою та побиттям, на що він їй пропонував звернутися до правоохоронних органів за допомогою, але ОСОБА_7 цього не робила.
Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.12.2019 ОСОБА_7 просила органи поліції вжити заходи до ОСОБА_9 , який 12.10.2019 року спричинив їй тілесні ушкодження у квартирі АДРЕСА_2 .
Відповідно довідки від 12.10.2019 виданої Комунальним Закладом Міської Клінічної лікарні № 6 лікарем Антипенко про те, що потерпіла ОСОБА_7 ,1932 р.н. доставлена з діагнозом ЗЧМТ,СГМ,ЗТГК, перелом ребер зліва, закрита травма животу госпіталізована до реанімації лікарні №6.
У відповідності до протоколу огляду трупу від 16.10.2019 року в період часу з 10.00 год. до 10.20 год., слідує що слідчим за участю понятих та спеціаліста був оглянутий труп ОСОБА_7 , 1932 р.н., який знаходиться у морзі 6-ої міської клінічної лікарні у лежачому положенні на носилках, труп без одягу, у області роту знаходиться трубка, на животі знаходиться марлева пов`язка, яка перемотана білим скотчем. Труп на дотик холодний, на якому виявлені тілесні ушкодження та направлений на судово-медичну експертизу.
Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 2007 від 17.10.2019 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в КЗ «ДМКЛ№6»ДОР, хвороба що призвела до смерті: поліорганна недостатність, травми із залученням декількох ділянок тіла, сумісна тупа травма голови, шиї, грудної клітини, ушкодження внаслідок використання фізичної сили з метою вбивства чи нанесення ушкоджень.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 № 2007/1131-Е від 27.11.2019 року складеного судово-медичним експертом ОСОБА_10 , при судово-медичному дослідженні трупа виявлені наступні тілесні ушкодження: синці на повіках правого та лівого ока з поверхневою раною на верхній повіці правого ока, крововиливи у білочній оболонці очей навколо райдужок, синець на підборідді справа синець, синець та садно в центрі підборіддя, синець на лівій вушній мушлі, розповсюджений темно-червоний крововилив в проекції лівої скроневої, лівої тім`яної та потиличної ділянок у м`яких покровах голови зі сторони внутрішньої поверхні, закритий перелом правої виличній кістки, закритий перелом суглобового відростку нижньої щелепи ліворуч, субдуральний крововилив над правами скроневою, тім`яною та потиличною частками головного мозку об`ємом до 90 см.куб зі стисненням речовини правої півкулі мозку, вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в проекції полюсів скроневих часток справа та зліва, повний поперечний перелом верхнього лівого рога щитовидного хряща, крововиливи у м`які тканини шиї, синець на правій бічній поверхні грудної клітини ,синець на лівій бічній поверхні тулуба,повні переломи 4-9 ребер зліва по лінії проміж передньо-пахвовою та середньо-пахвовою з частковим ушкодженням легеневої плеври та крововиливами у оточуючі міжреберні м`язи, забій легень,лівобічний гемоторакс (наявність у лівій плевральній порожнині близько 100 мл. рідкої крові та близько 300 см.куб.згортків крові),повні переломи 6-9 ребер справа по передньо-пахвової лінії з частковим пошкодженням легеневої плеври та крововиливами у оточуючі міжреберні м`язи, перелом 7-го грудного хребця з крововиливами у оболонки спинного мозку та неповними переломами 6-8 ребер справа та зліва по навколо хребтової лінії без ушкодження легеневої плеври та крововиливами у оточуючі м`язи, закритий перелом 4-5 пальців правої кисті з крововиливами у оточуючі м`язи, численні синці кінцівок, в речовині мозку поодинокі периваскулярні мікрогеморагії, набряк, ателектази та дистелектази, інтраальвеолярні крововиливами та крововиливи в товщу та під вісцеральну плевру легень, дрібновогнищеві паренхіматозні крововиливи та периваскулярні мікрогеморагії в селезінці, периваскулярні мікрогеморагії в товщі наднирника, глибокий ступінь паренхіматозної дистрофії епітелію проксимальних звивистих канальців нирок з проявами некронефрозу.
Описані ушкодження утворились від багаторазових ударних дій тупого предмету за деякий час до моменту надходження постраждалої до лікувального закладу(що можливо у вказаний у у фабулі постанови термін) в дуже швидкій послідовності одне за одним, майже одночасно і таким чином представляють собою єдиний комплекс травми, і згідно п.2.1. Правил судово-медичного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби», відповідно до живої особи мали би ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Причиною смерті ОСОБА_7 стала отримана нею сумісна тупа травма тіла, яка супроводжувалась закритою тупою травмою голови та обличчя з переломами кісток обличчя та крововиливами під оболонки головного мозку; закритою тупою травмою шиї з переломом лівого верхнього рога щитовидного хрящу; закритою тупою травмою грудної клітини, яка супроводжувалась множинними двобічними переломами ребер з ушкодженням легень, лівобічним гемотораксом, переломом грудного відділу хребта з крововиливами під оболонки спинного мозку, закритим переломом 4-5 пальців правої кисті, численними синцями кінцівок та ускладнились розвитком виражених явищ поліорганної недостатності.
Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 1215819 КЗ «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» ДОР на ім`я ОСОБА_7 , смерть останньої настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 01.00 год.
Між виявленими при проведенні судово-медичного дослідження трупа тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_7 є прямий причинний зв`язок.
Характер виявлених тілесних ушкоджень допускає можливість того, що ОСОБА_7 після спричинення їх була здатна кричати та змінювати положення тіла у просторі протягом край обмеженого проміжку часу.
Враховуючі кількість виявлених ушкоджень, слід вважати, що на тілі трупа відображені сліди не менш як двадцяти двадцяти двох ударів тупим предметом. Згідно даних судово-гістологічного дослідження усі ушкодження спричинені в один проміжок часу, тому встановити точну послідовність їх нанесення не надається можливим. В момент спричинення тілесних ушкоджень постраждала розташовувалась таким чином, що частини її тіла, на яких у подальшому були виявлені ушкодження, були доступні для дії травмуючого предмета.
Індивідуальні особливості травмуючого предмету у властивостях ушкоджень не відображені. Характер виявлених ушкоджень дозволяє судити про те, що вони були спричинені дією тупого предмета з плоскою поверхнею.
Смерть ОСОБА_7 настала від сукупності усіх виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупів тілесних ушкоджень.
Враховуючи локалізацію виявлених ушкоджень слід вважати, що у момент їх спричинення ОСОБА_7 була обернута як передній, так і задній поверхнею тіла до травмуючого предмета і при цьому положення її тіла змінювалось і вона могла розташовуватися як у вертикальному (або близькому до нього), так і у горизонтальному (або близькому до нього) положенні.
Смерть ОСОБА_7 настала не менш як через три доби з моменту нанесення ушкоджень, усі виявлені тілесні ушкодження спричинені з силою, достатньою для їх виникнення.
При судово-медичному дослідженні трупа також були виявлені морфологічні ознаки артеріо-, артеріоло- та гломерулосклерозу, хронічного нефриту, дифузного кардіосклерозу, гіпертрофії міокарду, атеросклерозу вінцевих судин, церебрального атеросклерозу. Виявлені морфологічні ознаки захворювань ніякого впливу на причину смерті не мають. Характер, кількість, локалізація виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа тілесних ушкоджень виключають можливість утворення їх власною рукою потерпілої та внаслідок падіння потерпілої із положення стоячи та ударі о тупий предмет.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 25.11.2019 року розпочатого о 13.35 год., закінченого о 13.50 год., відповідно до якого за участі понятих, судово-медичного експерта ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_3 , який під час проведення експерименту пояснив, що в момент нанесення ним ударів потерпілій ОСОБА_7 він стояв по відношенню до неї обличчям один до одного, та наніс 3-4 удари долонею по обличчю, коли потерпіла похилилась тулубом вперед знову наніс потерпілій удар кулаком в тім`яну частину голови. Від удару потерпіла упала на підлогу обличчям вниз, далі підозрюваний наніс правою ногою удар в область ребер з лівої сторони, та наніс декілька ударів ногою по спині потерпілої, кількість ударів підозрюваний вказати не може, так як перебував в алкогольному сп`янінні. Коли він пішов,то потерпіла ОСОБА_7 залишалась на підлозі, здійснювала рухи та була жива.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 № 2007/1130-Е від 27.11.2019 року складеного судово-медичним експертом ОСОБА_10 , за результатами проведення слідчого експерименту від 25.11.2019, не виключається можливість виникнення частини тілесних ушкоджень виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 , а саме травми голови та обличчя, травми грудної клітини з лівобічними переломами ребер та переломом грудного відділу хребта при механізмі, на який вказав ОСОБА_3 під час проведення з ним 25.11.2019 року слідчого експерименту а саме нанесенні ударів рукою в область обличчя та нанесенні ударів ногою в область грудної клітини зліва та хребта. Механізм виникнення інших ушкоджень, які були виявлені при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту гр.. ОСОБА_3 не вказав.

Судово-медичний експерт ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердив складені ним Висновки № 2007/1131-Е від 27.11.2019 та № 2007/1130-Е від 27.11.2019 року, та вказав про те, що на тілі трупа потерпілої ОСОБА_7 відображені сліди не менш як двадцяти двадцяти двох ударів тупим предметом, між виявленими при проведенні судово-медичного дослідження трупа тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_7 є прямий причинний зв`язок. Смерть ОСОБА_7 настала від сукупності усіх виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупів тілесних ушкоджень. Згідно даних судово-гістологічного дослідження усі ушкодження спричинені в один проміжок часу, тому встановити точну послідовність їх нанесення не надається можливим.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді обвинуваченого, потерпілу та свідка у суду немає.
При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Перес проти Франції» від 12.02.2004 вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.
Суд враховує, позицію обвинуваченого ОСОБА_3 в частині кількості нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , оскільки сам ОСОБА_3 при первісних поясненнях наданих суду чітко не відповів, та підтвердити факти викладенні у висновку судово-медичної експертизи він не може, бо перебував у стані алкогольного сп`яніння, при цьому вважав такий результат за можливим.
Усуваючи зазначені сумніви, у судове засідання був викликаний судовий експерт ОСОБА_10 , який склав Висновки № 2007/1131-Е від 27.11.2019 та № 2007/1130-Е від 27.11.2019 року, та повністю підтвердив складені ним Висновки, на поставлені учасниками процесу запитання чітко роз`яснив механізм та кількість спричинених тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 . При цьому наголосив на тому, що ОСОБА_3 під час проведеного слідчого експерименту, за його участі, повідомив лише частину нанесених ним потерпілій ударів. Разом з тим, експерт наголосив, що потерпілій було нанесено не менше як 22 удари по всіх частинах тіла в один проміжок часу. В наслідок роз`ясненого, як у сторони захисту так і у сторони обвинувачення не залишилося жодних сумнівів вважати висновки експерта наявні у матеріалах справи, такими що не відповідають дійсності. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що може і не пам`ятати точну кількість спричинених ним потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Надаючи оцінку сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд виходить з того, що досліджені судом докази в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять як сам факт спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, в тому числі тяжких, у час, в місці та за обставин, які потягли за собою настання смерті ОСОБА_7 , так і той факт, що такі тілесні ушкодження були умисно спричинені саме ОСОБА_3 .

Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (пункт 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»). Для того, щоб встановити направленість умислу, необхідно враховувати зовнішній прояв діяння, який розкриває внутрішній (психічний) його процес, окреслює суб`єктивне ставлення особи до вчинюваних нею дій, які в сукупності з іншими обставинами визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння.
При відмежуванні умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Норма, передбачена частиною другою статті 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (кваліфікований вид складу злочину), встановлює обсяг (стан, зміст, конкретну сукупність) суспільних відносин, які охороняються її дією, разом із тим, вона визначає умови, характер, підстави застосування заходів кримінального примусу до суб`єктів, які порушили встановлений нею (нормою) обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту. Об`єктом захисту зазначеної норми є здоров`я іншої особи незалежно від її стану та аномалій. Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини. Вчиняючи умисний злочин із матеріальним складом, особа інколи приводить у рух певні сили, які поза межами її волі тягнуть настання додаткових більш тяжких, небажаних наслідків. Ці наслідки, які перетворюють простий склад у кваліфікований, інкримінуються особі лише за умови встановлення щодо них (наслідків) необережної вини. Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність. Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість: а) конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину; б) визначити правильну кваліфікацію; в) відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).
За встановлених судом фактичних обставин, між обвинуваченим та потерпілою виникли неприязні відносини, обвинувачений обрав знаряддям спричинення потерпілій тілесних ушкоджень власні кулаки та ноги, якими ціленаправлено та з силою наніс численні удари в різні частини тіла ОСОБА_7 , в тому числі і в місця розташування життєво важливих органів, остання опору не чинила. Наведене в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_3 бажав спричинити ОСОБА_7 саме тілесні ушкодження і його умислом не охоплювалося спричинення смерті потерпілій. Обвинувачений достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачав (не міг не передбачати), що внаслідок такої його поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_7 . Водночас, ОСОБА_3 , наносячи удари лише кулаками та ногами, не конкретизував у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно ним потерпілій.
Тобто в даному випадку ОСОБА_3 діяв із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілій, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких ушкоджень. Що стосується смерті потерпілої, то в її настанні присутня лише необережна форма вини, бо хоча ОСОБА_3 і не бажав її настання і навіть свідомо не допускав її, але повинен був і міг передбачити, що внаслідок його злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть ОСОБА_7 .
Отже, у даному випадку має місце вчинення ОСОБА_3 злочину з так званими похідними наслідками (з кваліфікуючими наслідками), суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений обвинуваченим так званий прямий (безпосередній) наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один опосередкований (похідний) наслідок (смерть потерпілого), психічне ставлення до якого з боку винного полягає лише в необережній формі вини злочинній недбалості.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Таким чином, суд доходить висновку, що досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення в межах обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КК України, як такі що виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування шкоди, до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнає свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.
До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштований та за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, раніше не судимий, не має на утриманні малолітніх та непрацездатних, визнав свою вину та покаявся, проте, обставинами що обтяжують покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:
вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; позицію потерпілої ОСОБА_5 яка просила суд призначити мінімально можливе покарання, обвинувачений просив суд суворо не карати, захисник ОСОБА_6 просив суд призначити мінімально можливе покарання за ч.2 ст. 121 КК України.

Крім вищезазначеного, суд враховує наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах строку визначеного санкцією ч.2 ст. 121 України, оскільки виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливо виключно в умовах ізоляції від суспільства.
Призначаючи покарання у виді позбавлення волі, суд також враховує спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілої, також суд враховує й те, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи значно молодшим та фізично сильнішим за потерпілу ОСОБА_7 , яка не могла чинити йому опір, - вчинив злочин щодо останньої, що вказує на зухвалу поведінку обвинуваченого та визначає відсутність у нього моральних цінностей, що становлять систему загальних правил поведінки людини (соціальних норм), заснованих на співвідношенні критеріїв добра і зла, порядності й непорядності, людяності та жорстокості.
У свою чергу матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів віктимної поведінки потерпілої ОСОБА_7 .

Тобто, саме це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , та попередження вчинення ним нових злочинів.
Визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Вирішуючи питання щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_3 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, тобто на підставі ст. 69 КК України, суд виходить з того, що, незважаючи на наявність єдиної обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, то ця обставина, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий умисний злочин відносно особи похилого віку з якою він перебував у сімейних відносинах, внаслідок якого потерпіла загинула.
Тому, покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, визначеного в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, не буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання тобто з 17.10.2019 , відповідно до ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2019.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити колишній тримання під вартою.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11 -Почтовик

13.02.2020