Провадження № 11-кп/4820/441/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 675/1358/19 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

головуючої - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000079 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання 12 (дванадцять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 13 квітня 2020 року, зараховано в цей строк термін його затримання та попереднього ув`язнення, починаючи з 05 березня 2019 року по 12 квітня 2020 року включно з розрахунку день за день.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 96 991 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот дев`яносто одну) грн. 25 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Процесуальні витрати на залучення експертів в загальному розмірі 9009 (дев`ять тисяч дев`ять) грн. 18 коп. віднесено на рахунок держави.

Скасовано арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 березня 2019 року.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_8 01.03.2019 року біля 18 години, перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 , де з останнім вживали алкоголь, та в ході чого між ними виник словесний конфлікт.
Під час даного конфлікту ОСОБА_8 , переслідуючи раптово виниклий умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_10 , усвідомлюючи свої дії та їх суспільно небезпечні наслідки, наніс останньому не менше сімнадцяти ударів кулаками рук та ногами в тулуб і голову. Намагаючись захиститись від побиття ОСОБА_8 , ОСОБА_10 тричі вдарив ОСОБА_8 кулаком правої руки, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин лівого плеча, правого стегна та передньої поверхні грудної клітки зліва, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Разом з тим ОСОБА_8 , не зважаючи на опір, який чинив потерпілий, продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , узяв із дивану в праву руку кухонний ніж та, наблизившись до ОСОБА_10 , умисно наніс ним три удари в шию зліва та один удар в ліву надключичну ділянку тулуба, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: трьох ран передньо-бокової поверхні зліва з ушкодженнями загальної сонної артерії та м`язів шиї, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті; поверхневої рани в лівій надключичній ділянці, яка має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості; множинних переломів ребер обох половин грудної клітки, розриву міжхребцевого з`єднання між другим та третім грудними хребцями з повними переломами остистих відростків даних хребців, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; рани на поверхні лівої брови, рани нижньої губи, рани в ділянці підборіддя, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я; одинадцяти саден на поверхні обличчя, двох саден в поперековій ділянці, чотирьох саден на тильній поверхні лівої кисті, синця та садна на тильній поверхні правої кисті, які мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, а саме від поранень шиї з ушкодженням загальної сонної артерії, ОСОБА_10 помер.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.284 КПК України.

Свої вимоги аргументує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, не наданням оцінки доказам, наданих стороною захисту, неповнотою викладення показань обвинуваченого в суді.

Наголошує, що в ході судового розгляду не встановлено часу смерті потерпілого та знаряддя вчинення злочину. Не враховано очевидну незаконність проведення огляду місця події (житлового будинку) без відповідного дозволу, так як потерпіла не підписала протокол проведення огляду і не надала жодного документу, який би підтверджував її власність на цей будинок. Не взято до уваги те, що висновки судово-медичних експертиз доводять лише припущення та генетичні ознаки невстановленої особи або взагалі виключають генетичні ознаки слідів обвинуваченого та потерпілого.

Зазначає, що обвинувачений в судовому засіданні відмовився від показань, які він надавав під час слідчого експерименту, а тому суд не повинен був їх враховувати при ухваленні вироку.

Акцентує увагу, що в момент події обвинувачений перебував у себе дома, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, щодо змісту оскарженого судового рішення, з коротким викладом апеляційних вимог сторони захисту, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника на підтримку доводів, наведених у поданій апеляційній скарзі, думку потерпілої про законність та обґрунтованість вироку суду, міркування прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги процесуальних опонентів та залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченому можливість виступу в судових дебатах та останньому слові, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та детально викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Місцевим судом ретельно перевірено позицію сторони захисту щодо непричетності до вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 кримінального правопорушення та дано обґрунтовану і належним чином вмотивовану відповідь на її спростування, з якою погоджується і колегія суддів.

З аналізу показань потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вбачається, що обвинувачений добре знав загиблого та систематично вживав з ним спиртні напої. В ході вживання алкогольних напоїв у них постійно виникали суперечки та бійки. При цьому, обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння поводить себе агресивно та схильний до бійки.

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 03 березня 2019 року у будинку за адресою АДРЕСА_2 , виявлено, серед іншого, труп ОСОБА_10 з ознаками насильницької смерті та два кухонні ножі.

Причиною смерті ОСОБА_10 відповідно до даних висновку судово-медичної експерти стала гостра крововтрата внаслідок поранень шиї з ушкодженням загальної сонної артерії, а саме трьох ран передньо-бокової поверхні зліва з ушкодженнями загальної сонної артерії та м`язів шиї, які утворились від трьох травмуючих дій гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа. Смерть ОСОБА_10 настала за 2-4 доби до судово-медичної експертизи його трупа.

Відповідно до висновків судово-біологічних експертиз від 19.08.2019 року №264 та 20.08.2019 року №260, генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлені на поверхні пари черевик, вилучених за місцем проживання ОСОБА_8 , та ножі з руків`ям сірого кольору, виявленого та вилученого з будинку загиблого, збігаються між собою та з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_10 .
Згідно висновку судово-біологічної експертизи від 18.09.2019 року №382, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлені на пластиковій пляшці об`ємом 1,5 л, вилученої під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 та букального епітелію ОСОБА_8 .
Відповідно до даних висновку експерта №9.3-0023:19 судово-імунологічної експертизи, зразок крові на поверхні спортивних штанів сірого кольору, вилучених під час огляду за місцем проживання ОСОБА_8 , може належати ОСОБА_10 .

Обставини умисного вбивства ОСОБА_15 , механізм спричинення останньому тілесних ушкоджень, обвинувачений наглядно продемонстрував під час проведення із ним слідчого експерименту.

Дослідивши всі ці докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 .

За таких обставин, доводи сторони захисту у поданій апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи є безпідставними.

У процесі досудового, судового слідства встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало значення для правильного вирішення справи, допитані всі особи, показання яких мають значення у кримінальному провадженні. В свою чергу захист у поданій апеляційній скарзі не наводить аргументів у чому ж конкретно полягає сумнівність та суперечність показань свідків, як і не ставить перед судом вимогу про повторне дослідження вказаних доказів.

Дійсно, свідки у даному кримінальному провадженні, про що зауважує сторона захисту у поданій апеляційній скарзі, прямо не вказують на ОСОБА_8 , як особу, яка умисно вбила ОСОБА_10 , однак наводять такі фактичні дані, що у своїй сукупності відтворюють цілісну картину події, що відбулася насправді. Зокрема, свідок ОСОБА_16 вказала, що бачила обвинуваченого і потерпілого в день події; свідок ОСОБА_12 та потерпіла ОСОБА_7 вказали на те, що обвинувачений часто у потерпілого ночував і розпивав з ним спиртні напої; свідок ОСОБА_14 на наступний день після події був очевидцем того, як на лівій штанці сірих штанів обвинуваченого була пляма крові, яка за висновком судово-імунологічної експертизи є кров`ю людини, яка може належати ОСОБА_10 ; свідок ОСОБА_13 бачив обвинуваченого в день події у шкіряних чорних туфлях, які були вилучені за місцем проживання останнього і за висновком судово-біологічної експертизи №264, на яких виявлено сліди крові людини, які збігаються з генетичними ознаками крові трупа ОСОБА_10 .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, застосовуючи вказаний стандарт доказування в цій справі, місцевий суд обґрунтовано врахував сукупність доказів у комплексі.

Крім того, виходячи із положень ст.85 КПК України, докази визнаються належними, якщо вони прямо чи непрямо підтверджують наявність існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню і відповідно до ст. 94 КПК України оцінюються у сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. На переконання колегії суддів, дані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Тому посилання сторони захисту в своїй апеляційній скарзі на ряд доказів, які, на їхню думку, не доводять вину обвинуваченого, а лише констатують певні обставини кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки дані докази судом першої інстанції оцінені відповідно до ст.94 КПК України у їх сукупності.

У частині посилання захисника на недопустимість протоколу слідчого експерименту на підставі ч.4 ст.95 КПК, колегія суддів приймає до уваги позицію Верховного Суду, викладену у рішеннях від 01 лютого 2018 року справа №197/433/15-к, 12.09.2018 року справа №405/5481/16-к, відповідно до якої положення цієї норми слід тлумачити в системному зв`язку з ч.1 ст.95 КПК, яка указує, що розуміється під показаннями в цій статті - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Тому в розумінні положень ст.95 КПК протокол слідчого експерименту не може бути автоматично визнаний недопустимим, а навпаки він може вважатися доказом в силу ст.84 та п.3 ч.2 ст.99 КПК.

У даному кримінальному провадженні протокол слідчого експерименту не є єдиним чи визначальним доказом винуватості обвинуваченого, а є одним із доказів, які досліджувалися й оцінювалися судом першої інстанції в їх сукупності. При цьому, стороною захисту не наведено інших підстав для визнання вказаного доказу недопустимим, з огляду і на те, що він був проведений у присутності захисника, двох понятих та з відеофіксацією даної слідчої дії, за результатами проведення якої у сторони захисту не виникало зауважень чи заперечень.

Заслуговує на увагу і те, що документи, до яких належить і протокол проведення слідчого експерименту, є самостійним джерелом доказів. Під час проведення даної слідчої дії обвинувачений не просто давав показання слідчому, а й на місці вчинення злочину відтворював його обстановку та подію, а тому суд першої інстанції правильно послався у своєму вироку на дані, які містяться у вказаному протоколі, як на доказ винуватості ОСОБА_8 .

Колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції про відсутність будь-яких даних, які могли б свідчити, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування, зокрема при проведенні слідчого експерименту, піддавався тиску з метою отримання від нього зізнання у вчиненні злочину.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року (справа № 515/2020/16-к), для того, щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування за заявою про застосування методів, які порушують статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), така заява має бути «небезпідставною». Тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати певне підтвердження цим обставинам або, якщо це не можливо з об`єктивних причин, повідомити інформацію, яка дає можливість перевірити, чи має заява певні підстави.

За заявою обвинуваченого працівниками поліції було проведено відповідну перевірку, за результатами якої протиправних дій відносно ОСОБА_8 з боку працівників поліції не встановлено.

Крім того, твердження обвинуваченого щодо нанесення йому тілесних ушкоджень спростовується висновком судово-медичної експертизи №149 від 12.03.2019 року, відповідно до якої виявлені у обвинуваченого тілесні ушкодження виникнули за декілька днів до його затримання працівниками поліції.

Той факт, що органами досудового розслідування не встановлено знаряддя вчинення злочину, не свідчить про відсутність доказів на підтвердження причетності ОСОБА_8 до умисного вбивства ОСОБА_10 і не є підставою вважати, що його вина не доведена поза розумним сумнівом.

Сторона захисту у апеляційній скарзі не обґрунтувала, яким чином встановлення точного часу вчинення злочину та точного часу смерті потерпілого може вплинути на оцінку обставин справи, важливих для правильної кваліфікації дій обвинуваченого.
Така позиція сторони захисту спростовується тим, що висновок судово-медичної експертизи не є категоричним і з достовірністю не може встановити точний час настання смерті потерпілого, з огляду на різні обставини, такі як пора року, температура середовища місця події, час від моменту смерті до моменту знаходження трупа та інші обставини, що зобов`язує суд оцінювати наявні в матеріалах кримінального провадження докази в сукупності та у їх взаємозв`язку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дозвіл слідчого судді як форма рішення про дозвіл на проникнення до житла чи іншого володіння особи, з метою проведення огляду, є обов`язковим у випадку, коли володілець добровільної згоди на це не давав. При цьому, закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла чи іншого володіння особи. У даному кримінальному провадженні законність проникнення до житла потерпілого ОСОБА_10 підтверджується показаннями як потерпілої так і ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 04 березня 2019 року про надання дозволу на проведення обшуку вказаного домоволодіння.

З аналогічних підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи захисту про незаконність проведення огляду домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , дозвіл на який надано слідчим суддею.

Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, на переконання колегії суддів, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені обвинуваченим дії, які правильно кваліфіковано судом за ч.1 ст.115 КК.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4