ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/2172/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 641/817/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

-засудженої ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова, в режимі відеоконференції, матеріали провадження №11кп/818/2172/20 за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2020 року,-

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволені подання начальника державної установи «Качанівська виправної колонії №54» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Червоний Луч Луганської області, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судимої:

- 17.12.2015 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі.

початок строку: 17 травня 2014 року, кінець строку: 26 лютого 2021 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 , характеризується посередньо, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою отримання поблажливості, має заохочення у 2018 році, відбуває покарання за особливо тяжкий злочин, свою вину у вчиненому не визнає та, маючи позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому, не вчинила добровільних дій, спрямованих на таке відшкодування. Таким чином, суд дійшов до висновку, щона даний час засуджена не довела сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджена посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначила, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що вона працевлаштована швачкою, має заохочення та не має стягнень, підтримує зв`язки з родиною, сплатила всі судові витрати. Наголосила, що суд безпідставно прийняв до уваги той факт, що вона не відшкодувала матеріальну та моральну шкоду, оскільки виконавчих листів до установи відбування покарання не надходило. Указала, що вказівка на те, що вона не визнає свою вину у вчиненні злочину не має відношення до умов застосування ст.81 КК України. Просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою звільнити її умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засуджену та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , її поведінку та ставлення до праці.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що засуджена ОСОБА_7 раніше не судима, однак засуджена вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 грудня 2015 року за особливо тяжкий злочин, пов`язаний із посяганням на життя людини.

Крім того, згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 у період відбування покарання у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», характеризувалася посередньо, стягувань та заохочень не мала.

З 29 серпня 2014 року засуджена відбуває покарання в Державній установі «Качанівській виправній колонії №54»

Згідно характеристики від 29 січня 2020 року засуджена ОСОБА_7 за час відбування покарання характеризується позитивно, стягнень не мала, три рази заохочувалась, працевлаштована швачкою на швейній дільниці установи, до виконання завдань ставиться добре, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», «Правова освіта», «Духовне відродження», підтримує соціально-корисні зв`язки з родиною, судові витрати відшкодовані в повному обсязі.

Однак, як встановлено, засудженій ОСОБА_7 рішеннями комісій виправної установи

- від 14.09.2016 року в зміні умов тримання відмовлено, як особі, яка не стає на шлях виправлення;

- від 14.03.2018 року в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі дані про поведінку засудженої за весь період відбування покарання, з урахуванням даних, що містяться у характеристиці, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 на даний час не довела своє виправлення, оскільки має лише три заохочення за період з 29.08.2014 року по теперішній час.

Стосовно доводів засудженої про те, що судом першої інстанції не враховано погашення нею судових витрат та її соціальних зв`язків, то ці обставини, з урахуванням вищенаведеного та самі по собі, не можуть свідчити про виправлення засудженої.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці на даний час не довела своє виправлення, а тому застосування до неї умовно-дострокового звільнення неможливе.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 березня 2020 року про відмову у задоволенні подання начальника державної установи «Качанівська виправна колонія №54» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: