Справа № 754/4435/20
У Х В А Л А
Іменем України

03 червня 2020 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Шмигельський Д.І., розглянувши клопотання ВАТ «Білорусьбанк» про визнання та надання дозволу на виконання на території України вироку суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року в частині стягнення збитків із ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

09.04.2020 року до Деснянського районного суду м. Києва надійшло клопотання ВАТ «Білорусьбанк» про визнання та надання дозволу на виконання на території України вироку суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року в частині стягнення збитків із ОСОБА_1 .

Листом від 14.04.2020 року ОСОБА_1 запропоновано у місячний строк подати до суду можливі письмові заперечення проти клопотання ВАТ «Білорусьбанк» про визнання та надання дозволу на виконання на території України вироку суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року.

19.05.2020 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_1 на клопотання ВАТ «Білорусьбанк».

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2020 року клопотання ВАТ «Білорусьбанк» про визнання та надання дозволу на виконання на території України вироку суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року в частині стягнення збитків із ОСОБА_1 призначено до розгляду на 03 червня 2020 року на 10 годину 00 хвилин.

В судове засідання, призначене на 03.06.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про особисте вручення пологового відправлення останньому 27.05.2020 року. У своїх запереченнях, поданих до суду 19.05.2020 року, ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі, посилаючись на те, що під час слідства було арештоване майно, яке повинно було бути звернуто, в тому числі на погашення шкоди АСБ «Білорусьбанк». Також, у розпорядженні АСБ «Білорусьбанк» залишилось заставне майно, яке було забезпеченням кредитних коштів, і банк до цього часу не розпорядився своїм правом заставодержателя для погашення заборгованості. Крім того, ВАТ «Білорусьбанк» не надав доказів на підтвердження того, що він є правонаступником АСБ «Білорусьбанк2 та має право на юридичні дії вій його імені.
ОСОБА_1 також вказує на те, що згідно ст. 468 Цивільного процесуального кодексу Республіки Білорусь виконавчий лист по справі, а також ухвала про судовий наказ можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років з моменту вступу судового рішення в законну силу. Виконавче провадження не може бути відкрито на підставі виконавчого документу, по якому закінчився строк давності.
Посилаючись на те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі вироку суду від 09.07.2004 року закінчився, ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі.
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 3 Безолюк С.І. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При цьому прокурор зазначив, що клопотання ВАТ «Білорусьбанк» не підлягає задоволенню у зв`язку із пропуском давності виконання вироку суду, в тому числі строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що є підставою для відмови у визнанні та виконанні рішення компетентного органу, передбаченою п. е) ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 467 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою із сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом, вироком суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 192 КК Республіки Білорусь (1960 року) виправдано за відсутністю складу злочину. Його ж визнано винуватим у замаху на заволодіння майном (шахрайстві), вчиненому групою осіб у особливо великому розмірі, та на підставі ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 209 КК Республіки Білорусь (в редакції 1999 року) призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна з відбуванням покарання у виправній колонії посиленого режиму.

Крім того вказаним вироком суду від 09.07.2004 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АСБ «Білорусьбанк» 244 358 972 рубля, а також 72 000 рублів, всього 244 430 972 рубля, а також державне мито на користь держави в розмірі 24 443 000 рублів, процесуальні витрати на розшук на користь держави в розмірі 66 000 рублів. Звернути стягнення на майно, належне обвинуваченому, та арештоване під час попереднього слідства.

Ухвалою судової колегії по кримінальним справам Мінміськсуду від 28.09.2004 року вирок суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року змінено: задоволено протест прокурора та частково доводи захисника обвинуваченого. Застосовано відносно ОСОБА_1 ст. 10 Закону Республіки Білорусь «Про амністію деяких категорій осіб, які вчинили злочини» від 08.01.2004 року, звільнено його від покарання частково строком на один рік. В іншій частині вирок суду залишено без змін, а касаційні скарги без задоволення.

Відповідно до п. 5.1 розділу 5 «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року № 1092/5/54, рішення іноземного суду визнається та виконується в Україні, якщо його визнання та виконання передбачено міжнародним договором України або за принципом взаємності у відносинах з іноземною державою, рішення суду якої має виконуватися в Україні.
Згідно з п. 5.3 розділу 5 зазначеної Інструкції, іноземне клопотання розглядається судом України за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Відповідно до ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Згідно ч. ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 8 ст. 602 КПК України вирішення питання про визнання і виконання вироку суду іноземної держави у частині цивільного позову вирішується у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Стаття 54 Конвенції "Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах", передбачає, що клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень розглядаються судами договірної сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані.
Відповіднодо ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Разом з тим, відповідно до ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Згідно п. е ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах у визнанні передбачених статтею 52 рішень і у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено в випадках якщо
закінчився термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що на даний час закінчився трирічний термін давності примусового виконання вироку суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 209 КК Республіки Білорусь (в редакції 1999 року), в частині цивільного позову, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ВАТ «Білорусьбанк».

Керуючись ст. 463, 464 КПК України, ст.ст. 462-468 ЦПК України, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», Конвенцією «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ВАТ «Білорусьбанк» про визнання та надання дозволу на виконання на території України вироку суду Первомайського району міста Мінська від 09.07.2004 року в частині стягнення збитків із ОСОБА_1 , - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: Д.І. Шмигельський