Провадження №11-кп/801/405/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2020 року,
якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 30.12.2014 року вироком Піщанського районного суду Вінницької області за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області 02.12.2019 надійшло клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення на підставі статті 81 Кримінального кодексу України.
Клопотання мотивоване тим, що він своєю сумлінною поведінкою та добросовісним відношенням до праці довів, що твердо став на шлях виправлення.
Вирішуючи питання про застосування відносно ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення, судом було встановлено, що останній 30.12.2014 р. був засуджений Піщанським районним судом Вінницької області за частиною другою статті 121 КК до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначений вирок, згідно із розпорядженням суду, набрав законної сили 30.01.2015 р. З особової справи засудженого було встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2016 р. ОСОБА_8 до строку покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.09.2014 р. до 30.01.2015 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також було встановлено, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину та фактично відбув дві третини строку покарання.
Крім цього, суд звернув увагу на те, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2018 р. ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку із відсутністю підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення. Будь-яких відомостей на підтвердження змін у поведінці засудженого ОСОБА_8 з моменту прийняття зазначеного судового рішення, суду надано не було, а тому суд прийшов до переконання, що правові підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.
Таким чином, незважаючи на те, що ОСОБА_8 на час розгляду клопотання фактично відбув дві третини строку призначеного покарання, має ряд заохочень, суд вважав, що правові підстави для задоволення його клопотання відсутні, оскільки в судовому засіданні не було доведено тієї обставини, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, так як засуджений має не зняте і не погашене стягнення, після якого до нього будь-яких заходів заохочення застосовано не було. Також в матеріалах особової справи наявна постанова № 233 від 23.12.2019 р. про накладення на ОСОБА_8 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення режиму відбування покарання. Зазначена постанова доведена до відому ОСОБА_8 23.12.2019 р.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2020 року скасувати, а клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовільнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду, викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Судом не було враховано дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці. Згідно витягу з протоколу №13 від 04.06.2019 року засідання адміністративної комісії установи підтверджує той факт, що «комісія знаходить підстави для застосування ст.81 КК України, так як засуджений довів своє виправлення», проте відмовила йому в умовно-достроковому звільненні «за його власним бажанням».
Крім того, судом не були прийняті до уваги докази, які свідчать про вкрай складні сімейні обставини ОСОБА_8 , а саме: довідка про склад сім`ї №195 від 04.02.2020, довідка-характеристика №02-10/53 від 04.02.2020, довідка від 04.02.2020 року про стан здоров`я матері ОСОБА_9 , 1935 року народження, звернення жителів села Студена від 29.01.2020 року. ОСОБА_8 є єдиним сином своєї важкохворої матері, яка за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги та догляду.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу посилаючись на викладені в ній доводи.
Засуджений ОСОБА_8 апеляційну скаргу свого захисника підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені в ній доводи.
Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу міського суду без змін як законну та обґрунтовану.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого, захисника, прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, а також матеріали особової справи на засудженого ОСОБА_8 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Так, відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того у п.п.2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Колегія суддів апеляційного суду переконана, що вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Зокрема, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного йому покарання вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 30.12.2014 року, відповідно до ст.81 КК України, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_8 є особою, яка відбула більше 2/3 строку покарання, призначеного судом за вчинення умисного тяжкого злочину.
Також судом було враховано і те, що головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Проте, суд першої інстанції не зважаючи на те, що ОСОБА_8 на час розгляду клопотання хоч і має ряд заохочень, однак має незняте і непогашене стягнення, після якого до нього будьяких заходів заохочення застосовано не було. В судовому засіданні не було доведено тієї обставини, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» під час судового розгляду справ даної категорії, судам слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених та інше.
Таким чином, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним. Разом з тим, суд враховує також і те, що ОСОБА_8 неодноразово був засуджений за вчинення тяжких злочинів, проте належних висновків не зробив та знову вчинив умисний тяжкий злочин.
Враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, тому підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_8 немає, оскільки відповідно до наявної в матеріалах судового провадження характеристики від 19.11.2019 засуджений хоч і відбув 2/3 строку покарання, лише один раз було застосоване дисциплінарне стягнення та неодноразово застосовувалися заохочення, проте останній не довів своєю поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, так як до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. А тому, з огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви, за відсутності підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 умов ст.81 КК України.
На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_8 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого як заохочень, так і дисциплінарного стягнення є у даному випадку недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

В ході судового розгляду, при огляді матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_8 встановлено, що наказом ДУ «ВВК (№86)» №80/ОД-20 від 10.03.2020 останньому скасовано дисциплінарне стягнення у виді догани оголошене постановою №223 від 23.12.2019 року. Проте, суд не може взяти зазначене до уваги, оскільки даний наказ не був предметом безпосереднього дослідження в суді першої інстанції.

Також апеляційний суд критично оцінює посилання захисника в ході апеляційного розгляду на викладені судом першої інстанції в своєму рішенні висновки, а саме «суд вважав, що в задоволенні клопотання останнього не слід відмовити», так як зі змісту мотивувальної частини ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2020 року вбачається, що судом було допущено описку.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно до вимог ч.7 ст.154 КВК України у разі відмови суду щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може бути внесено не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через 6 місяців.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 про відмову в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4