Справа № 359/4959/20
Провадження № 1-кс/359/1408/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 липня 2020 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області та прокурора Бориспільської місцевої прокуратури в кримінальному провадженні №00553, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -
в с т а н о в и в :
01 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся з вказаною скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, в якій просить скасувати постанову старшого групи прокурорів в кримінальному провадженні ОСОБА_3 від 22.06.2020 року про часткову відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_2 про звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту майна, що належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0053 та розташований на ній житловий будинок загальною площею 61, 5 кв. м.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень. Так, главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України може бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а саме: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Так, визначені у ч. 1 ст.303 КПК України положення щодо можливості оскарження конкретних рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, не дають жодних підстав для різного (неоднозначного) їх тлумачення. Таким чином, ч. 1 ст. 303 КПК України наведено вичерпний перелік випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Однак, пунктом 1 даної статті визначено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого/прокурора у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
При цьому, як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 09 листопада 2012 року № 1640/0/4-12 "Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування" у статті 303 КПК визначено порядок оскарження бездіяльності, яка може полягати, зокрема у бездіяльності слідчого, прокурора, проявом якої є нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк. У такому разі слід зазначити про наявність зв`язку між обов`язком слідчого чи прокурора вчинити визначені КПК дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.
Також в узагальненні "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування", лист від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17, у розділі 1.3, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчиняти певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством. Наведена ознака відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК України.
Таким чином, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого чи прокурора щодо нездійснення певної процесуальної дії, яку вони зобов`язані вчинити у відповідності до КПК України, і ця процесуальна дія має бути вчинена у строки, визначені КПК України.
Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_2 , в ній йдеться мова про оскарження постанови прокурора про відмову у задоволенні клопотання потерпілого щодо накладення відповідного арешту та ініціювання даного питання перед слідчим суддею.
При цьому слідчим суддею встановлено, що у відповідності до ст. 220 КПК України відповідне клопотання потерпілого було розглянуто компетентним прокурором (старший групи прокурорів в кримінальному провадженні), з приводу чого ним і винесено постанову від 22.06.2020 року, яка є предметом оскарження.
Разом з тим, оскарження такого рішення прокурора на досудовому розслідуванні не передбачено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Так само, зі змісту скарги не вбачається, що наявна бездіяльність прокурора чи слідчого у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. При цьому яку саме бездіяльність допустив слідчий в даному кримінальному провадженні у зв`язку з прийняттям рішення прокурором, матеріали скарги не містять.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що в порядку ст. 303 КПК України, можуть бути оскаржені дії чи бездіяльність слідчого (прокурора) лише про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, тощо. Перелік відповідних слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій визначено ст.ст. 223-275 КПК України.

Арешт же майна, врегульовується ст.ст. 170-175 КПК України, та відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження, що не є слідчими (розшуковими) чи негласними слідчими (розшуковими) діями.

З цього приводу, слідчий суддя вважає, що потерпілим оскаржено постанову та дії прокурора, пов`язані з заходами забезпечення кримінального провадження, що не може бути предметом оскарження згідно вимог ст. 330 КПК України в порядку нагляду за досудовим розслідуванням слідчим суддею.

У цьому зв`язку, суддя враховує, що діючим КПК України не передбачено право потерпілого на безпосереднє звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна, окрім випадків пред`явлення цивільного позову. Як встановлено з матеріалів клопотання, адресованого прокурору та змісту скарги, відповідного цивільного позову, який би слід було забезпечити шляхом накладення арешту на майно, потерпілим станом на 01.07.2020 року не заявлено.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що потерпілий має право на заявлення відповідного клопотання повторно, а також те, що прокурором в своїй постанові від 22.06.2020 року зобов`язано слідчого в кримінальному провадженні ініціювати відповідне клопотання перед слідчим суддею.

При цьому, як вбачається зі змісту вимог скарги, особа, яка її подала, не просить зобов`язати прокурора чи слідчого розглянути його клопотання у строки, регламентовані ст. 220 КПК України, тобто не оскаржує бездіяльність слідчого щодо не розгляду клопотання потерпілого в порядку та строки, визначені ст. 220 КПК України. Не можна вважати дану скаргу і скаргою на рішення слідчого рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, оскільки, як вбачається зі змісту скарги таке рішення слідчим не приймалось.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення прокурора що оскаржується та бездіяльність слідчого з цього приводу не може бути предметом оскарження на стадії досудового розслідування слідчому судді.
В іншому випадку, у відповідності до положень п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, особа наділена правом оскаржити рішення слідчого чи прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_2 оскаржується дія (рішення) прокурор та бездіяльність слідчого, що не входять до переліку рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, тобто подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню в порядку, передбаченому ст.303 КПК України.

При цьому, як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах "Верітас проти України" та "Сокуренко та Стригун проти України", суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.
За правилом ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, що не підлягає оскарженню.
Встановлено, що ОСОБА_2 звертається до слідчого судді зі скаргою на дію (бездіяльність) прокурора та слідчого, яка не підлягає вирішенню слідчим суддею в порядку ст.303 КПК України.

З огляду на ці обставини слідчий суддя вважає, що належить відмовити ОСОБА_2 у відкритті провадження за скаргою.
На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 9, 26, 220, ч. 1 ст. 303, ч. 4 ст.304, ст. 370-372 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Відмовити ОСОБА_2 у відкритті провадження за скаргою на бездіяльність слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області та прокурора Бориспільської місцевої прокуратури в кримінальному провадженні №00553, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.07.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.
Копію ухвали слідчого судді негайно направити ОСОБА_2 з усіма доданими до неї матеріалами.
Слідчий суддя ОСОБА_1