Дата документу 18.02.2020 Справа № 333/6689/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/62/20
Єдиний унікальний № 333/6689/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0005114, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, має професійно-технічну освіту, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України і призначено покарання у виді 120 годин громадських робіт. Цивільний позов задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 1880 грн. матеріальних збитків, завданих злочином.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 26.10.2016 року, приблизно о 05 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись в якості гостя в квартирі АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 спить та за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі столу у вказаній квартирі зарплатну банківську карту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_10 . Після чого, в цей же день о 06 год. 07 хв. скориставшись тим, що йому відомий пін-код вказаної картки, зняв з неї у банкоматі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Космічна, 96 грошові кошти у сумі 1880 грн. та використав їх на власний розсуд.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Прокурор вважає, що судом першої інстанції при винесенні вироку неправильно враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак в силу вимог ст.89 КК України раніше не судимий, міг відмовитись від вчинення крадіжки, але все ж таки довів злочин до кінця. Також прокурор зазначає, що судом недостатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює та будь-якою суспільно корисною працею не займався та не займається, а як наслідок шкода завдана злочином, залишається не відшкодованою. Крім того, ОСОБА_7 не міг не визнавати вину, оскільки така позиція лише б погіршила його становище та призвела б до призначення більш суворого покарання. Вказані обставини свідчать про призначення покарання, яке не відповідає суспільній небезпеці вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Крім того, прокурор вказує, що у вироку відсутнє будь-яке мотивування активного сприяння розкриттю злочинів.
З урахуванням викладених обставин, прокурор вважає, що вирок необхідно скасувати, виключити із обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст.75, ч.1 п.п. 2,3,4 ст.76 КК України з випробуванням на 2 роки.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора та вважав за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, наряду з іншим, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до приписів ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як слідує із матеріалів провадження суд, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, прийняв до уваги тяжкість вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

При цьому суд також взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, не працює, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про відсутність такої обставини, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, слід зазначити наступне. Дійсно в обвинувальному акті зазначено про наявність лише однієї обставини, що пом`якшує покарання щире каяття. Разом з тим, суд першої інстанції з урахуванням поведінки обвинуваченого на досудовому розслідуванні і в суді, дійшов висновку про наявність ще однієї обставини, що пом`якшує покарання, а саме активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів провадження, будучи повідомлений судом про порядок та наслідки розгляду провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і маючи можливість здійснювати захист від висунутого йому обвинувачення, ОСОБА_7 погодився на розгляд провадження у вищевказаному порядку, без дослідження доказів, що у свідчить про беззаперечне визнання обвинуваченим своєї вини та щире каяття.

Посилання прокурора на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість, оскільки суд при призначенні покарання не врахував, що останній не працює, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Зазначені прокурором обставини разом у своїй сукупності не свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи, а також про несправедливість призначеного покарання через м`якість.

Під час апеляційного розгляду обвинуваченим надано довідку Громадської організації «ЛІГА ДОБРА ДНІПРО» від 18.02.2020, в якій зазначено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться в реабілітаційному центрі з 21 жовтня 2019 року по теперішній час. За час перебування в центрі останній зарекомендував себе з позитивного боку, веде нормальний образ життя, скарги відсутні.

Таким чином, станом на час апеляційного розгляду встановлено, що поведінка обвинуваченого після постановлення вироку змінилась, він став на шлях виправлення, даних, які б свідчили про вчинення ним нових злочинів відсутні.

Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні просив призначити покарання саме у виді громадських робіт на 120 годин.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та яке за своїм видом і розміром є необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів.

Таким чином, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості є необґрунтованими.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 травня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4