ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1687/20 Справа № 176/521/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання «Жовтоводської виправної колонії (№26)» про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 ,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні подання «Жовтоводської виправної колонії (№26)» про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що наявність позитивної характеристики не вказує на усвідомлення засудженим своєї вини та щире каяття у вчиненні злочинів, а поведінка останнього свідчить лише про те, що він бажає скорішого звільнення з місць позбавлення волі. Крім того, поведінка засудженого за весь період відбування покарання, в тому числі тримання його в місцях попереднього ув`язнення, не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Сумлінна поведінка засудженого повинна свідчити про виправлення за весь період відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції змінити, звільнивши ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбуття покарання, та направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, оскільки особова справа розглянута не в повному обсязі.
Судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_7 за період відбування в «Жовтоводській виправній колонії №26» характеризується позитивно, має 3 заохочення у вигляді подяки, та 2 стягнення, які погашені за плином часу. Працевлаштований різноробочим з обробки деревини, засуджений працює на добровільній основі та на підставі трудового договору. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Додаткового нагляду з боку представників адміністрації не потребує. Виконавчих листів не має. Виконавчі листи до установи не надходили.

Позиції учасників судового провадження.
Засуджений в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав свою апеляційну скаргу і з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважала її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 23.02.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 24.12.2014 року визначено остаточно покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 10 днів. В строк відбування покарання зараховано строк тримання під вартою з 16.02.2018 року по день набрання вироком законної сили. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ Укртелеком» Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» 20 259,43 грн.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 з 23.02.2018 року утримувався в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». Під час утримання в місцях попереднього ув`язнення заохочень та стягнень не мав.
З 06 травня 2018 року відбуває покарання у Державній установі Жовтоводській виправній колонії (№26) і по теперішній час, де характеризується позитивно, має 3 заохочення у вигляді подяки, та 2 стягнення, які погашені за плином часу. Працевлаштований різноробочим з обробки деревини, засуджений працює на добровільній основі та на підставі трудового договору. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Додаткового нагляду з боку представників адміністрації не потребує. Виконавчих листів не має. Виконавчі листи до установи не надходили.
Застосовані відносно засудженого стягнення мали місце 26.10.2018 року - попередження (за зберігання заборонених речей), 26.02.2019 року - попередження (палив цигарку в не відведеному для цього місці).
Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що за період відбування в «Жовтоводській виправній колонії №26» характеризується позитивно, має 3 заохочення у вигляді подяки, та 2 стягнення, які погашені за плином часу, працевлаштований різноробочим з обробки деревини, засуджений працює на добровільній основі та на підставі трудового договору, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, додаткового нагляду з боку представників адміністрації не потребує, виконавчих листів не має, виконавчі листи до установи не надходили, являються безпідставними, оскільки судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого подання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні подання «Жовтоводської виправної колонії (№26)» про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4