У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вітовського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року про повернення прокурору обвинувальних актів у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0000666 та № 0001094, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Первомайське Вітовського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Первомайське Вітовського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,
захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року обвинувальні акти по кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за № 0000666 та № 0001094, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України, повернуті прокурору, як такі, що не відповідають вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що є безпідставними посилання суду першої інстанції на відсутність в обвинувальному акті усіх ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони та на формулювання обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яке не є конкретним та зрозумілим, оскільки слідчий, при формулюванні фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочинів, дотримався вимог закону, зазначивши час, місце, спосіб, з посиланням на конкретні дії обвинувачених в обсязі здобутих доказів, а інші обставини вчинення злочинів в тому обсязі, в якому вони були ним встановлені під час досудового розслідування, вказав правову кваліфікацюя злочину, з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність та сформульовав конкретне обвинувачення.
Наголошує на тому, що наведені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
За такого, вважає, що рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

26.12.2019 р. до Жовтневого районного суду Миколаївської області з Миколаївського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 122, ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України, з ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 12.12.2019 р., якою вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07.03.2019 р., відносно ОСОБА_7 , а також у порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, відносно ОСОБА_6 , скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28.12.2019 р. призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заявлені клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Дослідивши обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, з огляду на наступне.
В обвинувальному акті, при викладенні обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України, як стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , так і стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначені однакові обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . При цьому вказано, що тілесні ушкодження зазначеним потерпілим обвинувачені наносили спільно. Однак, з висновків судово-медичних експертиз, зміст яких наведено у обвинувальному акті, у потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виявлені численні тілесні ушкодження і лише одне тілесне ушкодження (у кожного з потерпілих) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а інші до категорії легких тілесних ушкоджень. При цьому в обвинувальному акті не конкретизовано дій кожного з обвинувачених, а саме: ким з обвинувачених та кому з потерпілих було спричинено саме те тілесне ушкодження середньої тяжкості, про яке йдеться у висновках експерта по кожному з потерпілих.
Також, в частині обвинувачення за ч. 4 ст. 296 КК України, яка передбачає відповідальність за дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, не зазначений механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, та відсутні відомості, чи були предмети, якими такі тілесні ушкодження наносились, заздалегідь заготовленими, про що зазначено в ухвалі Миколаївського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року.
Суд першої інстанції звернув увагу на доводи захисту про наявність в обвинувальному акті посилання на зміст проведених під час досудового розслідування експертиз, з урахуванням того, що висновки експерта є доказами у справі, а відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, з метою дотримання загальних засад кримінального процесу.
Крім того, судом також встановлено, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України, йдеться про нанесення ним двом потерпілим тілесних ушкоджень під час словесної сварки, після чого, реалізуючи намір на відкрите викрадення майна, ОСОБА_6 силою заволодів майном потерпілих. Але, кваліфікуючи дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, не зазначена мета та умисел застосування такого насильства, в той час як наявність прямого умислу та застосування насильства саме з метою заволодіння майном є необхідною складовою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту нормам КПК України, що позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинувачених та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 р., аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У разі недотримання прокурором, на якого покладено обов`язок висувати обвинувачення, зазначених вище вимог закону, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Крім того, відповідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 р., суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р. та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р., зазначав, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51). Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Аналіз положень ст. ст. 42, 291, 91 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дає підстави для висновку про те, що обвинувачений має бути повно і детально поінформований про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а обвинувальний акт має містити формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення із зазначенням обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з обвинувального акту, в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001094, відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у фактичних обставинах кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, які прокурор вважає встановленими, зазначені, серед іншого, обставини спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також, те, що тілесні ушкодження зазначеним потерпілим обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 наносили спільно. При цьому, обвинувальний акт не містить, які саме спричинені тілесні ушкодження, а містить посилання на висновки еекспертиз.
При викладі фактичних обставин вчинення цього злочину та формулюванні обвинувачення, в обвинувальному акті взагалі не викладено об`єктивну сторону, яку виконував кожен зі співучасників, що породжує невизначеність та незрозумілість обвинувачення в частині визначення конкретних злочинних діянь, які ставляться в провину кожному з обвинувачених, з урахуванням отриманих тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про необхідність розкриття в обвинувальному акті кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, є вірним, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» № 10 від 22.12.2006 р., вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.
Враховуючи, що органом досудового розслідування дії обвинувачених кваліфікуються із застосуванням додаткової ознаки вчинення хуліганських дій із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, то виклад фактичних обставин повинен містити відомості стосовно особи, яка приготувала та застосовувала предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, або відомості, що ця особа дала згоду на застосування такого предмета, або відомості, які б доводили факт сприяння нею у будь-якій формі на застосування такого предмету.

В силу ст. 22 КПК України, функції доведення обвинувачення покладаються на прокурора, а не на суд. У цьому випадку суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вказані обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинувачених та прийняти об`єктивне рішення по справі, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції, тому таке формулювання обвинувачення буде порушувати право на захист обвинувачених, що належить до однієї із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та свідчить про безумовну наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувальних актів, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та визначення межі судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувальних актів прокурору, а тому вказана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 291, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року про повернення прокурору обвинувальних актів у кримінальних провадженнях за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України, та ОСОБА_7 за ч. ч. 2, 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 345 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Вітовського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 Миколаївської області ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3