ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3395/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа № 621/2405/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою об`єднано в одне провадження кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 289 КК України та кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених за ч.3 ст. 185 КК України, а також продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 07 грудня 2019 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що на розгляді Зміївського районного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України і до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185,ч.2 ст.289 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

Оцінивши в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання його винними у вчиненні інкримінованих злочинів; оголошувався в розшук по іншому кримінальному провадженні, яке також перебуває на розгляді в суді, та повторно вчинив тяжкий злочин, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить обвинуваченим процесуальних обов`язків і не перешкодить можливим спробам продовження останнім злочинної діяльності або ж переховуватися від суду.

Тому суд визнав доцільним, з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою не більше ніж на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 ; звільнити його з-під варти, застосувавши інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Мотивуючи скаргу вказав, що рішення суду є незаконним, немотивованим та необґрунтованим, судовий розгляд проведено не об`єктивно, з обвинувальним ухилом. Зазначив, що при розгляді питання про продовження запобіжного заходу суд не вказав докази, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави, що унеможливлюють обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, пояснивши, що ОСОБА_8 вже ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, і в той період скоїв новий тяжкий злочин, а також, до районного суду надійшло третє кримінальне провадження відносно нього за скоєння умисного корисного злочину; думку захисника - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, додавши, що обвинувачений ОСОБА_8 належним чином не повідомлявся про виклики в судові засідання, тому і не з`являвся, у зв`язку з чим був оголошений в розшук; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 та ч.3 ст. 185 КК України.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений оголошувався в розшук по іншому кримінальному провадженні (на даний час провадження щодо ОСОБА_8 об`єднані в одне) і скоїв новий тяжкий злочин, що свідчить про можливість продовження ним злочинної діяльності з метою отримання незаконного прибутку, як джерела до існування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, не одружений, офіційних джерел доходу та стійких соціальних зв`язків не має.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року про продовження строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: