16.06.2020 Справа № 756/8124/19
№ 1-кп/756/660/20
№ 756/8124/19
В И Р О К
іменем України

16 червня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретарів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

03.04.2019, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_11 , перебуваючи у супермаркеті «Сільпо», що в ТРЦ «Полярний», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського, 2, біля вітрини кулінарного відділу замовив піцу.

У цей час поблизу вітрини кулінарного відділу вищевказаного супермаркету знаходилися раніше невідомі ОСОБА_11 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

У зазначений час та у вказаному місці між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відбувся словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин один до одного. Під час конфлікту у ОСОБА_11 виник умисел спрямований на заподіяння ОСОБА_12 тілесного ушкодження.

ОСОБА_11 , реалізуючи свій умисел спрямований на нанесення тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_12 та ліктем правої руки наніс один удар в обличчя останньому, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами над- та під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку з його набряком та набуханням, внаслідок яких ОСОБА_12 помер.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав та суду показав, що 03 квітня 2019 року прийшов до магазину «Сільпо», який розташований в торговому центрі, що по вул. Калнишевського, придбати піцу. Знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо», підійшов до прилавку, де продають піцу. У цей час, поруч з ним стояли ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 , які були в стані сильного алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_12 почав висловлюватися нецензурними словами в його бік з вимогою піти звідти. ОСОБА_12 стояв з ОСОБА_13 перемовлявся та посміхався, загалом вів себе неадекватно. Обвинувачений замовив піцу, а ОСОБА_12 знову почав висловлюватись в його бік з погрозами та вимогою піти звідти. Після чого, обвинувачений завів розмову з ОСОБА_12 , який почав йому погрожувати та повідомив, що дістане ніж, одночасно засунувши руки в кишені.

Злякавшись таких дій ОСОБА_12 , обвинувачений ліктем правої руки ударив останнього в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_12 упав. До останнього підійшов ОСОБА_13 та спробував його підняти. У свою чергу обвинувачений забрав піцу та пішов з місця пригоди.

Також обвинувачений показав, що будь-яких дій фізичного характеру ОСОБА_12 до нього не вчиняв, а сам він не припускав, що так все може статись, що не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та смерті ОСОБА_12 , а вдарив останнього з метою захистити себе від його дій, оскільки той погрожував дістати ножа.

Відповідаючи на запитання прокурора, ОСОБА_11 повідомив, що раніше займався тайським боксом, проте в ситуації що склалася ніяким чином не хотів застосовувати його навики, а діяв виключно з метою захистити себе. Цивільні позови потерпілих визнає частково, в обсязі, що доведений у судовому засіданні.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показала, що працює пекарем в магазині «Сільпо», що у ТРЦ «Полярний», який по вул. Петра Калнишевського у м. Києві.
У квітні 2019 року, точну дату вона не пам`ятає, близько 20 год. вечора, свідок працювала в відділі кулінарії магазину «Сільпо». Біля вітрини відділу кулінарії знаходились ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були в нетверезому стані. У цей же час до вітрини підійшов ОСОБА_11 та запитав про наявність готової піци, на що її колега повідомила, що готова піца є. Збоку біля ОСОБА_11 стояв ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 . Останні перебували в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_12 весь час тримав руки в кишенях, смикався, співав, жартував та розповідав анекдоти. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 почали про щось говорити. Потім ОСОБА_11 наніс ОСОБА_12 удар в обличчя від якого останній впав на підлогу та знепритомнів, а ОСОБА_11 взяв піцу та пішов.
У свою чергу свідок принесла води та викликала швидку допомогу. Почувши, що приїде швидка допомога, ОСОБА_13 почав сильно трусити ОСОБА_12 , від чого останній відкрив очі. ОСОБА_12 посадили на стілець, ОСОБА_13 дав йому попити води, підняв його на ноги та вони залишили магазин.
Свідок повідомила, що у ОСОБА_12 в руках нічого не було, останній провокував конфлікт з ОСОБА_11 , однак погроз від ОСОБА_12 в бік ОСОБА_11 вона не чула.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що з потерпілим ОСОБА_12 був знайомий, оскільки вони разом неофіційно працювали та проживали у м. Києві на паркінгу, що по АДРЕСА_2 .
Навесні 2019 року, точну дату не пам`ятає, він разом з ОСОБА_12 після роботи вжили алкогольні напої, а саме горілку. Після чого вони пішли до магазину «Сільпо» випити кави. Перебуваючи в магазині «Сільпо», вони підійшли до прилавку з піцою, де стали в чергу. У цей час, у ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зав`язалась суперечка, в ході якої ОСОБА_11 вдарив в обличчя ОСОБА_12 , від чого останній впав та втратив свідомість.
Свідок підняв ОСОБА_12 , посадив на стілець, дав випити води. Не дочекавшись приїзду швидкої допомоги, свідок взяв ОСОБА_12 під руки та повів до приміщення охорони парковки, що поблизу магазину «Сільпо», де і залишив останнього. Далі свідок поїхав за місцем свого проживання на паркінг-стоянку, повідомивши керівництву про вказану подію.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що є керуючим паркінг-стоянки. 03 квітня 2019 року на паркінг-стоянку, що по АДРЕСА_2 , приїхав ОСОБА_13 . Останній повідомив, що ОСОБА_12 вдарили та йому погано, попросив поїхати його забрати. Після цього, свідок, разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на автомобілі поїхали забрати ОСОБА_12 .
Вони приїхали на парковку, що поблизу магазину «Сільпо», де знайшли ОСОБА_12 , який спав в кімнаті охорони за столом. Розбудивши ОСОБА_12 , вони посадили його до автомобіля, а самі пішли в магазин. Коли вони повернулися, ОСОБА_12 вже спав в автомобілі. Після чого поїхали на паркінг, що по вул. Тимошенка, 21 у м. Києві.
Приїхавши на паркінг, завели ОСОБА_12 до кімнати, оскільки останній не міг стати на ноги, та поклали у ліжко. Наступного дня, приблизно о 16 годині, вони виявили, що ОСОБА_12 помер.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що працює в «Євро-паркінгу». 03 квітня 2019 року на паркінг, що по вул. Тимошенка, 21 у м. Києві, приїхав ОСОБА_13 та повідомив, що ОСОБА_12 посварився з кимось в магазині «Сільпо». Після цього, свідок, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 на автомобілі поїхали забирати ОСОБА_12 . Приїхавши на автостоянку, що по АДРЕСА_3 , вони знайшли ОСОБА_12 на посту охорони. Його розбудили та посадили до автомобіля. Повернувшись на вказаний паркінг, хлопці завели ОСОБА_12 до кімнати та поклали спати. Наступного дня вони виявили, що ОСОБА_12 помер.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що у вказаний в обвинуваченні день, на паркінг, який по АДРЕСА_2 приїхав ОСОБА_13 . Останній повідомив, що ОСОБА_12 ударили та він залишився поблизу ТРЦ «Полярний». Після цього, свідок, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 на автомобілі поїхали забирати ОСОБА_12 . Знайшовши ОСОБА_12 , вони привезли останнього на паркінг, що по АДРЕСА_2 де поклали спати, а наступного дня виявили, що останній помер.
Також, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (охоронці супермаркету «Сільпо»). Однак, суд враховує, що вказані особи не були безпосередньо присутні під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а сприймали події з чужих слів та внаслідок перегляду відеозапису події.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_12 є її братом. Вказала, що безпосередньо очевидцем конфлікту між братом та обвинуваченим ОСОБА_11 не була, про смерть брата дізналася під час телефонної розмови з дружиною брата ОСОБА_8 .
Також, потерпіла ОСОБА_7 вказує, що протиправними діями ОСОБА_11 їй нанесено матеріальну та моральну шкоду, яка виразилась у витратах на поховання ОСОБА_12 та моральних стражданнях, спричинених втратою брата. Поданий цивільний позов підтримала та просила задовольнити: стягнути з ОСОБА_11 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 100 000 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що ОСОБА_12 є її чоловіком. Вказала, що безпосередньо очевидцем конфлікту між чоловіком та обвинуваченим ОСОБА_11 вона не була, про тяжкий стан чоловіка дізналася під час телефонної розмови з роботодавцем, з яким у м. Києві працював чоловік, а про смерть дізналася від брата ОСОБА_12 .
ОСОБА_8 повідомила, що спільно з ОСОБА_12 мають двох малолітніх дітей. Втрата чоловіка спричинила їй та дітям значні моральні страждання. Поданий цивільний позов підтримала та просила задовольнити: стягнути з ОСОБА_11 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 18 000 грн та моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Згідно протоколу огляду місця події з фототаблицями від 04.04.2019, під час вказаної слідчої дії було оглянуто технічне (підвальне) приміщення будинку АДРЕСА_4 , де виявлено тіло ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 24-30).

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта № 012-97-1409-2019 від 14.06.2019 вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , 1986 р.н., було виявлено:

1 А) садно в потиличній ділянці справа; крововилив в м`яких тканинах голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в тім`яно-потиличній ділянці справа; перелом кісток склепіння та основи черепу з початком лінії перелому на правій тім`яній кістці; епідуральна гематома (об`ємом біля 170 мл) в проекції випуклої поверхні правої гемісфери великого мозку в тім`яно-скроневій ділянці з ознаками стиснення нею речовини головного мозку; нерівномірно виражені обмежено-дифузні субарахноідальні крововиливи на випуклих поверхнях лобної та скроневої часток правої гемісфери великого мозку, на випуклій поверхні лівої скроневої частини; ділянки забоїв речовини головного мозку, а також вторинні крововиливи: на випуклій поверхні правої скроневої частки, на випуклій поверхні лівої скроневої частки (ближче до її полюсу), а також в ділянці полюса правої лобної частки; діапедезні крововиливи в стовбурі головного мозку; домішки крові в шлуночках головного мозку; набряк-набухання головного мозку з ознаками вклинення стовбурового відділу головного мозку в потиличний отвір.
1 Б) синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва.
Смерть ОСОБА_12 , 1986 р.н., настала від закритої черепно-мозкової травми, з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами над- та під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку з його набряком-набуханням, на що вказує зазначене в пункті 1 А).
Комплекс ушкоджень, який сформував закриту черепно-мозкову травму, зазначений в пункті 1 А), має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя перелом кісток склепіння та основи черепа, з крововиливами над- та під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку з його набряком-набуханням) та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 .
Враховуючи характер, об`єм та розташування виявлених ушкоджень, комплекс яких сформував закриту черепно-мозкову травму, зазначену в пункті 1 А), а також дані кримінального провадження, експерт приходить до висновку, що закрита черепно-мозкова травма виникла від однократної травмуючої дії тупого предмету за механізмом удар-протиудар внаслідок падіння потерпілого на площині з вертикального чи наближеного до нього положення, з наступним співударом правою половиною голови (тім`яно-потиличною ділянкою справа) об тупий предмет, що мав необмежену травмуючу поверхню, і яким могла бути наприклад підлога. Синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва виник за механізмом удару та свідчить про те, що зазначеному падінню передувало прискорення тіла за рахунок удару в обличчя.
Зазначений синець на слизовій оболонці нижньої губи зліва, вказаний в пункті 1 Б), має ознаки легкого тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, сам по собі не призвів до зазначеної закритої черепно-мозкової травми і не знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_12 . Цей синець виник від однократної дії тупого предмету та міг утворитись від удару ліктем в ліву половину обличчя, як зазначено в поясненні ОСОБА_11 (… я наніс удар правим ліктем руки в область підборіддя. Від нанесеного удару, невідомий впав на землю, при цьому потилицею вниз, при цьому не підводився).
Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, дані гістологічного дослідження (прояв клітинної реакції в тканинах виявлених ушкоджень), експерт приходить до висновку, що виявлена черепно-мозкова травма та синець на слизовій оболонці нижньої губи, утворились в один проміжок часу, в строк та при обставинах, вказаних свідками, які зазначені в ухвалі та в матеріалах кримінального провадження.
Враховуючи прояв трупних явищ (збереженість тепла в пахових ділянках, і повне охолодження в інших ділянках тіла; помірно виражене трупне заклякання в м`язах обличчя, шиї, пальцях кистей, і слабо виражене в інших м`язах тіла; нерівномірно виражені, блідо-синюшно-фіолетові трупні плями, які при трикратному дозованому натисканні зникали та відновлювались через 2 хвилини 30 секунд) при огляді трупа на місці пригоди 04.04.2019 року о 21 годині 08 хвилин, експерт вважає, що смерть ОСОБА_12 настала приблизно за 6-8 годин до вказаного часу.
Крім того, у вищевказаному висновку, експерт зазначає, що в результаті судово-токсикологічного дослідження крові та сечі від трупа ОСОБА_12 знайдено етиловий спирт в концентрації: в крові 0,35 проміле, в сечі 1,17 проміле. При цьому, не було знайдено: метиловий спирт, а також пропіловий, бітиловий, аміловий спирти та їх ізомери (т. 2 а.с. 67-73).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 08.04.2019, вказаної дати свідок ОСОБА_14 відтворила події, що відбувались 03.04.2019, близько 19 год. 30 хв. в приміщенні супермаркету «Сільпо», що в ТРЦ «Полярний», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського, 2.
Зокрема, ОСОБА_14 вказала, що перебуваючи на робочому місці разом із ОСОБА_20 , до них підійшли двоє невідомих чоловіків, перший був одягнений в червону з чорним куртку та сірі штани, а другий був одягнений в сіру куртку та сірі спортивні штани, стали праворуч, перебували у піднесеному настрої. Через декілька хвилин підійшов невідомий чоловік, який був одягнений в синю із сірим куртку та сині джинси. Перебуваючи за прилавком ОСОБА_14 помітила, що між невідомими чоловіками, один з яких був одягнений в синю з сірим куртку та сині джинси, та іншим, який був одягнений в червону з чорним куртку та сірі штани, виник словесний конфлікт, в ході якого вищевказаний невідомий чоловік наніс один удар в область обличчя іншому, від якого останній впав на підлогу та втратив свідомість (т. 2 а.с. 52-55).
З дослідженого в судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.04.2019, вбачається, що вказаної дати свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_11 як особу, яка наносила удар ОСОБА_12 03.04.2019 в приміщенні супермаркету «Сільпо», що у ТРЦ «Полярний», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського, 2 (т. 2 а.с. 57-59).
Також, в судовому засіданні було досліджено протокол обшуку з фототаблицями від 24.04.2019, згідно якого у ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_5 , де проживав ОСОБА_11 , було виявлено та вилучено: джинси синього кольору; сіру кофту із капюшоном та білими шнурками; темну куртку без рукавів; взуття темно-синього кольору із білими шнурками та мобільний телефон марки «Мейзу», чорного кольору (т. 2 а.с. 82-91).
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 06.04.2019, вказаної дати свідок ОСОБА_13 відтворив події, що відбувались 03.04.2019 в приміщенні супермаркету «Сільпо», що розташований в ТРЦ «Полярний», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського, 2.
Зокрема, ОСОБА_13 вказав, що зранку зустрівся з товаришем ОСОБА_21 , з яким займались справами по роботі, а потім вони вжили алкогольні напої. Після чого, пішли до супермаркету «Сільпо» попити кави. Взявши каву, вони почали ходити по торговому залу вищевказаного супермаркету, зупинились у відділі приготування піци, де почали обирати піцу. Поряд з ними знаходився раніше незнайомий чоловік, з яким у ОСОБА_21 виник словесний конфлікт, у ході якого раніше незнайомий чоловік наніс ОСОБА_21 один удар правою рукою в область обличчя, від якого ОСОБА_22 втратив рівновагу, впав на підлогу та втратив свідомість (т. 2 а.с. 31-34).
З дослідженого в судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.04.2019, вбачається, що вказаної дати свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка наносила удар ОСОБА_12 03.04.2019 в приміщенні супермаркету «Сільпо», що у ТРЦ «Полярний», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Калнишевського, 2 (т. 2 а.с. 36-38).
Крім того, в судовому засіданні було досліджено протокол огляду відеозапису від 04.04.2019, з якого убачається, що вказаної дати оглянуто відеозаписи, на яких зафіксовано поведінку учасників конфлікту, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 40-45).
Також, безпосередньо в судовому засіданні було досліджено відеозаписи, які містяться на оптичному диску, який є додатком до протоколу огляду відеозапису від 04.04.2019.
З досліджених відеозаписів убачається, як ОСОБА_11 підходить до прилавку з піцою, де в той час вже знаходяться ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 .
ОСОБА_12 постійно тримає руки в кишенях та жодних рухів щодо обвинуваченого, які б можна було розцінити як погрозу, не здійснює.
Після чого, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 починають спілкуватися та через незначний проміжок часу ОСОБА_11 робить крок назустріч ОСОБА_12 та несподівано наносить останньому удар ліктем правої руки в область обличчя, від якого ОСОБА_12 падає на кахельну підлогу.
Після конфлікту ОСОБА_13 намагається підняти ОСОБА_12 , а ОСОБА_11 забирає піцу, яку в подальшому залишає біля каси, та покидає приміщення супермаркету «Сільпо» (т. 2 а.с. 46).
Оцінюючи показання обвинуваченого, суд зважає на наступне.
У судовому засіданні ОСОБА_11 показав, що не мав умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а також, що він наніс удар ОСОБА_12 з метою захисти своє життя, оскільки останній під час словесного конфлікту нібито засунув руки до кишень та погрожував дістати ножа.
Вказані показання обвинуваченого спростовуються дослідженими доказами, а саме:
відеозаписами з камер спостереження супермаркету «Сільпо», згідно яких вбачається, що під час словесного конфлікту ОСОБА_12 постійно тримає руки в кишенях. При цьому, на відеозаписах не зафіксовано ні ножа, ні жодних рухів загиблого, про які зазначає ОСОБА_11 та які б могли бути розцінені ним, як такі, що загрожують його життю чи здоров`ю;
показаннями свідка ОСОБА_14 , яка вказала, що ОСОБА_12 хоч і спровокував словесний конфлікт з ОСОБА_11 , внаслідок перебування в стані алкогольного сп`яніння, проте погроз та дій загиблого, які б загрожували життю ОСОБА_11 вона також не чула та не сприймала.
Показання свідка ОСОБА_14 суд вважає об`єктивними, такими, що відповідають дійсним обставинам справи, оскільки її показання узгоджуються з даними, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів та відеозаписах події.
Суд враховує, що необхідно відмежовувати умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності.
При відмежуванні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого від вбивства з необережності (ч. 1 ст. 119 КК України), суд дослідив докази, що мають значення для з`ясування суб`єктивної сторони злочину.
Так, склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей, заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (ч. 2 ст. 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.
Складність об`єктивної сторони цього злочину полягає в тому, що передбачене законом умисне діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний з них (найближчий) тяжкі тілесні ушкодження (обов`язкова ознака об`єктивної сторони) знаходяться у необхідному причинному зв`язку з наслідками вторинними (віддаленими) смертю потерпілої особи (кваліфікуюча ознака). У цьому злочині згідно із законом і щодо діяння, і щодо першого, обов`язкового наслідку суб`єктивна сторона виражається в умислі (прямому чи непрямому), а стосовно другого (кваліфікованого) наслідку тільки в необережності (самовпевненості чи недбалості). У цілому цей злочин визнається умисним, бо саме умисне ставлення до діяння і найближчого наслідку визначає спрямованість злочину, його суспільну небезпечність.
Значення змішаної форми вини полягає в тому, що вона дає можливість: а) конкретизувати ступінь суспільної небезпечності злочину; б) визначити правильну кваліфікацію; в) відмежувати близькі за об`єктивними ознаками склади злочинів, зокрема умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність, коли винуватий не усвідомлював можливості настання похідного вторинного (віддаленого) наслідку в результаті настання похідного первинного (найближчого).
Прояв ознак умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.

В аспекті сказаного слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», в якій зазначено, що для відмежовування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, від убивства через необережність суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного.

Також, наведене вище розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК України знаходить своє відображення у постановах Верховного Суду (провадження: № 51-10309км18 від 23.05.2019, № 51-649км18 від 20.03.2018) та постановах Верховного Суду України (справи: № 5-8кс13 від 25.04.2013, № 5-4кс15 від 19.03.2015, № 5-25кс15 від 28.05.2015).

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесного ушкодження свідчить про те, що ОСОБА_11 , діючи умисно, володіючи навиками нанесення удару у системі спеціального виду бойового мистецтва (тайський бокс), завдаючи без будь-якого попередження удару ліктем правої руки в область голови ОСОБА_12 (який цього не очікував і не спроможний був захищатися, оскільки перебував у стані сп`яніння, а його руки були в кишенях), розраховував на особливу силу удару ліктем і такі можливі наслідки, як різке падіння потерпілого й удар головою об кахельну підлогу, від чого останньому буде завдано тяжке тілесне ушкодження, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки.
При чому тяжкість таких наслідків у його свідомості не була конкретизована, тобто ОСОБА_11 діяв з невизначеним (неконкретизованим) і непрямим умислом.
У конфліктній ситуації, що виникла з ОСОБА_12 . ОСОБА_11 , знехтувавши можливими наслідками, обрав найрадикальніший спосіб його вирішення застосування насилля, яке було достатнє для спричинення загиблому тілесних ушкоджень, у тому числі і тяжких, зумовлених, як вказано у висновку експерта № 012-97-1409-2019 від 14.06.2019, прискоренням тіла ОСОБА_12 за рахунок удару в його обличчя.
Щодо спричинення смерті потерпілому ОСОБА_12 , то в діях ОСОБА_11 має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті ОСОБА_12 , хоча повинен був і міг їх передбачити.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в судовому засіданні доведена і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.
Суд вважає, що своїми діями, які виразилися в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням тяжкості спричинених злочином наслідків, віку та стану здоров`я обвинуваченого, особи обвинуваченого: який на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; офіційно не працює; за місцем проживання та останнім місце роботи характеризується позитивно; має малолітню доньку ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьків пенсіонерів (при цьому мати ОСОБА_11 має другу групу інвалідності); раніше не судимий, вчинив злочин вперше, відношення обвинуваченого до вчиненого; поведінки потерпілого ОСОБА_12 , що передувала вчиненню злочину (з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_12 перебував в стані алкогольного сп`яніння, також з показань свідка ОСОБА_14 убачається, що ОСОБА_12 спровокував словесний конфлікт з обвинуваченим, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі санкції інкримінованої йому статті, оскільки це покарання необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_11 статей 69, 75 КК України.
Враховуючи обраний вид покарання, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 2, 3, 5 ст. 178 КПК України, вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити без зміни обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також, за приписами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження у липні 2019 року потерпілі особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду із цивільними позовами до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_7 мотивований тим, що вона є сестрою ОСОБА_12 , внаслідок смерті якого їй була нанесена матеріальна та моральна шкода. Зазначає, що нею були витрачені грошові кошти у розмірі 100 000 грн. на перевезення тіла та ритуальні послуги. Розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_7 оцінила у розмірі 1 000 000 грн. Вказує, що смерть її брата завдала їй тяжких моральних страждань, вона постійно бачить свого померлого брата уві сні, постійно відчуває моральні страждання, перебуває у пригніченому психологічному стані (т. 1 а.с. 174-175).
Під час розгляду судом кримінального провадження цивільний позивач ОСОБА_8 у заяві від 01 жовтня 2019 року уточнила свої вимоги до ОСОБА_11 .
Так, ОСОБА_8 мотивувала свої вимоги наступним. ОСОБА_12 був цивільним чоловіком ОСОБА_8 , від нього у позивача народилося двоє дітей ОСОБА_24 та ОСОБА_24 . Чоловік для цивільного позивача був єдиним годувальником родини, діти та вона перебували на його утриманні. Смерть ОСОБА_12 спричинила тяжкі моральні страждання членам його родини: дружині та двом неповнолітнім дітям. Крім того, ОСОБА_8 посилається на те, що нею понесені матеріальні витрати, які мають бути компенсовані, на її думку, ОСОБА_11 .
Посилаючись на положенням Цивільного кодексу України, ОСОБА_8 просить стягнути з ОСОБА_11 на свою користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 18 000 грн., 25% від мінімальної заробітної плати з урахуванням індексу інфляції на утримання ОСОБА_8 щомісячно до досягнення ОСОБА_24 , 2018 року народження, чотирнадцяти років, а також на утримання неповнолітньої ОСОБА_24 , 2015 року народження, та неповнолітнього ОСОБА_24 , 2018 року народження, по 25% від мінімальної заробітної плати з урахуванням індексу інфляції на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття або до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними двадцяти трьох років (т. 2 а.с. 118-122).
На стадії судових дебатів цивільні позивачі підтримали свої вимоги до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, просили задовольнити такі у повному обсязі.
Крім того, цивільними позивачами подані заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 233; т. 2 а.с. 117).
Обвинувачений ОСОБА_11 цивільні позови потерпілих визнав частково, в обсязі, що доведений у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, долучені цивільними позивачами докази на обґрунтування свої вимог, суд приходить до наступних висновків.

Як зазначено вище, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: ОСОБА_11 є винним в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть ОСОБА_12 .

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 1200 ЦК України визначений наступний порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.
У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.
Розмір відшкодування може бути збільшений законом.
За приписами ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Правовий аналіз вищенаведених положень закону дозволяє дійти наступних висновків.

Загальними положеннями Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди врегульовано право на отримання відшкодування матеріальної та моральної шкоди особами, яким така шкода була завдана, від особи за наявності вини останньої. Положеннями ст. 1200-1202 ЦК України встановлено право на отримання від винної особи періодичних виплат протягом певного періоду, що здійснюються на користь осіб, які перебували на утриманні або мали за законом право на утримання від потерпілої особи, яка померла внаслідок неправомірних дій. До числа таких осіб закон зараховує, зокрема, дітей, членів родини, які не працюють та здійснюють догляд за дітьми, утриманців. Розмір такого утримання розраховується на підставі середньомісячного доходу потерпілого, який помер.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом під час її розгляду, потерпілою особою, яка померла внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, є ОСОБА_12 , 1986 року народження.
Потерпілою особою внаслідок вчинення ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, була визнана сестра ОСОБА_12 ОСОБА_7 на підставі постанови слідчого.
Крім того, у судовому засіданні 12 вересня 2019 року судом була задоволена заява ОСОБА_8 про визнання її потерпілою.
Як пояснила ОСОБА_8 , вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 ; 20 серпня 2015 року вона за власною ініціативою змінила своє прізвище ОСОБА_25 на ОСОБА_26 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 20 серпня 2015 року, серія НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 7).
Разом з тим, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 проживали за однією адресою в с. Камінь Кролевецького району Сумської області. З ними також зареєстровані та проживають двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_24 , 2015 року народження, та ОСОБА_24 , 2018 року народження. На підтвердження цих обставин ОСОБА_8 долучено до матеріалів справи довідку про склад сім`ї, видану Камінською сільською радою (т. 2 а.с. 6).
ОСОБА_8 у судовому засіданні 05 березня 2020 року не заперечувала, що батьківство ОСОБА_12 за заявою останнього зареєстровано лише щодо сина ОСОБА_24 , 2018 року народження, про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 15 травня 2019 року (т. 2 а.с. 207-208).
Відомості про батька дочки ОСОБА_24 , 2015 року народження, внесені зі слів матері в порядку, передбаченому ст. 135 СК України.

Згідно з ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Суд також приймає до уваги, що положеннями Сімейного кодексу України врегульовані відносини чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою. Зокрема, законом встановлюється право жінки на утримання в разі проживання з нею дитини, передбачено режим спільної власності щодо майна придбаного під час спільного проживання, тощо.

На час смерті ОСОБА_12 спільно проживав однією сім`єю з ОСОБА_8 та двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_24 , 2015 року народження, та ОСОБА_24 , 2018 року народження, вони були пов`язані спільним побутом, ОСОБА_12 здійснював утримання вказаних осіб. Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 були членами однієї сім`ї, попри те, що не перебували у зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_8 наразі не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за неповнолітнім ОСОБА_24 , 2018 року народження, який не досяг трьох років.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що особами, які мають право на відшкодування завданої шкоди в порядку, передбаченому ст. 1200 ЦК України, є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як член сім`ї, який не працює та доглядає за неповнолітнім сином потерпілого, та неповнолітній син потерпілого ОСОБА_24 , 2018 року народження.
Обидва цивільні позивачі посилаються на понесення ними матеріальної шкоди, що виразилася у матеріальних витратах на перевезення тіла та оплату ритуальних послуг. Серед письмових доказів на підтвердження таких витрат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 долучили накладну від 05 квітня 2019 року № 41, видану ФОП ОСОБА_27 (т. 1 а.с. 181).
Згідно з вказаною накладною ОСОБА_7 було сплачено 17 900 грн. за труну, автокатафалк, копання могили, хрест дерев`яний, організацію похорон, вінок зі стрічкою, корзину ритуальну, ритуальний набір. Будь-яких інших доказів щодо понесення витрат на поховання, що перевищують зазначену суму, цивільними позивачами не надано.
За положеннями ст. 1201 ЦК України витрати на поховання відшкодовуються особі, яка понесла такі витрати. Матеріалами справи підтверджено, що особою, яка понесла витрати на поховання ОСОБА_12 , є цивільний позивач ОСОБА_7 .
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_7 в частині стягнення на її користь витрат на поховання у сумі 17 900 грн. Разом з тим, понесення матеріальної шкоди потерпілою ОСОБА_7 у розмірі, що перевищує вказану суму, не підтверджено жодними доказами, що є підставою для відмови у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 у цій частині.
Також необґрунтованими є вимоги ОСОБА_8 щодо відшкодування матеріальної шкоди з аналогічних підстав, наведених вище.
За приписами ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого. З матеріалів справи не вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 на день своєї смерті мав офіційний заробіток. Докази на підтвердження цього не були надані цивільним позивачем ОСОБА_8 . Отже, суд вважає за доцільне визначити розмір щомісячного платежу по відшкодуванню шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати.
Також суд вважає справедливим визначити розмір мінімальної заробітної плати, на підставі якої розраховується утримання позивача ОСОБА_8 та неповнолітнього ОСОБА_24 , відповідно до Закону України «Про державний бюджет» на поточний рік.
При визначенні розміру відшкодування шкоди суд враховує, що сім`я ОСОБА_12 на час його смерті складалася з чотирьох осіб, неповнолітня ОСОБА_24 , 2015 року народження, на відшкодування шкоди за ст. 1200 ЦК України не має права. Відтак, частка, що припадає на утримання ОСОБА_8 та неповнолітнього ОСОБА_24 становить 50% заробітку або по 25% на кожну особу.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_8 в частині стягнення по 25% мінімальної заробітної плати на утримання ОСОБА_8 та ОСОБА_24 .

Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди на утримання неповнолітньої ОСОБА_24 , 2015 року народження, не підлягають задоволенню, оскільки батьківство ОСОБА_12 щодо неповнолітньої ОСОБА_24 не є офіційно зареєстрованим, відомості про батька були внесені зі слів матері ОСОБА_8 , яка перед цим змінила за власною ініціативою своє попереднє прізвище на « ОСОБА_26 ».

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2005 року) розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви.

Цивільні позивачі вказують, що передчасна смерть ОСОБА_12 , який був для позивачів братом, чоловіком та батьком неповнолітньої дитини, внаслідок отримання ним тяжких тілесних ушкоджень, завдала та продовжує завдавати позивачам непомірних моральних, фізичних та духовних страждань. Немайнові втрати зазнані позивачами не підлягають відновленню, є тривалими у часі, неповнолітній ОСОБА_24 залишився без батька.
Матеріалами справи підтверджено, що смерть ОСОБА_12 є наслідком протиправних дій ОСОБА_11 , щодо винуватості якого суд дійшов однозначного висновку.
Цивільні позивачі оцінили розмір завданої моральної шкоди у сумі 1 000 000 гривень кожній.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову щодо відшкодування моральної шкоди та вважає правильним зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, визначений позивачами, до 250 000 гривень на користь ОСОБА_7 та до 500 000 грн. на користь ОСОБА_8 з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, тощо.
Також, згідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Цивільними позивачами були подані та долучені до матеріалів справи заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_11 .
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 квітня 2019 року ОСОБА_11 є власником частини квартири АДРЕСА_5 .

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення цивільних позовів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є ефективним захистом та способом поновлення порушених прав цивільних позивачів, а тому суд вирішує задовольнити заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину квартири, яка перебуває у власності відповідача.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.
Питання процесуальних витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 КПК України.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту взяття під варту, а саме з 24 квітня 2019 року.
Запобіжний захід ОСОБА_11 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_11 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) матеріальну шкоду у розмірі 17 900 (сімнадцять тисяч дев`ятсот) гривень та 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_11 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_11 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_8 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, 25% від розміру мінімальної заробітної плати, установленого Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік, щомісячно до досягнення ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чотирнадцяти років.
Стягнути з ОСОБА_11 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_24 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ) на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, 25% від розміру мінімальної заробітної плати, установленого Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік, щомісячно до досягнення ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вісімнадцяти років або до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Накласти арешт на частину квартири АДРЕСА_5 , що належить на праві власності ОСОБА_11 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).
Речові докази по справі, а саме:
-паспорт громадянина України та військовий квиток на ім`я ОСОБА_12 , мобілізаційне розпорядження, повістку, посвідчення на ім`я ОСОБА_12 передати уповноваженим державним органам;
-мобільний телефон марки «Мейзу», зарядний пристрій, зв`язку ключів, та дві купюри по 50 грн. повернути спадкоємцям ОСОБА_12
- джинси синього кольору, сіру кофту із капюшоном та білими шнурками, темну куртку без рукавів, взуття темно-синього кольру із білими шнурками та мобільний телефон марки «Мейзу», чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_4 ; ІМЕІ: НОМЕР_5 повернути ОСОБА_11
-флеш-накопичувач марки «Kingston» залишити в матеріалах справи.
Стягнути з ОСОБА_11 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи у розмірі 6 681 гривні 70 копійок на користь держави (УК в Оболонському районі м Києва 24060300, , МФО 899998, рахунок UA 4026006).

Вирок суду в частині накладення арешту на майно ОСОБА_11 підлягає негайному виконанню.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1