Справа № 308/5730/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
22.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/206/20 (№11кп/4806/369/19) за апеляційними скаргами прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2018.

Цим вироком ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою освітою, непрацюючий, не судимий, засуджений за ч.1 ст. 286 КК України на один рік обмеження волі з позбавленням на один рік права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він впродовж іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено: стягнути з обвинуваченого судові витрати в сумі 660 грн. 30 коп. в дохід держави, 67 867 грн. 80 коп. у покриття матеріальної шкоди та 5000 грн. у покриття моральної шкоди на користь ОСОБА_8 та 75 грн. судового збору. Транспортні засоби, визнані речовими доказами ухвалено повернути власникам за належністю.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 25.03.2016 приблизно о 21:00, керуючи в стані алкогольного сп`яніння легковим автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 на вул. Лінській в смт. Середнє, неподалік від будинку № 73 на порушення пунктів 10.1, 11.3, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху допустив зіткнення з легковим автомобілем марки «Mazda» моделі «Premacy» з державним реєстраційним знаком Словаччини НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який внаслідок зіткнення транспортних засобів отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність: не зазначив, від якого саме покарання, основного чи додаткового, звільнив ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст.75 КК України, та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого: не врахував, що кримінальне правопорушення вчинено у стані алкогольного сп`яніння, за відсутності обставин, які б пом`якшували покарання. До того ж ОСОБА_6 у вчиненому не розкаявся, завдані потерпілому збитки не відшкодував. Просить вирок в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий вирок, призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України три роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік, на підставі ст.75, п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України звільнити його від відбування основного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок прокурор просить залишити без змін.

Захисник і обвинувачений в апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень, просять вирок скасувати і ухвалити новий виправдувальний у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. Стверджують, що обвинувачення ОСОБА_6 грунтується на припущеннях, докази, на які послався суд, насправді його вину не доводять, неодноразові клопотання сторони захисту про застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження, всупереч приписам ст. 333 КПК України, не розглядались. Вказують, що зіткнення сталось на середині проїзної частини, транспортні засоби і осип скла були переміщені невідомими особами до приїзду слідчо-оперативної групи і тому відображені на схемі та у протоколі огляду місця події неправильно, зіткнення сталось через порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_8 , який перевищив допустиму в тих умовах швидкість руху, свою провину на стадії досудового розслідування ОСОБА_6 визнав, оскільки так йому «запропонував» слідчий. Що стосується інших доказів, на які послався суд у вироку, то вони ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення не викривають і не підтверджують нічого окрім очевидних фактів, які обидва водії не оспорюють.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку і апеляційних скарг, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримання своїх апеляційних вимог, їх заперечення проти апеляційних вимог прокурора; пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури частково, заперечила проти апеляційних вимог обвинуваченого і захисника та вважає, що вирок слід залишити без змін, а ОСОБА_6 звільнити від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України; пояснення представника потерпілого, який вважає вирок законним, обґрунтованим, умотивованим і повідомив, що потерпілий не наполягає на майнових стягненнях з обвинуваченого, але зауважує, що той до цього часу не вибачився за скоєне; провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і знаходить, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого і захисника до задоволення не підлягає з таких підстав.

Доказами в кримінальному провадженні, згідно з ч.1 ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті, окрім іншого, викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Ті обставини, що дорожньо-транспортна пригода сталась приблизно о 21:00, 25.03.2016 на вул. Лінській в смт. Середнє, неподалік від будинку № 73 між легковим автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» з державним реєстраційним знаком НОМЕР_1 , яким ОСОБА_6 керував у стані алкогольного сп`яніння і легковим автомобілем марки «Mazda» моделі «Premacy» з державним реєстраційним знаком Словаччини НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який внаслідок зіткнення цих транспортних засобів отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, в апеляційних скаргах не оспорюються.

Доводи захисника про те, ніби на смугу зустрічного руху виїхав водій ОСОБА_8 , а не ОСОБА_6 , що після зіткнення, але до приїзду поліцейських транспортні засоби на місці події на очах ОСОБА_6 були переміщені незнайомими особами ромської народності, і це дає йому підстави припустити, що ними ж переміщувались і сліди зіткнення, а також про те, ніби обвинувачений ОСОБА_6 та його брат ОСОБА_12 , який під час зіткнення був пасажиром автомобіля «ВАЗ» 21099» НОМЕР_1 , на стадії досудового розслідування давали показання «під психічним примусом» слідчого, апеляційний суд до уваги не приймає, як необґрунтовані. У підтвердження цієї версії захисник посилається тільки на пояснення ОСОБА_6 нібито дані йому особисто, але яких у матеріалах кримінального провадження немає і які свого підтвердження у цих матеріалах не знаходять.

Слідчим і судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась приблизно о 21:00 25.03.2016, повідомлення про неї надійшло до Ужгородського районного відділення поліції о 21:40 25.03.2016. З протоколу огляду місця події (т.2 а.п. 37-44) видно, що ця слідча дія була розпочата 25.03.2016 о 22:30, тобто приблизно через півтори години після зіткнення. Будь-яких слідів або інших доказів переміщення транспортних засобів на місці події не зафіксовано. Показання обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 на стадії досудового розслідування суд не досліджував і на них, як на докази вини ОСОБА_6 , у вироку не посилався.

Окрім цього, на стадії підготовчого провадження захисник і обвинувачений питання про повернення прокуророві обвинувального акту з підстав невикладу або неправильного викладу в ньому фактичних обставин кримінального правопорушення перед судом не ставили.

Свої судження з приводу наданих прокурором доказів, показань обвинуваченого у свій захист, їх оцінки суд докладно виклав у вироку. Переконливих доводів, які спростовували б ці судження, в апеляційній скарзі обвинувачений і захисник не навели.

Суд ретельно дослідив у судовому засіданні докази обвинувачення, належно оцінив і проаналізував їх у вироку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ними вина обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Злочином невеликої тяжкості, відповідно до ч.2 ст.12 КК України, вважається злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч.1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Станом на день апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 з дня вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, минуло більше трьох років.

З огляду на вказані приписи кримінального закону потреби у розгляді питання про скасування оскарженого вироку з тим, щоб призначити ОСОБА_6 більш суворе основне і додаткове покарання, далі звільнити його від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, як зробив це суд першої інстанції і як вимагає цього прокурор в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, апеляційну скаргу обвинуваченого і захисника залишити без задоволення.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2018 щодо ОСОБА_6 змінити: пом`якшити йому покарання до одного року обмеження волі.

В решті вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного йому за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 30.10.2018, з урахуванням внесеної до нього цією ухвалою зміни, на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: