У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0003104 відомості про яке внесено в ЄРДР від 28.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0003104 відомості про яке внесено в ЄРДР від 28.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Скаргу мотивує тим, що ст. слідчим СВ Ужгородського відділу поліції ГУНП України в Закарпатські області, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесене в ЄРДР від 28.09.2019 року.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2019 року, задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0003104 від 28.09.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, погоджене прокурором про арешт майна задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21099» д.н.з НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , яким керував громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

У скарзі заявник вказує, що на скільки йому відомо станом на сьогоднішній день, було достатньо часу для проведення всіх необхідних слідчих дій та судових експертиз за участі автомобіля марки "ВАЗ", моделі "21099" д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_3 , зазначає, що він 21.10.2019 року заявив клопотання слідчому ОСОБА_4 про повернення автомобіля марки "ВАЗ" моделі "21099" д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію ТЗ, його власнику, тобто ОСОБА_3 .

Разом із тим, 21.10.2019 року, слідчим Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , відмовлено в задоволенні клопотання. У мотивувальній частині постанови про відмову в задоволенні клопотання основним із доводів слідчим зазначено, що автомобіль скаржника є речовим доказом, в порядку вимог ст. 98 КПК України, призначено трасологічну та технічного стану експертизу автомобіля, а також на автомобіль накладено арешт.

Із вказаним рішення слідчого ОСОБА_3 , не згідний оскільки наведені слідчим підстави, на його думку не перешкоджають уповноваженій особі передати автомобіль на відповідальне зберігання його добросовісному набувачу (володільцю), власнику.

Окрім того, скаржник вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про неможливість передачі на зберігання автомобіля марки "ВАЗ" моделі "21099" д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію ТЗ, його власнику тобто ОСОБА_3 . Також в матеріалах справи не міститься розписка керівника органу внутрішніх справ, про отримання автомобіля як речового доказу, відсутні відомості, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. В матеріалах справи відсутній документ про технічний стан транспортного засобу.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

ОСОБА_3 зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про неможливість передані на зберігання транспортних засобів власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям. Також в матеріалах справи не міститься розписка керівника органу внутрішніх справ, про отримання автомобіля як речового доказу, відсутні відомості, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. В матеріалах справи відсутній документ про технічний стан транспортного засобу.

Окрім того скаржник вказує, що згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. ст. 98, 100, 171-174, 303, КПК України, ОСОБА_3 , просить слідчого суддю: скасувати постанову слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , про відмову в задоволенні клопотання, винесеної 21.10.2019 року в рамках кримінального провадження №0003104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесене в ЄРДР від 28.09.2019 року . Частково скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду по справі №308/11212/19 від 01 жовтня 2019 року, в частині збереження арештованого майна, заборонивши відчуження та розпорядження автомобіля марки "ВАЗ" моделі "21099" д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію ТЗ, з можливістю користування вказаним арештованим майном, зобов`язавши слідчого чи іншу посадову особу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, передати його на зберігання законному власнику гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , під розписку та попередивши про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України, до вирішення справи по суті, слідчим, прокурором та судом.

Скаржник в судове засідання, на розгляд скарги не з`явився, про дату, час і місце її розгляду повідомлявся належним чином. Подав через канцелярію суду заяву про розгляд скарги без його участі, просив приєднати до матеріалів скарги додані ним копії документів.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином. Подав через канцелярію суду заяву про розгляд скарги за його відсутності проти задоволення скарги в частині повернення автомобіля його власнику не заперечує, враховуючи, що на даний час проведено всі необхідні експертні дослідження. Повідомив, що матеріали кримінального провадження скеровані процесуальному прокурору для визначення підслідності. Крім того, згідно висновку експерта №333 від 30.10.2019 року неповнолітнім ОСОБА_6 , отримано легкі тілесні ушкодження, що виключає ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

28 вересня 2019 року слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №0003104 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно копії протоколу огляду місця події від 27.09.2019 року під час огляду дорожньо-транспортної пригоди, який проводився за адресою місто Ужгород, по вулиці Анкудінова, 27, було виявлено та вилучено: транспортний засіб марки марки «ВАЗ», моделі «21099» д.н.з НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , який було поміщено на спец майданчик при Ужгородському ВП та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який було упаковано до паперового конверту жовтого кольору та скріплено підписами понятих та слідчого.

Згідно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , копію якого додано до матеріалів справи, власником автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21099» д.н.з НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського місьрайонного суду від 01.10.2019 року, задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0003104 від 28.09.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, погоджене прокурором про арешт майна. Накладено арешт на транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21099» д.н.з НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , яким керував громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Підставою для накладення арешту на вказаний транспортний засіб стало: доведеність слідчому судді , що виявлені та вилучені речі,а саме: транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21099» д.н.з НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Окрім того, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України. Слідчим в клопотанні було наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. На момент розгляду даної скарги, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0003104 від 28.09.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, проведені всі можливі слідчі дії та експертизи, в тому числі на встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

Згідно ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно поданої на адресу суду заяви слідчого ОСОБА_4 на даний час проведено всі необхідні експертні дослідження. Крім того, згідно висновку експерта №333 від 30.10.2019 року неповнолітнім ОСОБА_6 , отримано легкі тілесні ушкодження, що виключає ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Вказані обставини підтверджуються також доданими заявником до матеріалів скарги копіями висновків судових експертиз проведених в межах даного кримінального провадження.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться. Отже, у кожній справі, в якій зазначається про порушення цієї статті, Суд повинен з`ясувати, внаслідок чого саме відповідна особа була змушена нести непропорційний і надмірний тягар. Як при втручанні у право мирного володіння майном, так і при утриманні від застосування заходів, необхідно забезпечити справедливий баланс між вимогами загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основних прав відповідної особи. Вимога щодо забезпечення такого балансу випливає зі структури статті 1 Першого Протоколу, якщо розглядати її в цілому. Зокрема, вживаючи будь-яких заходів, у тому числі й заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна дбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.

Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.

Доказів, які б на теперішній час свідчили про потреби досудового розслідування на такий ступінь втручання у право власності заявника слідчому судді не представлено, а накладений арешт, з урахуванням тривалого часу проведення досудового розслідування, відсутності відомостей про пред`явлення будь-кому підозри, перебування транспортного засобу на стоянці, свідчать про порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження заявника у праві його власності та завдань кримінального провадження, розслідування якого триває значний час.

На час розгляду скарги, органом досудового розслідування не було надано достатніх та належних доказів для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання належного ОСОБА_3 , майна під арештом, що прямо не узгоджується із положеннями ст. 28 КПК України та призводить до порушення принципу правової визначеності, у зв`язку з чим суттєво впливає на права власника щодо користування своїм майном.

Зважаючи на доводи, викладені у скарзі, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, слідчий суддя приходить до висновку, що в застосуванні такого засобу забезпечення кримінального провадження як арешт майна в частині заборони користування даним майном його власником та законним володільцем відпала потреба.

Враховуючи те, що накладення арешту на майно перешкоджає законному праву ОСОБА_3 , користуватися своїм майном, а також те, що, стороною обвинувачення не надано доказів, які б вказували на необхідність застосування такого виду арешту автомобіля, крім того зважаючи на доводи заявника слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого виду арешту на майно відпала потреба, а тому подане заявником клопотання про часткове скасування арешту з майна підлягає задоволенню частково, оскільки існують всі передбачені Законом підстави для такого скасування арешту з майна в частині заборони користування даним майном його власником та законним володільцем.

Разом з тим, на теперішній час досудове розслідування не завершено, автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості відчуження вказаного транспортного засобу, його знищення чи переховування, потреба в арешті в частині розпорядження автомобіля не відпала. Разом із тим, в даному випадку арешт автомобіля у вигляді заборони його користуванням, не є необхідним для даного кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що питання повернення арештованого майна після скасування накладеного на нього арешту врегульовано нормами Кримінального процесуального кодексу України (зокрема, пунктом 4 частини першої статті 169) та не потребує ухвалення слідчим суддею будь-яких рішень з цього приводу, таке у відповідності до положень КПК України підлягає негайному поверненню власнику.

Щодо вимоги заявника про скасування постанови слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , про відмову в задоволенні клопотання, винесеної 21.10.2019 року в рамках кримінального провадження №0003104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесене в ЄРДР від 28.09.2019 року, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження.

Встановлений ч. 1 ст. 303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування є вичерпним.

Серед даного переліку відсутнє оскарження такого рішення слідчого як постанова про відмову в задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

Таким чином, статтею 303 КПК України оскарження такого рішення слідчого до слідчого судді не передбачено.

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 170 174, ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий судя:

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0003104 відомості про яке внесено в ЄРДР від 28.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -задовольнити частково.

Скасувати частково арешт майна, в частині заборони користування майном, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 жовтня 2019 року в рамках кримінального провадження №0003104 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесене в ЄРДР від 28.09.2019 року, в частині заборони користування майном, а саме: на транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «21099» д.н.з НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , яким керував громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1