Справа №491/558/20
Провадження №1-кс/491/55/20
У Х В А Л А
09 липня 2020 року м. Ананьїв

Слідчий суддя Ананьївського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 7 липня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про накладення арешту на документи вилучені 6 липня 2020 року в Одеській дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі ухвали слідчого судді від 30 червня 2020 року про тимчасовий доступ до речей і документів,

В С Т А Н О В И В :

До Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 7 липня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про накладення арешту на документи вилучені 6 липня 2020 року в Одеській дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі ухвали слідчого судді від 30 червня 2020 року про тимчасовий доступ до речей і документів.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, здійснюється слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , що підтверджується доданим до клопотання витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також, з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів у складі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Слідчий СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 до суду на розгляд клопотання не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій просив клопотання розглядати за його відсутності, зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до суду на розгляд клопотання не з`явилися.

Проте, 9 липня 2020 року до суду електронною поштою надійшов лист директора Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 від 8 липня 2020 року №20-193/20 (а.с.34), в якому зазначено, що представник Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у судове засідання з розгляду клопотання, призначене на 9 липня 2020 року з`явитися не має змоги, оскільки приймає участь у іншому судовому засіданні, у зв`язку з чим просить відкласти розгляд клопотання.

З приводу клопотання представника Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про відкладення розгляду клопотання слідчий суддя зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зі змісту частини 2 статті 172 КПК України вбачається, що законодавець визначив, що присутність особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна не є обов`язковою.

При цьому, статтею 172 КПК України визначено стислий строк розгляду клопотання про арешт майна, а саме не пізніше двох днів з дня його надходження.

Можливості відкладення розгляду клопотання про арешт майна главою 17 КПК України не передбачено.

Крім того, в листі директора Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 від 8 липня 2020 року №20-193/20 (а.с.34), зазначено, що представник Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у судове засідання з розгляду клопотання, призначене на 9 липня 2020 року з`явитися не має змоги, оскільки приймає участь у іншому судовому засіданні.

Проте, до вказаного листа не додано жодних доказів того, що представник Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приймає участь у будь-якому іншому судовому засіданні, та саме у зв`язку з цим не може прийняти участь у розгляді клопотання.

Крім того, частиною 4 статті 64-2 КПК України визначено, що представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути: особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником; керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю - у випадку, якщо власником майна, щодо якого здійснюється арешт, є юридична особа.

З положень частини 4 статті 64-2 КПК України можливо зробити висновок, що Одеська дирекція АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », як юридична особа, може мати необмежену кількість представників з числа її працівників, для наділення їх відповідними повноваженням необхідна лише довіреність, яку видає керівник підприємства, що також ставить під сумнів неможливість участі представника Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у розгляді клопотання з об`єктивних та поважних причин.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що розгляд клопотання за відсутності представників одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не позбавляє їх права в подальшому, у разі незгоди з рішенням за результатами розгляду клопотання, у відповідності до положень ст.174 КПК України, подати слідчому судді клопотання про скасування арешту майна, або оскаржити рішення в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності особи, яка з ним звернулася та представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

При цьому, відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали, з`ясувавши обставини, викладені в клопотанні слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, з клопотання вбачається, що 11 червня 2020 року до чергової частини Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява директора Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 про те, що 27 травня 2020 року під час проведення раптової перевірки у відділенні поштового зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлено нестачу цінностей на загальну суму 18127,50 грн., з них: товари народного споживання 15186,08 грн., ЗПО 954,91 грн., газети роздрібу 1986,51 грн.

11 червня 2020 року заява від директора Одеської дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_11 зареєстрована в журналі єдиного обліку за №1574. Відомості за вказаною заявою відповідно до вимог ст.214 КПК України внесені слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 11 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) начальника Центру поштового зв`язку №2 Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку (УДППЗ) « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_12 «Про тимчасове прийняття на роботу» №216-к від 08 серпня 2016 року ОСОБА_13 з 10 серпня 2016 року прийнято тимчасово на посаду начальника відділення поштового зв`язку с.Долинське Центру поштового зв`язку №2 Одеської дирекції УДППЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Адміністрацією Центру поштового зв`язку №2 Одеської дирекції УДППЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 10 серпня 2016 року з ОСОБА_13 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та ОСОБА_13 є службовою особою, тобто особою, яка обіймає посаду, пов`язану із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у своїй роботі керується Конституцією України, законами, чинним законодавством України про поштовий зв`язок, постановами та розпорядженнями керівництва УДППЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », положенням про Центральне відділення поштового зв`язку №2 Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто здійснювала керівництво трудовим колективом в установі державної власності виконувала, повноваження по управлінню, розпорядженню майном. Також, обов`язки ОСОБА_14 визначалися посадовою інструкцією начальника відділення поштового зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім того, з ОСОБА_13 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Як зазначено в клопотанні, у середині лютого місяця 2020 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, у ОСОБА_13 , у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем виник злочинний умисел, спрямований на привласнення коштів ІНФОРМАЦІЯ_3 Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у вигляді готівки, які знаходились в її оперативному, управлінні.

Реалізуючи свій злочинний умисел, працюючи на посаді начальника відділення поштового зв`язку с.Долинське Центру поштового зв`язку №2 Одеської Дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_13 будучи службовою особою та використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, в порушення своїх посадових обов`язків в період часу з середини лютого місяця 2020 року, точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою привласнення чужого майна, яким внаслідок службового становища остання мала право оперативного управління, перебуваючи в приміщенні відділення поштового зв`язку с.Долинське Центру поштового зв`язку № НОМЕР_1 Одеської дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи доступ до грошових коштів, що знаходяться в касі відділення поштового звязку будучи відповідальною особою за їх збереження та облік, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнила частину грошових коштів в сумі 15186 гривні 08 копійок, які обліковувались по касі як в залишку за товари народного споживання, готівкові кошти у сумі 957 гривень 91 копійка, які обліковувались по касі як в залишку за знаки поштової оплати, готівкові гроші у сумі 1986 гривень 51 копійка, які обліковувались по касі як в залишку за газети в роздріб, що надходили до відділення поштового зв`язку при проведенні операцій з готівковими коштами.

Таким чином, ОСОБА_13 шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем привласнила на свою користь грошові кошти на загальну суму 18127 гривень 50 копійок, які належали ІНФОРМАЦІЯ_4 товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » підпорядкованого ІНФОРМАЦІЯ_5 . Своїми навмисними діями ОСОБА_13 завдала ІНФОРМАЦІЯ_6 Одеської дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », підпорядкованого ІНФОРМАЦІЯ_5 шкоду на загальну суму 18127 гривень 50 копійок.

Надалі, ОСОБА_13 , діючи у відповідності свого злочинного умислу обернула вказані грошові кошти на свою користь, та витратила їх на свій розсуд.

26 червня 2020 року ОСОБА_13 повідомлено відповідно до ст.ст.42, 276, 277, 278 КПК України про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, тобто у привласненні та розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

6 липня 2020 року ОСОБА_15 , на підставі ухвали слідчого судді Ананьївського районного суду Одеської області №491/1155/20 від 30 червня 2020 року, було надано тимчасовий доступ до документів: а саме: посадової інструкції начальника відділення поштового зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_13 , затвердженої 1 серпня 2016 року на 5 аркушах; наказу №216-к від 8 серпня 2016 року про прийняття ОСОБА_13 тимчасово на роботу начальника відділення поштового зв`язку Долинське на 1 аркуші; договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на 1 аркуші; акту за результатами службового розслідування щодо нестачі товарів роздрібної торгівлі у ІНФОРМАЦІЯ_9 філії Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19 червня 2020 року на 3 аркушах.

Вказані документи вилучено, опечатано в паперовий пакет та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ІНФОРМАЦІЯ_10 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Клопотання про накладення арешту обґрунтовується тим, що документи, вилучені в Одеській дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в ході здійснення 6 липня 2020 року тимчасового доступу до речей і документів, можуть бути використані, як доказ в суді, тому є необхідність їх збереження від знищення, оскільки дані документи мають обмежений термін зберігання і можуть бути знищені або змінені зацікавленими особами.

Абзацом 1 частини 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_11 . Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_12 , одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2020 року, за підозрою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, що підтверджується доданим до клопотання витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.7).

З доданої до клопотання копії протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 6 липня 2020 року (а.с.21-22) вбачається, що слідчим СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 6 липня 2020 року у місті Одеса за участю представника особи, яка була зазначена в ухвалі слідчого судді, як володілець речей та документів ОСОБА_15 та понятих, на підставі ухвали слідчого судді від 30 червня 2020 року ознайомився з: наказом №216-к від 8 серпня 2016 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 » Котюжанського про тимчасове прийняття на роботу ОСОБА_16 на 1 арк.; договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 10 серпня 2016 року, укладеним між начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 Одеської дирекції ЦДППЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ОСОБА_13 на 1 арк.; посадовою інструкцією начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 -1 ОСОБА_13 на 5 арк.; актом службового розслідування щодо нестачі товарі роздрібної торгівлі у ІНФОРМАЦІЯ_14 філії Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19 червня 2020 року на 3 арк.

Зазначені документи, на підставі ухвали слідчого судді від 30 червня 2020 року про тимчасовий доступ, були вилучені, що, окрім зазначеного протоколу, підтверджується копією опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді (а.с.23), який є додатком до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 6 липня 2020 року (а.с.21-22).

В рамках кримінального провадження №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2020 року, здійснюється досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України.

Частиною 1 статті 191 КК України передбачено відповідальність за привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

З наведеного вбачається, що суб`єктом злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, є службова особа.

Визначення службової особи наведено в частині 3 статті 18 КК України, якою визначено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Аналогічні положення містяться в примітці до статті 364 КК України, в якій зазначено, що службовими особами у статтях 364, 368, 368-5, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Такий підхід до визначення чи є особа службовою, наведено в абзаці 4 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», в якому зазначено, що суб`єктом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем (частина друга статті 191 КК) може бути лише службова особа. Вирішуючи питання, чи є та або інша особа службовою, належить керуватися правилами, викладеними в пунктах 1 і 2 примітки до статті 364 КК України.

Пунктом 1 Наказу ІНФОРМАЦІЯ_15 від 5 грудня 2008 року №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» затверджено та введено в дію з 1 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, зокрема форму №П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу».

Типова форма №П-1, затверджена наказом ІНФОРМАЦІЯ_16 від 5 грудня 2008 року №489, містить відомості зокрема, про: дату прийняття на роботу; посаду; умови праці; прізвище, ім`я, по батькові особи, яка приймається на роботу; посадовий оклад та надбавки до нього.

При цьому, факт того, що ОСОБА_13 постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням обіймала в ІНФОРМАЦІЯ_7 -1 посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, дійсно може бути доведено наказом №216-к від 8 серпня 2016 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 » Котюжанського про тимчасове прийняття на роботу ОСОБА_16 на 1 арк.; посадовою інструкцією начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_13 на 5 арк.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у статті 191 КК України передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи. Предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо. Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем полягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Указом Президії Верховної Ради СРСР було затверджено «Положення про матеріальну відповідальність робітників і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації» (далі Положення), пунктом 11 якого визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли 18-річного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Радою Міністрів СРСР.

Посади і види робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджені постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріатом ВЦРПС «Про затвердження переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» від 28 грудня 1977 року №447/24 (далі Перелік № 447/24)

З додатку №2 до Переліку №447/24 вбачається, що типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність повинен містити відомості про обов`язки працівника щодо збереження ввіреного або переданого йому на зберігання майна.

З наведеного вбачається, що за допомогою відомостей, які можуть міститись в: наказі №216-к від 8 серпня 2016 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 » Котюжанського про тимчасове прийняття на роботу ОСОБА_16 на 1 арк.; договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 10 серпня 2016 року, укладеному між начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 Одеської дирекції ЦДППЗ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ОСОБА_13 на 1 арк.; посадовій інструкції начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 -1 ОСОБА_13 на 5 арк.; акті службового розслідування щодо нестачі товарі роздрібної торгівлі у ЦПЗ Любашівка філії Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19 червня 2020 року на 3 арк., може бути доведено чи спростовано факти: умисного протиправного і безоплатного обернення чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи; того, що предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання тощо

Частиною 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

При цьому, з наведеного вбачається, що документи, на які слідчий просить накласти арешт, можуть містити відомості про обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При цьому, частиною 1 статті 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до частини 2 статті 84 КПК України визначено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Таким, чином документи, вилучені в Одеській дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в ході здійснення 6 липня 2020 року тимчасового доступу до речей і документів, можуть бути використані при доказуванні у кримінальному провадженні.

З наведеного вбачається, наявність підстав для арешту майна та ризиків, передбачених ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, зокрема, що документи на які планується накласти арешт можуть бути доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим в разі їх повернення особам, в яких їх було вилучено буде створено можливість для їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З клопотання вбачається, що майно на яке планується накласти арешт було вилучено під час здійснення тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді від 30 червня 2020 року (а.с.14-20), у зв`язку з чим відповідно до положень ст.ст.167-168 КПК України воно не підпадає під визначення тимчасово вилученого майна.

Абзацом 1 частини 3 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З наведеного вбачається, що документи, на які планується накласти арешт можуть бути використані в якості доказів у кримінальному провадженні, при цьому існує обґрунтована можливість знищення або переховування вилученого майна у разі його повернення особам, в яких його було вилучено, у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 173, 369-371 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Котовської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 , подане 7 липня 2020 року в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000106, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, про накладення арешту на документи вилучені 6 липня 2020 року в Одеській дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі ухвали слідчого судді від 30 червня 2020 року про тимчасовий доступ до речей і документів, задовольнити.

Накласти арешт на документи вилучені 6 липня 2020 року в Одеській дирекції Акціонерного товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » під час здійснення тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді Ананьївського районного суду Одеської області від 30 червня 2020 року, а саме:

1)посадову інструкцію начальника відділення поштового зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_13 , затвердженої 1 серпня 2016 року на 5 аркушах;

2)наказ №216-к від 8 серпня 2016 року про прийняття ОСОБА_13 тимчасово на роботу начальника відділення поштового зв`язку Долинське на 1 аркуші;

3)договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на 1 аркуші;

4)акт за результатами службового розслідування щодо нестачі товарів роздрібної торгівлі у ВПЗ Любашівка філії Одеської дирекції АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19 червня 2020 року на 3 аркушах.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Зберігання арештованого майна здійснювати у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Копію ухвали направити слідчому та тертій особі, щодо майна якої вирішено питання про арешт майна.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1