Справа №№ 148/2087/18
В И Р О К
Іменем України

31 січня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000341 від 29.07.2018 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня-спеціальна, не одружений, працює тимчасовими заробітками, раніше судимого 24.01.2018 Тульчинським р/с по ст. 185 ч.2, 75 КК України до 2 років п/в з встановленням іспитового строку на 2 роки, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 , будучи засудженим Тульчинським районним судом Вінницької області 24.01.2018 за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, за що судимість у передбаченому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та 29 липня 2018 року у м. Тульчин Вінницької області скоїв нові злочини за наступних обставин.

Близько 15:30 год. 29.07.2018, водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в порушення п. 2.1. а, де відповідно «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, не маючи такого, керуючи транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ 21083 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вулиці М. Леонтовича м. Тульчин Вінницької області в напрямку с. Зарічне Тульчинського району Вінницької області.

Разом із тим грубо нехтуючи рядом вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, а саме п. 2.9 (а) згідно якого «у стані алкогольного сп`яніння керувати транспортним засобом заборонено», п. 12.4 згідно якого «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.» та п. 12.3 згідно якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди», ОСОБА_7 перевищив дозволену максимальну швидкість руху в населеному пункті, яка становила 72-80 км/год., тим самим проявивши злочинну недбалість до дорожньої обстановки, тим самим не реагував на її можливу зміну, поставивши під загрозу життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, та при виникненні небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який в цей час перетинав проїжджу частину справа на ліво, відповідно напрямку руху автомобіля, якого ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав технічну можливість це зробити, в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_14 який внаслідок дорожньо транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження та о 16:50 год. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у реанімаційному відділенні Тульчинської ЦРЛ.

Згідно висновку експерта №122 від 20.09.2018 року: смерть ОСОБА_14 настала внаслідок: закритої черепно мозкової травми, забою речовини головного мозку, крововиливу в мозочок, розриву між хребцевого з`єднання в шийному відділі на рівні 3,4 го тіл хребців з розривом спинного мозку, множинних переломів ребер зліва по біля хребцевій лінії з пошкодженням пристінкової пліви.

Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення, та перебувають у причино наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Відповідно до висновку судової авто технічної та транспортно - трасологічної експертизи № 5151/5152/18-21 від 27.09.2018 невідповідність дій водія ОСОБА_7 нормам вимог п.п. 12.4, 12.3 Правил дорожнього руху України, перебували у причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди.

Окрім того, ОСОБА_7 , 29.07.2018 близько 15 год.30 хв. по вулиці

М. Леонтовича м. Тульчин Вінницької області здійснивши наїзд на пішохода ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, забою речовини головного мозку, крововиливу в мозочок, розриву між хребцевого з`єднання в шийному відділі на рівні 3,4 го тіл хребців з розривом спинного мозку, множинних переломів ребер зліва по біля хребцевій лінії з пошкодженням пристінкової пліви, що згідно висновку експерта №122 від 20.09.2018 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент їх спричинення, усвідомлюючи, що останній перебуває в небезпечному для життя та безпорадному стані, оскільки сам поставив його в такий стан, нехтуючи моральними і правовими нормами та маючи умисел на завідоме залишення особи без допомоги, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження від отриманих тілесних ушкоджень, при наявній можливості з його боку надати потерпілому ОСОБА_14 допомогу, в порушення вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року згідно змісту якої: «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди» а також в порушення п. в ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», де зазначено, що громадяни України зобов`язані вживати передбачених ЗУ «Про екстрену медичну допомогу», заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги іншим особам, які знаходяться у невідкладному стані, свідомо не зупинивши транспортний засіб, яким керував, а також не намагався вжити заходи щодо надання потерпілому медичної допомоги та транспортування його до медичного закладу, хоча сам поставив ОСОБА_14 в небезпечний для життя стан, з метою уникнення від встановленої Законом відповідальності, завідомо залишив його без допомоги у небезпечному для життя стані та був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, продовжив рух по вул. М. Леонтовича у м. Тульчин Вінницької області, де був заблокований іншими учасниками дорожнього руху.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєні інкримінованих йому кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 135 ч.1, 286 ч.2 КК України, визнав повністю і суду показав, що 29.07.2018, він рухався на своєму автомобілі марки ВАЗ 21083 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Леонтовича м. Тульчина в с. Зарічне. Разом з ним в автомобілі перебував пасажир ОСОБА_15 , якого він відвозив в с. Зарічне, Тульчинського району. Перед цим він разом із ОСОБА_15 перебував на ставку, де вони відпочивали, і він вживав пиво. Коли він рухався по вул. Леоновича, за кермом автомобіля, зі швидкістю приблизно 70 км/год, то приблизно не доїжджаючи до Тульчинського хлібзаводу, йому зателефонували на мобільний і він відволікся. В цей час, він відчув удар в автомобіль і подумав, що зачепив своїм автомобілем припаркований на узбіччі інший автомобіль. Це відбулось напроти магазину «Урожай» по вул. Леонтовича. Від даного удару він побачив, що розбилось скло правої пасажирської дверцяти, але він проїхавши ще близько 200 м, зупинився. В цей час, перед ним зупинився інший автомобіль, який його обігнав, перекривши дорогу. Водій даного автомобіля повідомив йому, що він збив пішохода. Після чого даний водій зателефонував до поліції. Під час даного ДТП, він не бачив, що збив пішохода, разом з тим, вину свою визнає повністю і щиро кається. Також ним визнається повністю цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди та частково моральну шкоду в сумі 50000 грн. Під час виступу в судових дебатах вказав, що вину свою визнає повністю.

Крім повного та беззастережного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджується показами потерпілих, свідків, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 29.07.2018, точного часу він не пам`ятає, йому зателефонував на мобільний його знайомий ОСОБА_16 і повідомив про ДТП, в якому постраждав його батько ОСОБА_14 . За 10-15 хв., він прибув на місце, але йому повідомили, що батька вже забрали до лікарні. Він зразу же поїхав до лікарні, де довідався, що батько перебуває в реанімаційному відділенні. Через хвилин 30, йому повідомили, що батько помер. Після цього, він повернувся на місце ДТП, де зробив фотознімки, після чого повідомив матір про те, що сталось. Уже на місці події, він довідався, що автомобілем, який збив його батька, керував водій ОСОБА_7 . В даному кримінальному провадженні ним заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди просить залишити без розгляду, так як така шкода йому повністю відшкодована. Разом з тим, просить стягнути з обвинуваченого на його користь завдану моральну шкоду в сумі 150000 грн., яка полягає у спричиненні йому моральних переживань, психологічних страждань, в зв`язку із втратою рідної людини батька. Також висловив позицію щодо призначення обвинуваченому максимальної міри покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що про обставини ДТП та загибелі її чоловіка, вона дізналась від сина. В зв`язку із втратою чоловіка, нею заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Матеріальну шкоду, їй відшкодовано обвинуваченим, тому в цій частині вона претензій до нього не має. Просить задоволити її цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, яку вона оцінює в 300000 грн., в зв`язку з втратою чоловіка. Також висловила свою позицію щодо призначення покарання, згідно закону, яке обвинувачений заслужив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює в магазині «Наша ряба», що по вул. Леонтовича м. Тульчина, біля Тульчинського хлібокомбінату. Влітку 2018, точної дати вона не пам`ятає, вона перебувала на робочому місці в магазині, і через вікно бачила на тротуарі чоловіка в шляпі. Через деякий час вона почула якийсь удар, і вийшла на вулицю та побачила, що цей чоловік лежав на проїжджій частині дороги, біля тротуару. Самого моменту наїзду вона не бачила, але зазначила, що в місці де лежав чоловік, ніяких припаркованих авто не було. Після цього, вона зразу же зателефонувала на швидку.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він перебував вдома, і йому зателефонував брат ОСОБА_5 , і повідомив про ДТП, в якому постраждав їх батько. Він разом з ним приїхав на місце, де побачив, що ДТП відбулось напроти магазину «Калина» по вул. Леонтовича м. Тульчина, що біля хлібозаводу. Автомобіль обвинуваченого, стояв на відстані близько 200 м від даного місця, біля автобусної зупинки.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює продавцем в магазині «Калина», що розташований біля Тульчинського хлібокомбінату в м. Тульчині, по вул. Леонтовича. Влітку 2018 року, точної дати вона не пам`ятає, вона почула якийсь звук, схожий на удар, і через відчинені двері магазину побачила, як чоловік летів з проїжджої частини дороги на тротуар і впав. Також мельком вона бачила автомобіль, який після цього удару не зупинився і поїхав далі. Крім того, звуку, який би був схожий на гальмування автомобіля вона не чула. Припаркованих автомобілів поблизу магазину не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він разом із ОСОБА_7 їхав в його автомобілі та сидів на передньому сидінні пасажира. Їхали вони з рибалки, де вживали спиртне. Однак ОСОБА_7 пив лише пиво. Їхали вони в с. Зарічне, а саме ОСОБА_7 відвозив його додому. Коли вони проїжджали по вул. Леонтовича м. Тульчина, то він відчув удар в автомобіль в праву сторону, від чого посипалось скло правої дверцяти біля нього. Але що-то був за удар, він не зрозумів, і не бачив, що відбулось. Вони подумали, що зачепили припаркований автомобіль на узбіччі дороги. Після даного удару ОСОБА_7 проїхав ще близько 100 м і зупинив автомобіль. В цей час їм дорогу перекрив автомобіль Шевроле, і водій повідомив, що вони збили людину. Після цього викликали поліцію та швидку.

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він їхав в м. Тульчині по центральній вулиці зі швидкістю біля 60 км/год, але дати він не пам`ятає. Проїжджаючи, його на великій швидкості обігнав автомобіль марки ВАЗ 2108. Де це відбулось, він не знає, так як не місцевий. Через деякий час, коли даний автомобіль, від`їхав на певну відстань, він побачив, як щось відлетіло в сторону від вказаного автомобіля, тоді він зразу же пришвидшився і під`їхавши на місце побачив, чоловіка, який лежав на дорозі. Зрозумівши, що даним автомобілем було збито людину, він наздогнав даний автомобіль, і перекривши йому дорогу, примусив зупинитись. Коли з даного автомобіля вийшов водій і пасажир, він побачив, що вони перебували в нетверезому стані, і він зразу же повідомив в поліцію. Після того, як автомобілем було збито людину, даний автомобіль не гальмував і не зупинявся. Зупинитись водія автомобіля він змусив, перекриваючи йому дорогу.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він працює лікарем реанімаційного відділення Тульчинської ЦРЛ. Дати він не пам`ятає, але влітку 2018 року до відділення було доставлено чоловіка після ДТП, який перебував у важкому стані. Даному чоловіку ним проводились реанімаційні заходи, які не дали позитивних результатів, і чоловік через деякий час помер у відділенні, в зв`язку з тим, що отриманні травми не були сумісні із життям.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджується дослідженими судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.07.2018, план-схемою та фототаблицею до нього, відповідно до якого зафіксовано місце розташування ДТП та відповідні сліди (т.2 а.с. 32-45);

- постановою та протоколом про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи, відповідно до яких у ОСОБА_7 було відібрано кров для проведення експертизи (т.2 а.с. 50-51);

- висновком експерта № 2117 від 08.08.2018, відповідно до якого в крові гр. ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,8 % (т.2 а.с. 59);

- висновком експерта № 122 від 19.09.2018, згідно якого встановлена наявність тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_14 та причина смерті (т.2 а.с. 65-67);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів, відповідно до якого було вилучено диск із відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Урожай» (т.2 а.с. 70-71);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів, відповідно до якого було вилучено диск із відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Калина» (т.2 а.с. 74-75) та відповідним диском із відеозаписом, який продемонстровано учасникам справи в судовому засіданні;

- висновком експерта № 5151/5152/18-21 від 27.09.2018, згідно якого встановлено швидкість автомобіля, а також спростовуються покази ОСОБА_7 і ОСОБА_10 щодо наявності припаркованого автомобіля, із-за якого міг вийти пішохід, невідповідність дій водія ОСОБА_7 ПДР України та причинно-наслідковий зв`язок не виконання водієм ПДР з виникнення дорожньо-транспортної пригоди.

- висновком експерта № 711 від 26.10.2018, відповідно до якого встановлено технічний стан автомобіля ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 ;

- характерезуючі дані на особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження в їх сукупності, оцінюючи доводи обвинуваченого про те, що він не міг бачити пішохода, так як на проїжджій частині дороги, на узбіччі стояли автомобілі, суд вважає, що вони в повній мірі спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Так, такі доводи обвинуваченого спростовуються показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які на час вказаних подій працювали продавцями в магазинах «Наша ряба» та «Калина», і які вказали на те, що на узбіччі будь-яких транспортних засобів не було.

Крім того, така позиція обвинуваченого також спростовується дослідженим в судовому засіданні висновком експертизи № 5151/5152/18-21 від 27.09.2018, згідно якого експертним шляхом спростовуються покази ОСОБА_7 і ОСОБА_10 щодо наявності припаркованого автомобіля, із-за якого міг вийти пішохід, а також оглянутими в судовому засіданні відеоматеріалами із камер спостереження.

За вказаних обставин, суд вважає, що доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , які не знайшли свого об`єктивного підтвердження, є одним із способів його захисту для можливого пом`якшення відповідальності за вчинений злочин.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в порушені правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, кваліфікуючою ознакою якого є спричинення смерті потерпілого, доведена в судовому засіданні в повному обсязі і його дії слід кваліфікувати за ст. 286 ч.2 КК України.

Крім того, в судовому засіданні доведена вина обвинуваченого ОСОБА_7 і в завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, в зв`язку з чим його дії підлягають кваліфікації за ст. 135 ч.1 КК України.

Даючи оцінку доводам захисника, яка в судових дебатах висловила позицію про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ст. 135 ч.1 КК України, суд зазначає, що вказана позиція суперечить фактичним обставинам справи та показам самого обвинуваченого, який в своїх показах повністю визнав свою вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також підтвердив свою позицію і в судових дебатах.

Так, ст. 135 ч.1 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Суспільна небезпека цього злочину полягає у поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані.

Потерпілим від цього злочину є особа, яка характеризується сукупністю двох ознак. Так, вона: а) перебуває в небезпечному для життя стані; б) позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану.

Небезпечним для життя станом слід вважати такий стан, коли особа без сторонньої допомоги не має можливості вжити ефективних заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Небезпечний для життя стан може означати, ситуацію, коли особа збита автомобілем, залишилась на проїзній частині дороги.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 135 КК України, завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння. Що стосується наслідків, ставлення суб`єкта злочину до них завжди характеризується необережністю (злочинною недбалістю чи злочинною самовпевненістю).

Із законодавчого визначення випливає, що моментом закінчення злочину є ухилення від надання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані. Для кваліфікації дій винного за цією нормою кримінального закону не має значення і те, що хтось інший надав чи намагався надати допомогу залишеному в небезпеці, а також тяжкість тілесних ушкоджень отриманих в результаті ДТП.

Крім того, Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" рішення в справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Таким чином, за встановлених в судовому засіданні фактичних обставин, а саме, що обвинувачений не здійснив вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху України, які інкримінуються йому у вину, є повністю доведеним той факт, що водій ОСОБА_7 одразу після наїзду на потерпілого, не зупиняючи автомобіль, не надавши допомоги останньому, який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень її потребував, самовільно покинув місце пригоди, залишивши потерпілого у небезпечному для життя стані. І лише внаслідок дій інших учасників дорожнього руху його автомобіль був заблокований.

Вказана позиція суду також узгоджується із висновками Верховного суду викладеними в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду в справі № 128/5462/14-к від 24.05.2018.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку скоєних злочинів, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, щире каяття.

До обставин, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, суд відносить щире каяття в скоєному злочині, часткове відшкодування завданого збитку.

Обтяжуючими вину обставинами являється вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України, ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного. Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, ОСОБА_7 вчинено злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин. За місцем проживання характеризується задовільно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашену судимість, вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку, наявністю пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин. В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, буде призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій визначених ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України, з призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке останній повинен відбувати.

Висновки суду щодо призначення додаткового покарання ґрунтуються на встановлених в судовому засіданні обставинах, в тому, що згідно довідки Тульчинського сервісного центру № 0544 від 03.10.2018, хоча обвинувачений ОСОБА_7 і позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік, згідно постанови Тульчинського районного суду від 23.12.2016, однак посвідчення водія, відповідно до вимог чинного законодавства, на зберігання в ТСЦ 0544 не здав, і вказане посвідчення в нього не вилучено працівниками поліції. Крім того, на момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений використовував посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке надавало йому право керувати транспортним засобом.

В свою чергу призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд також враховує ті обставини, що останній вчинив злочини передбаченні ст. ст. 296 ч.2 та 135 ч.1 КК України, а тому покарання йому необхідно призначити за кожен злочин окремо, і остаточне покарання призначити за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим.

Крім того, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкримінуємі йому злочини після постановлення вироку Тульчинського районного суду від 24.01.2018, яким його засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, із застосуванням ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку на два роки.

Вказані обставини свідчать про необхідність призначення остаточного покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 71 КК України, з врахуванням попереднього вироку, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Строк відбування покарання необхідно рахувати з часу приведення вироку до виконання та затримання ОСОБА_7 у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги ті обставини, що в судовому засіданні, стороною обвинувачення було заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді цілодобового домашнього арешту, суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню та до набрання вироком законної сили, відносно обвинуваченого з метою попередження ризиків щодо ухилення від відбування покарання слід обрати запобіжний захід цілодобовий домашній арешт та виконання покласти на органи поліції.

Вирішуючи цивільний позов, заявлений потерпілими, з врахуванням встановленої в судовому засіданні вини обвинуваченого, на підставі ст. ст. 1167, 1177 ЦК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так, стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підлягає завдана моральна шкода. Враховуючи ті обставини, що останні зазнали моральних страждань, які супроводжувались психологічними переживаннями пов`язаними з втратою чоловіка потерпілою ОСОБА_6 , втратою батька потерпілими ОСОБА_5 , суд, з врахуванням вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, вважає, що еквівалентом грошового стягнення, яке підлягає відшкодуванню обвинуваченим, буде стягнення коштів в сумі по 75000 грн. відповідно кожному потерпілому.

Питання речових доказів судом вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд вважає, що вони підлягають стягненню з обвинуваченого в сумі 3861 грн. в зв`язку із залученням експертів для проведення автотехнічних експертиз.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1167, 1177 ЦК України, ст. ст. 50, 65, 70, 71, 135 ч.1, 286 ч.2 КК України. ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України і призначити йому покарання:

по ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки;

по ст. 135 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

З врахуванням вироку Тульчинського районного суду від 24.01.2018, остаточне покарання ОСОБА_7 призначити на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у виді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу приведення вироку до виконання та затримання ОСОБА_7 у встановленому законом порядку.

До набрання вироком законної сили, але не більше як строком на 60 днів, обрати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід домашній арешт, заборонивши останньому цілодобово залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Виконання запобіжного заходу щодо домашнього арешту покласти на Тульчинський ВП НВП ГУНП у Вінницькій області.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_17 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого АДРЕСА_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої АДРЕСА_2 , кошти в сумі по 75000 грн. (сімдесят п`ять тисяч гривень) кожному потерпілому, як компенсація відшкодування моральної шкоди.

Речові докази транспортний засіб марки ВАЗ 2108 д.н.з. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_18 , скасувавши арешт на вказане майно накладений ухвалою слідчого судді від 01.08.2018 в кримінальному провадженні № 0000341.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави понесенні процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3861 грн.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку вручити сторонам.

Суддя