Справа № 367/7178/19
Провадження №1-кп/367/584/2020
УХВАЛА
Іменем України
29 січня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора: ОСОБА_5 ,
потерпілого: ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
обвинувачених: ОСОБА_15 ,
ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 ,
ОСОБА_19 ,
ОСОБА_20 ,
ОСОБА_21 ,
ОСОБА_22
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Ірпінського міського суду Київської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000720 від 27.09.2016 року по обвинуваченню:
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з Генеральної прокуратури України надійшло кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000720 по обвинуваченню ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_21 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_22 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2019р. дане кримінальне провадження було призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду в відкритому судовому засіданні, зазначили, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України, з викликом в судове засідання обвинуваченого та свідків. Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив суду письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_15 , який спливає 31.01.2020 року. Своє клопотання прокурор мотивує тим, що підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого згідно ч. 1 ст. 177, ст. 194 КПК України є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, а також наявність ризиків, у зв`язку з тим, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим вважав, що є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою та застосування менш суворих запобіжних заходів, у тому числі й у виді домашнього арешту, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки.
Потерпілий ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні не заперечував щодо призначення справи до судового розгляду та заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 ..
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 , якого підтримав обвинувачений ОСОБА_15 просили суд призначити справу до судового розгляду та заперечували щодо задоволення клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, вважали, що прокурором не було доведено наявність усіх зазначених ним ризиків.
Обвинувачені ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 та їх захисники ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 в підготовчому судовому засіданні не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду та заперечували щодо задоволення клопотання прокурора. Крім того, захисник ОСОБА_10 надала суду письмові заперечення на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2018р. про скасування ухвали про продовження строку досудового розслідування, в яких просила визнати ухвалу незаконною та визнати продовження строків досудового розслідування незаконним через порушення слідчим суддею вимог КПК України.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_16 в підготовчому судовому засіданні не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду. Також, заявили суду письмове клопотання про зміну умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме просили змінити зобов`язання цілодобово не залишати житло на не залишення житла в певний період доби - у нічний час з 22:00 год. до 07:00 год., оскільки під час перебування обвинуваченим під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинувачений сумлінно виконує покладені на нього обов`язки та жодних порушень не допускав.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_17 в підготовчому судовому засіданні не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду. Разом із тим, обвинувачений пояснив, що він не відмовлявся від отримання обвинувального акту, як зазначено у розписці доданій до обвинувального акту, зауважив, що під час вручення обвинувального акту він повідомив прокурора, що отримає обвинувальний акт у присутності свого захисника, однак прокурор написав, що він відмовився від отримання обвинувального акту, що не відповідає дійсності. Захисник ОСОБА_9 суду пояснив, що йому та обвинуваченому було вручено обвинувальний акт 11.09.2019р. слідчим, якому вони надали іншу розписку ніж додана до обвинувального акту та в якої вони зазначили про порушення порядку вручення цього акту, а саме слідчим а не прокурором. Крім того, захисник заявив суду письмове клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_17 умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме просили змінити зобов`язання цілодобово не залишати житло на не залишення житла в певний період доби - у нічний час з 22:00 год. до 06:00 год., оскільки під час перебування обвинуваченим під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинувачений сумлінно виконує покладені на нього обов`язки та жодних порушень не допускав. Також, зазначили, що обвинувачений хворіє на тяжку хворобу, у зв`язку із чим йому необхідний постійний медичний нагляд, тобто обвинувачений має регулярно відвідувати медичний заклад для обстеження та виконувати рекомендації лікарів задля недопущення погіршення стану його здоров`я.
Захисники ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_19 в підготовчому судовому засіданні не заперечували щодо призначення справи до судового розгляду. Разом із тим, обвинувачений пояснив, що він не відмовлявся від отримання обвинувального акту, як зазначено у розписці доданій до обвинувального акту, зауважив, що під час вручення обвинувального акту він повідомив прокурора, який вручав обвинувальний акт, що бажає отимати його у присутності захисника, який мав прибути до них за декілька хвилин, однак прокурор не захотів чекати та написав, що обвинувачений відмовився від отримання обвинувального акту, що не відповідає дійсності. Також зазначив, що він отримав обвинувальний акт пізніше але від слідчого, про що надав відповідну розписку, яка не додана до напрвленого в суд обвинувального акту. Також, зазначив, що цивільний позов йому вручено не було взагалі та про його існування він дізнався вже у суді під час підготовчого засідання. Крім того, захисник заявив суду письмове клопотання про зміну умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме просили змінити зобов`язання цілодобово не залишати житло на не залишення житла в певний період доби - у нічний час з 22:00 год. до 06:00 год., оскільки під час перебування обвинуваченим під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинувачений сумлінно виконує покладені на нього обов`язки та жодних порушень не допускав та в обвинуваченого є необхідність проведення лікування у лікаря-стоматолога. Також, захисник надав суду письмові заперечення на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2018р. у яких просив про скасування ухвали про продовження строку досудового розслідування слідчого судді від 12.12.2018р..
Потерпілі ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в підготовче судове засідання не з`явились направили до суду заяви про проведення підготовчого судового засідання без їх участі.
Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження. До обвинувального акта, в тому числі, додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії реєстру матеріалів досудового розслідування, розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений не до підозрюваного.
Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі відомості, вказані в даній статті повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.
Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Як вбачається з обвинувального акту затвердженого прокурором 11.09.2019р. у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000720 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки в ньому відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а ті, обставини, які викладені не узгоджені між собою та мають суперечності одна одній. Також в даному обвинувальному акті пред`явлене обвинувачення не було сформульовано належним чином, оскільки обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не містить чітко викладених обставин вчинення обвинуваченими злочинів, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є неконкретним, громізьким за викладенням, не зрозумілим та сумбурним, важким для сприйняття.
З вказаного обвинувального акту вбачається, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення, було допущено протиріччя.
Так, при викладенні фактичних обставин вчинення ОСОБА_15 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України та формулюванні обвинувачення за даним епізодом, вказано, що ОСОБА_15 не пізніше серпня 2016 року, перебуваючи на території Ірпінського району Київської області вирішив розробити план злочинних дій з швидкого збагачення. (а.с. 3а, 21) Далі, зазначено, що у цей же час, тобто не пізніше серпня 2016 року, ОСОБА_15 виконуючи розроблений план, переконавши Особу 3 (матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження), Особу 1 (матеріали досудового розслідування щодо якої за ч. 1 ст. 255 КК України виділені в окреме провадження, у зв`язку із оголошенням її в розшук), ОСОБА_16 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , Особу 2 (матеріали досудового розслідування щодо якої виділені в окреме провадження) та інших невстановлених осіб, у можливості швидкого незаконного збагачення, шляхом вчинення злочинів та ефективній конспірації злочинної діяльності у разі функціонування злочинної організації, повідомивши їм структуру злочинної організації, ступінчату ієрархічну підпорядкованість її членів, розроблений ним план та механізм вчинення злочинів, визначив хто і які ролі буде виконувати у злочинній організації, згідно із підпорядкованістю її членів, на що отримав їх добровільну згоду вказаних осіб на участь у злочинній організації та її діяльності, тим самим ОСОБА_15 створив стійке ієрархічне об`єднання злочинну організацію. (а.с. 5, 22) Однак далі за текстом обвинувального акту, зазначено, що таким чином, не пізніше серпня 2017 року, більш точної дати не встановлено, на території Ірпінського району Київської області ОСОБА_15 з вже існуючої злочинної організації утворене нове стійке ієрархічне об`єднання злочинну організацію. (а.с. 8, а.с. 25)
З такого викладу фактичних обставин справи та аналогічного сформульованого обвинувачення не зрозумілі місце та дата вчинення даного злочину, оскільки відповідно до адміністративно-територіального устрою України в Київській області відсутній «Ірпніський район Київської області», щодо дати вчинення наявні суперечності, а саме коли саме було створено зазначену вище злочинну організацію не пізніше серпня 2016 року чи серпня 2017 року. А також яка саме злочинна організація була створена первісно, та яка саме нова у подальшому була утворена. При цьому, надалі в обвинувальному акті описуються вчинення злочинів даною злочинною організацією, за участі деяких обвинувачених в даному провадженні починаючи з серпня 2016 року, хоча остання зазначена дата її утворення та відповідно початок її діяльності є серпень 2017 року.
Крім того, відповідно до обвинувального акту потерпілими в даному кримінальному провадженні є: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_6 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 . Однак, як при викладі фактичних обставин справи так і при формулюванні обвинувачення ПІБ потерпілих вказані інші, зокрема: по епізоду в якому потерпілим є гр. ОСОБА_25 , вказано « ОСОБА_25 », « ОСОБА_29 » та « ОСОБА_30 » (а.с. 13-14, 27а); по епізоду в якому потерпілим є гр. ОСОБА_27 , вказано « ОСОБА_27 » та « ОСОБА_31 » (а.с. 14а-15а). Крім того, за епізодом вчинення ОСОБА_15 злочину передбаченого ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України потерпілим є гр. ОСОБА_32 (а.с. 17), а в подальшому викладі гр. ОСОБА_33 (а.с. 27а) відомості про якого, як потерпілого, в обвинувальному акті та реєстрі до нього взагалі відсутні та прокурор в підготовчому судовому засіданні не надав суду будь-яких відомостей щодо даної особи. Також прокурор в підготовчому судовому засіданні не повідомляв суд щодо наявності в даному кримінальному провадженні інших потерпілих крім зазначених в обвинувальному акті, у зв`язку із чим у суду відсутня можливість самостійно визначити вірні данні особи у відношенні якої був вчинений злочин, а саме щодо ОСОБА_32 чи щодо ОСОБА_34 (а.с. 17-17а, 27а)
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.
Вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що такий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення які містяться в даному обвинувальному акті є не зрозумілими та його положення суперечать одне одному, викладені сумбурним не зручним для сприйняття текстом, оскільки з викладеного не можливо встановити обставини злочинів, які потребують доказування під час судового розгляду.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Відсутність в обвинувальному акті зрозумілого формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується.
Крім того, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Крім того, вивчивши обвинувальний акт в даному провадженні колегія суддів прийшла до висновку, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, та формулювання обвинувачення по епізоду вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, потерпілим в якому є гр. ОСОБА_23 слідчим, який складав обвинувальний акт, та прокурором, який його затвердив, порушено принцип презумпції невинуватості, закріплений у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97 (далі - Конвенція), положення якої підлягають застосуванню відповідно до ч. 2 ст. 1, ст. 9 КПК України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Пунктом 2 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Частина 5 ст. 17 КПК України (відповідно до якої поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою) встановлює механізм втілення презумпції невинуватості під час здійснення кримінального провадження, якого з огляду на вимоги ч. 1 ст. 9 КПК України повинні дотримуватися не тільки суд, а й прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади, зокрема, і під час складання та затвердження обвинувального акту.
Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, колегія суддів дійшла висновку, що в порушення вимог наведених ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п. 2 ст. 6 Конвенції в обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_19 будучи активним учасником очолюваної Особою 1 (матеріали досудового розслідування за підозрою якої виділені в окреме провадження, у зв`язку з оголошенням її у розшук) та ОСОБА_16 організованої групи, яка являлась невід`ємною частиною створеної ОСОБА_15 злочинної організації, переслідуючи умисну та корисливу мету, не пізніше 06.08.2016 року вирішив вчинити вимагання грошових коштів у ОСОБА_23 .. З цією метою, ОСОБА_19 залучив до даного кримінального правопорушення осіб молодого віку ОСОБА_35 та ОСОБА_36 .. Та в подальшому описані обставини вчинення даного злочину, за участі ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_37 та ОСОБА_38 ..
Таким чином, фактично в даному обвинувальному акті викладено обставини вчинення злочину іншими особами ОСОБА_37 та ОСОБА_39 , як окремо так і спільно із обвинуваченим, які не є обвинуваченими по даному провадженню, відсутні й відомості виділення провадження відносно цих осіб в окреме провадження, або інформація про наявність щодо цих осіб прийнятого процесуального або судового рішення, що є порушенням також вимог ст.ст. 291, 337 КПК України.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, порушує основні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, а також права осіб, які не є обвинуваченими за даним обвинувальним актом та не мають права на захист від викладеного в ньому обвинувачення в даному кримінальному провадженні, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.
Судом звертається увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Крім того, в підготовчому судовому засіданні було встановлено, що прокурором не було дотримано вимог ст. 293 КПК України, зокрема те, що обвинувальний акт обвинуваченим ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та їх захисникам не були вручені у відповідності до КПК України, зокрема обвинувальний акт вручався слідчим, а не як того вимагає КПК України прокурором та після того як прокурор направив його до суду. Крім того, обвинуваченому ОСОБА_19 не було вручено копії цивільного позову потерпілого ОСОБА_27 , який подав його під час досудового слідства. При цьому до суду разом з обвинувальним актом була направлена копія даного цивільного позову, а не його оригінал.
Також, суд, заслухавши клопотання прокурора, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_15 , вислухавши думку інших учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 слід задовольнити, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_15 відмовити, з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Так, відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Суд заслухавши доводи прокурора, захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_15 , вивчивши матеріали кримінального провадження вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний під час досудового розслідування обвинуваченому у відповідності до вимог п. 4 ст. 183 КПК України та з врахуванням наявності ризиків передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час проведення підготовчого судового засідання судом не відпали. Оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 27.06.2013 року за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України, в даний час обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, в яких він, за версією сторони обвинувачення, являється організатором злочинної організації, не всі учасники якої встановлені, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, незаконно впливати на потерпілих, свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.
Суд критично ставиться до доводів сторони захисту з приводу того, що обвинуваченому може бути замінений запобіжний захід на більш м`який, оскільки обвинувачений не має мети вплинути на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню та перешкоджати іншим чином. Так, на теперішній час судом ще не допитано потерпілих та свідків по даному провадженню, та судом враховується, що ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні ряда злочинів на чолі злочинної організації, з іншими обвинуваченими по даному кримінальному провадженню та особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження. Також, суд враховує, що обвинувачений раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та на теперішній час обвинувачується у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, а тому суд приходить до висновку, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України наявні і на теперішній час. Крім того, судом враховується й поведінка обвинуваченого в судовому засіданні, зокрема те, що під час судового засідання обвинувачений неодноразово порушував порядок своїми викриками на адресу суду, перебиванням пояснень іншими учасниками процесу та зневажливим ставленням до них та суду.
Крім того, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано, у зв`язку з чим суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_15 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає, що стороною захисту, не надано достатніх доказів на підтвердження доводів про можливість заміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт, оскільки доводи сторони захисту про виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків належним чином нічим не підтверджені, та усні обіцянки обвинуваченого з`являтись до суду та не вчиняти інших злочинів на думку суду не можуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та не спростовують доводів прокурора про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, суд враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_15 у судовому засіданні під проведення підготовчого судового засідання, а саме його агресивне ставлення до складу суду та зневагу до учасників судового засідання, через що судом було внесено ряд попереджень про порушення останнім порядку у залі судового засідання та про його можливе видалення з зали судового засідання при повторному порушенні, що на думку суду не свідчить про його бажання про належне виконання ним своїх процесуальх обов`язків у подальшому.
Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого ОСОБА_15 обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_15 необхідно продовжити строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів.
Крім того, суд, заслухавши клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , вислухавши думку інших учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 про зміну умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту можливо задовольнити частково, з таких підстав.
Стаття 181 КПК України передбачає, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.
Так, ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 26.12.2019 року обвинуваченим ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_17 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту строком до 23.02.2020 року, з урахуванням наявності ризиків передбачених п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Так, суд вважає за можливе прийняти доводи захисників та обвинувачених з приводу застосовування до останніх запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на певний час, враховуючи, що обвинувачені протягом тривалого часу, перебуваючи під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту жодного разу не порушували встановлених їм обов`язків та враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_19 потребують систематичного медичного нагляду у зв`язку із їх станом здоров`я, про що свідчать їх неодноразові звернення до суду про дозвіл на відвідування медичних установ.
За таких підстав, суд вважає за можливе задовольнити частково клопотання захисників про зміни умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Крім того, суд, заслухавши заперечення захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_10 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року про визнання ухвали про продовження строку досудового розслідування незаконною та визнання продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні незаконним, вислухавши думки учасників провадження, вивчивши заперечення, матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Зазначеному імперативному принципу відповідає використана у КПК законодавча техніка, зокрема в ч. 1 ст. 309, що містить вичерпний перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді, та цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
За змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, і не суперечать вимозі імперативності. Водночас подолання прогалин процедури, яку не передбачено КПК, шляхом застосування аналогічного процесуального порядку є неприпустимим, оскільки призведе до нехтування окремими правами і свободами, які однаковою мірою гарантовано державою.
Так, виходячи зі змісту заявлених заперечень та їх прохальної частин, захисники зявили клопотання про визнання ухвали слідчого судді незаконною та її скасування, тобто фактично такі заперечення являються апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу.
Втім, ст. 314 КПК України визначено вичерпний перелік судових рішень за наслідками проведення підготовчого судового засідання та скасування ухвал слідчого судді чи суді до нього не входит, за таких підстав суд прийшов до висновку, що у задоволенні клопотань викладених у поданих заперечень необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 109-110, 176-178, 183-184, 193-202, 291, 293, 314-317, 376 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_13 про зміну умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_19 задовольнити частково.
Клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну умов запобіжного заходу домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_17 задовольнити частково.
Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_16 задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_19 спосіб виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з цілодобової заборони залишати місце проживання на заборону залишати місце проживання в певний період часу, а саме з 12:00 години до 06:00 години.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_17 спосіб виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з цілодобової заборони залишати місце проживання на заборону залишати місце проживання в певний період часу, а саме з 12:00 години до 06:00 години.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_16 спосіб виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з цілодобової заборони залишати місце проживання на заборону залишати місце проживання в певний період часу, а саме з 12:00 години до 06:00 години.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 задовольнити.
Клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_15 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_15 на домашній арешт залишити без задоволення.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 60 (шістдесят) днів.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою, обчислювати з 29.01.2020 року до 28.03.2020 року, включно.
Клопотання захисника ОСОБА_13 викладене в письмових запереченнях на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2018р. про скасування ухвали про продовження строку досудового розслідування, - залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_10 викладене в письмових запереченнях на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2018р. про визнання ухвали про продовження строку досудового розслідування незаконною та визнання продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні незаконним, - залишити без задоволення.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000720 по ОСОБА_15 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_20 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_21 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_22 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, повернути прокурору Генеральної прокуратури, який направив його до суду, для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
Повний текст ухвали буде складено, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 07 лютого 2020 року.
Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3