ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1033/20 Справа № 192/344/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, не одруженої, освіта повна середня, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000390
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
встановила:
Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання заступника начальника СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , затверджене начальником Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_11 , та застосовано до ОСОБА_7 , примусовий захід медичного характеру, у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусову порядку.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
В обґрунтування клопотання слідчого зазначено, що ОСОБА_7 05 червня 2018 року, приблизно о 08 годині, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, прибула до домоволодіння АДРЕСА_2 , де діючи з корисливих мотивів, упевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, зайшла через незачинені вхідні двері до будівлі літньої кухні, тобто проникла до приміщення, звідки таємно викрала чуже майно, належне потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 841 грн. 40 коп., та з місця вчинення кримінального правопорушення зникла.
В діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого, передбачена ч.3 ст. 185 КК України.
18 грудня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Начальника СВ Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 примусових засобів медичного характеру у вигляді примусової госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги (психіатричної лікарні зі звичайним наглядом).
Враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи № 45 від 14.02.2019 року, згідно якого ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусову порядку, судом встановлено, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, мало місце і вчинено ОСОБА_7 в стані неосудності, яка за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, тому суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити клопотання частково та застосувати до ОСОБА_7 примусовий захід медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусову порядку.
Прокурор не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу змінити, виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дії ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпеченого діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без зміни.
Посилається на те, що умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово- психіатричної експертизи №45 від I4.02.2019 року, ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованого їй діяння, страждала і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання. Вказане хронічне психічне захворювання позбавило можливості ОСОБА_7 віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними в період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_7 також не може віддавати собі звіт у своїх діях (бездіяльності) і керувати ними.
З зазначеним станом, що с юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Отже, висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.
Особа щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_13 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися. Про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Дані про поважність причин неявки суду не надходило. Тому, враховуючи думки прокурора та захисника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , згідно вимог ст. 405 КПК України.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, просила їх задовольнити.
Захисник також підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задоволення апеляційних вимог, виходячи з наступного.
Апеляційний суд у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з ухвали, судом першої інстанції вказані вимоги закону біли дотримані не в повному обсязі.
Вимогами ст. 19 КК України передбачено, що осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Згідно зі ст. ст. 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та волову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.
Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.
Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагнення досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.
Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.
Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.
Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомлення вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.
Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 є неосудною особою, в період часу скоєння інкримінованих діянь страждала і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання. В період, до якого відносяться інкриміновані їй діяння, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.
Висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність.
За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та необхідності зміни ухвали суду про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Кузнецов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., та у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 р., де зазначено, що мотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. А також у справі "Беллет проти Франції", від 04.12.1995 р., де висвітлюються питання про забезпечення доступу до суду.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_7 при вчиненні суспільно-небезпеченого діяння, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4