Провадження №: 1-кп/755/122/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальні провадження 0006815, 0007054 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
перекладача: ОСОБА_9
обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком не більше двох місяців до 20 грудня 2019 року включно.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
У судовому засіданні судом було постановлено на обговорення питання щодо доцільності продовження ОСОБА_3 , ОСОБА_4 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_5 , продовжити строк обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Останні можуть переховуватись від суду, можуть вчиняти інші кримінальні правопорушення та впливати на потерпілого та свідків. Зокрема, провадження не закінчено, а тому підстав для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який відсутні. ОСОБА_5 , просив продовжити строк обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_8 заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки наведені прокурором ризики є необґрунтованими, ОСОБА_4 має проблеми зі здоров`ям, просив змінити останньому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, який не пов`язаний з позбавленням волі.
ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.
Захисник ОСОБА_7 , щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , поклалася на розсуд суду. Обвинувачений ОСОБА_3 поклався на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 поклався на розсуд суду.
Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, що стосується питання доцільності продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то при вирішенні даного питання суд враховує практику Європейського Суду з прав людини.
Питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, відповідно до п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, набуло статус остаточного 10 травня 2011 року, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (серед інших джерел, рішення у справі «Лабіта проти Італії» (980_009) (Labita v. Itali), [GC], № 26772/95, п. 153, ЕСНR 2000-IV.
При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення та відсутність достовірних відомостей про зменшення ризиків, які були встановлені при обранні обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , запобіжного заходу та його продовженні, суд вважає, що заявлені раніше стороною обвинувачення ризики не зменшилися та існують на даний час, тому підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та відповідно зміни запобіжного заходу обвинуваченим, відсутні.
Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, на даний час не в повній мірі дослідженні всі докази в їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, суд, приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, крім того, знаючи про можливу міру покарання, можуть переховуватись від суду, не мають постійного джерела прибутку, схильні до вчинення інших кримінальних правопорушень. Також, на думку суду, є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також дає підстави для збереження обраного обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання останнім під вартою.
Тому, з урахуванням вищезазначених обставин, суд вважає, що дані ризики не зменшилися, що виправдовує обраний раніше вид запобіжного заходу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для застосування до обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).
Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду обвинувального акту, приходить до висновку про продовження ОСОБА_3 , ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, зі ступеню тяжкості інкримінованих їй злочинів та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 331, 369 КПК суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 лютого 2020 року включно.
Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01 лютого 2020 року включно.
Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів -до 01 лютого 2020 року включно.
Зобов`язати ОСОБА_5 :
-не залишати постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 у період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.
- з`являтися за кожною вимогою до суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: