Справа № 727/9290/19
Провадження № 1-кп/727/87/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

секретар судоврнр засідання ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3

- потерпілої ОСОБА_4

сторони захисту- обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Чернівці клопотання прокурора Чернівецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії, застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці, на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001376 від 25.06.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні, прокурором ОСОБА_6 заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строку дії запобіжного заходу, застосованого судом у вигляді тримання під вартою.

Обгрунтовуються доводи клопотання тим, що ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину ч.1 ст. 121 КК України і на даний час, продовжують мати ризики, передбачені п. п. 1- 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які зумовлені необхідністю продовження останньому даного виду запобіжного заходу, а саме запобіганню ризиків - переховування обвинуваченого від суду, як на території України, так і за її межами, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину і покарання, що йому загрожує; - перешкоджання кримінальному провадженню і іншим чином, шляхом вчинення нових кримінальних правопорушень; а тому, з урахуванням наведеного і особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків; просили, клопотання задовольнити та продовжити відносно ОСОБА_5 застосований судом запобіжний захід на 60 діб, без застосовування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, згідно ст.183 ч.4 КПК України

Від ОСОБА_5 в суд поступило клопотання про розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу,без участі його захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши доводи прокурора ОСОБА_3 , думку потерпілої, яка заперечувала проти клопотання, думку обвинуваченого, який також заперечував проти задоволення клопотання прокурора і просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший вид запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією, суд зважає на наступне.

Судом встановлено, що 26.06.2019 року, слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Чернівці, під час досудового розслідування до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який подовжено, на підставі ухвали слідчого судді від 20.08. 2019 року.

27.08.2019 року ОСОБА_5 пред`явлено обґрунтовану підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

19.09.2019 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , судом було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, термін дії якого спливає - 06.03.2020 року.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Згідно ч. 4 ст. 186 КПК України запобіжні заходи застосовуються (продовжуються) під час судового провадження судом, за клопотанням прокурора. Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання такого клопотання, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. До спливу строку, суд зобов`язаний, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ, суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому, при вирішенні питання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд, виходить не з принципу автоматичного продовження термінів тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою грунтується на презумпції, що із перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій її стадії та кожне наступне продовження строку тримання під вартою, має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються і їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку його дії, може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи (рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX). У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування (продовження) запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри, на даний час, не виходить за межі розумного строку; який кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу; при цьому судом враховується і об`активність порядку дослідження доказів, а саме допиту свідків в режимі відео конференції, дослідження доказів і допиту самого обвинуваченого.

Під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, також суду не надано відомостей, щодо міцних соціальних зв"язків, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України; даних щодо неможливості за станом здоров"я ОСОБА_5 утримуватись в ДУ Чернівецький слідчий ізолятор (33) та отримувати необхідне лікування не встановлено, а отже, стан обвинуваченого дозволяє йому брати участь в судових засіданнях. При цьому, і вагомим аргументом є те, що обвинувачений не має будь-яких сталих матеріальних доходів що спонукатиме його перешкоджати судовому провадженню та вчиненню інших злочинів, переховуватись від суду про що свідчать - неодноразова зміна місця проживання обвинуваченого до його затримання, який, фактично на момент вчинення злочину проживав не за місцем своєї реєстрації, а за місцем проживання потерпілої ОСОБА_4 у фактичних з останньою шлюбних відносинах.

Згідно правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд бере до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_5 інкриміновано умисний тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст. 121 КК України, який є небезпечним для життя в момент заподіяння. А, отже, суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення, при цьому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

З врахуванням вищенаведеного, особи обвинуваченого, суд приходить до переконання, що жоден з інших альтернативних запобіжних заходів, не в змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , а наведені прокурором ризики є дійсними, сталими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, на більш м`який, а тому клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який вид, не пов`язаний з триманням під вартою, не підлягає задоволенню.

Продовження строку утримання під вартою обвинуваченого не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження відносно ОСОБА_5 строку тримання під вартою до 24 квітня 2020 року включно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 176-178, 183, 199, 331 ч.3, 369-372, 376 КПК України, суд,- УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити, застосований судом до обвинуваченого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, строком дії до 24 квітня 2020 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою - відмовити.

Копію ухвали направити уповноваженій службовій особі ДУ Чернівецькій слідчий ізолятор (№ 33) для виконання; вручити стороні обвинувачення і стороні захисту для відома.

Ухвала підлягає оскарженню в установленому законом порядку.

Суддя ОСОБА_1