1-кс/243/1172/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року м. Слов`янськ

Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ; прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі суду № 17 м. Слов`янська клопотання прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за № 0002536 від 22.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайоного суду Донецької області надійшло клопотання прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку квітня 2014 року, на території Донецької області України, громадянином Російської федерації ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законами України збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувались в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

В результаті діяльності зазначеного не передбаченого Законами України збройного формування на території Донецької області було зруйновано та пошкоджено велику кількість адміністративних та приватних будівель і споруд, спричинено загибель ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших людей, як з числа мешканців регіону так і з числа осіб особового складу збройних сил України, що є тяжкими наслідками.

28.10.2015 року винесено постанову про оголошення в розшук ОСОБА_4 .
Вина підозрюваного підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколами допитів свідків, протоколами впізнання, іншими матеріалами провадження в їх сукупності.
ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років.

Прокурор в клопотанні зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та суду, може знищити, сховати речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, може вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення у якому підозрюється.
На даний час ОСОБА_4 переховується від правоохоронних органів та суду і його місцезнаходження в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення прокурора, який просив клопотання задовольнити, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства», обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише через тяжкість злочину неприпустимо, обов'язковою умовою взяття особи під варту має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до положення п. 8 ч. 2 ст. 131 КПК України до заходів забезпечення кримінального провадження належить затримання особи.

Частиною 5 ст. 131 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 1 ст. 188 КПК України передбачено право прокурора, слідчого за погодженням з прокурором на звернення з клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином, сторона обвинувачення має право на звернення з таким клопотанням лише щодо особи, якій у передбачений КПК України спосіб повідомлено про підозру, або щодо особи, обвинувальний акт стосовно якої направлений до суду.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

За змістом ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 42 Кримінального процесуального кодексу України, підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому КПК України, вручено повідомлено про підозру.

Так, за загальним правилом КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається особі в день його складення слідчим або прокурором.

У разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (Глава 11 КПК України, статті 135, 136), тобто шляхом:

?надіслання поштою, електронною поштою;
?врученням під розписку дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з нею проживає «для передання»;
?врученням житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Таким чином, КПК України містить вичерпний перелік способів, з дотриманням яких, повідомлення про підозру може бути вручене.

Однак, «вручено» не означає «отримано», а отже доцільно враховувати вимоги щодо належного підтвердження отримання або ознайомлення особою зі змістом повідомлення про підозру іншим шляхом.

Аналіз положень КПК України дає підстави стверджувати, що направлення особі повідомлення про підозру засобами поштового зв`язку відповідатиме вимогам КПК України лише у випадку вручення поштового відправлення особисто підозрюваному.

Так, згідно частини 1 статті 136 КПК України, належним отриманням підозри є виключно розпис особи, у тому числі на поштовому повідомленні.

Тому, сам лише факт направлення поштою повідомлення про підозру, не є доказом належного вручення особі такого повідомлення.

Таким чином, особа набуває статусу підозрюваного з моменту вручення їй особисто поштового відправлення, а не з моменту відправлення такого повідомлення слідчим.

Крім того стаття 135 КПК України передбачає можливість вручення повідомлення про підозру дорослому члену сім`ї особи для подальшої передачі.

При цьому, вручення повідомлення про підозру будь-якій іншій, сторонній особі (брату, водію, охоронцю тощо) є незаконним та не тягне за собою набуття особою статусу підозрюваного.

Вичерпний перелік осіб, які є членами сім`ї, який використовується судами, визначений статтею 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Так, це можуть бути особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Дослідивши матеріали клопотання та вислухавши пояснення прокурора, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурор в судовому засіданні не надав слідчому судді достатньо належних доказів та відомостей про отримання ОСОБА_4 повідомлення про підозру, оскільки повідомлення про підозру від 25 серпня 2014 року не було вручено особисто ОСОБА_4 , а додана до матеріалів клопотання розписка від ОСОБА_9 , в якій вказано, що вона є матір`ю ОСОБА_4 та отримала від працівників поліції повідомлення про підозру для свого сина, не є для суду беззаперечним свідченням наявності саме родинних зв`язків між нею та ОСОБА_4 , та що вона є саме членом родини останнього, оскільки розписка не є документом в розумінні чинного законодавства, який визначає ступінь родинних відносин між особами, а в свою чергу паспортних даних з місцем реєстрації ОСОБА_9 та свідоцтва про народження ОСОБА_4 з відомостями про його батьків, матеріали клопотання не містять, у зв`язку з чим зробити висновок, що ОСОБА_9 проживає разом з підозрюваним за однією адресою та має з ним спільний побут слідчий суддя не може.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_4 органом досудового розслідування не було належним чином повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України, у порядку, передбаченому КПК України, а тому він не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні № 0002536 від 22.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України.
Крім того слідчий суддя звертає увагу на те, що згідно ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Ч.5 ст. 260 КК України у відповідності до норм ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.
Однак матеріали клопотання не містять відомостей про залучення до даного кримінального провадження захисника для здійснення захисту прав та інтересів ОСОБА_4 .
Таким чином у випадку встановлення слідчим суддею факту належного вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , то не залучення захисника з моменту набуття особою статусу підозрюваного буде порушенням права особи на захист, що є істотним порушенням чинного КПК України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У зв`язку з чим застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на теперішній час будь яких запобіжних заходів, обмежень свободи дій чи обтяжень є незаконним та таким що суперечить вимогам чинного КПК України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись ст. 184 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування відносно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за № 0002536 від 22.09.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 260 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Донецького Апеляційного суду протягом 5 днів з дня винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1