Справа № 301/2180/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.03.2020 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження № 11-сс/4806/163/20 за апеляційною скаргою прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 26. 02. 2020.
Цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_8 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, не працюючого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Клопотання слідчий обґрунтував тим, що ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи на меті незаконне збагачення, шляхом вимагання, вирішили отримати у потерпілого ОСОБА_11 грошові кошти, та реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання та отримання грошових коштів злочинним шляхом, за попередньою змовою між собою, 06. 09. 2019 біля 17 год., на автомобілі марки «Мазда», сірого кольору, номерні реєстраційні знаки іноземної держави, приїхали в с. Імстичево, вул. Центральна, Іршавського району, Закарпатської області, де зупинившись на вулиці навпроти будинків №123-126, вийшовши з автомобіля, в присутності ОСОБА_12 , ОСОБА_13 з погрозою застосування насильства над потерпілим, що проявилось у викладених в рішучій формі висловлюваннях, озвучили незаконну вимогу, яка була завідомо протиправною до потерпілого ОСОБА_11 , негайно передати їм грошові кошти в сумі 2 500 євро, нібито за те, що він їх раніше викрав в м. Прага, Чеської Республіки від дівчини в банку, з погрозами вчинити насильство відносно останнього, а у випадку невиконання пред`явленої вимоги, вивезуть до лісу, позбавлять його життя, вб`ють чи заподіють тяжкі тілесні ушкодження, свідомо викликали у потерпілого ОСОБА_11 відчуття страху за своє життя, оскільки дії ОСОБА_10 та ОСОБА_6 були сприйняті ним як реальні та такі, що можуть бути реалізовані.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 189 КК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вказав, що підозрюваний має постійне місце проживання, не судимий, проживає разом із сім`єю, позитивно характеризується по місцю проживання, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що не є достатньою підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. На думку слідчого судді, наведені у клопотанні обставини
не свідчать про наявність достатніх ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків і потерпілого, не є обґрунтованими з огляду на наявність у підозрюваного постійного місця проживання, сім`ї, позитивної характеристики по місцю фактичного проживання, відсутність судимостей; можливість його подальшої кримінальної поведінки є припущенням, а незаконний вплив на потерпілого і свідків кримінального правопорушення виключається, враховуючи, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні вже майже завершено. Слідчий суддя також зазначив, що наявність лише обгрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину не може вважатися достатньою підставою для продовження дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 з врахуванням сукупності викладених висновків, слідчий суддя прийшов до висновку, що заступник начальника слідчого відділу та прокурор не довели наявність достатніх ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України для продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26. 02. 2020 та постановити нову ухвалу про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 30 днів, тобто в межах досудового розслідування, також покласти на підозрюваного обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; не залишати житло в період з 20 по 06 год. наступного дня, а також прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора та суду за першою вимогою. Прокурор зазначає, що прийняте щодо ОСОБА_6 рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки слідчим суддею не враховано ризики того, що ОСОБА_6 , розуміючи невідворотність призначення йому покарання за вчинення тяжкого злочину може уникнути слідства і суду, перешкоджати швидкому проведенню досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні. Вважає, що слідчий суддя проігнорував наявність ризиків, які містять достатні підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а приймаючи рішення взяв до уваги лише характеризуючи дані про особу підозрюваного, чим порушив вимоги ст. 178 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вважають ухвалу слідчого судді від 26. 02. 2020 законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.
26. 12. 2019 з урахуванням всіх обставин у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
Згідно положень ст. ст.177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого
підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Слідчим та прокурором фактів та обставин, які би свідчили про продовження існування ризиків, перерахованих в ст. 177 КПК України і доводили їх існування в клопотанні не наведено, відповідних доказів не подано.
Із змісту клопотання слідчого вбачається, що його твердження про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, як і існування таких ризиків є лише припущеннями, не обґрунтованими жодними доказами, відповідно не є і достатньо обґрунтованою необхідність продовження щодо ОСОБА_6 строку запобіжного заходу, який пов`язаний з обмеженням волі і свободи пересування .
Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України та ч. 6 ст.181 КПК України клопотання про продовження строку домашнього арешту повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують перебування підозрюваного під домашнім арештом; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про домашній арешт. В свою чергу, із змісту ч. 5 ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку домашнього арешту, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше перебування підозрюваного під домашнім арештом.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повній мірі.
Слідчим та прокурором, в клопотанні про продовження строку домашнього арешту ОСОБА_6 не наведено обставини, визначені в ч. 3 ст. 199 КПК України, а саме: наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують перебування підозрюваного під домашнім арештом, і на які вказує слідчий, прокурор; і що ці обставини виправдовують подальше перебування ОСОБА_6 під домашнім арештом.
Натомість, слідчим суддею вірно встановлено, що ОСОБА_14 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, яке згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, разом з тим, підозрюваний має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, проживає із сім`єю, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Слідчий суддя вірно зазначив, що стороною обвинувачення надані докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, про те існування наведених у клопотанні ризиків, передбачених ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні не доведено.
На переконання колегії суддів, слідчим суддею, всебічно, повно та обЙ`єктивно досліджено всі надані матеріали, оцінено у сукупності всі обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , враховано позитивні дані про його особу, та зроблено обґрунтований висновку про необхідність відмови в продовженні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 ..
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що наведені у клопотанні обставини, не свідчать про наявність достатніх підстав для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. ст.181, 197, 199 КПК України, що регулює вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу щодо підозрюваного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, прокурором в судовому засіданні не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При прийнятті судового рішення апеляційним судом враховуються положення, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього будь якого запобіжного заходу, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.
Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор з приводу можливих виду та строків покарання ОСОБА_6 виходить за межі визначених законом повноважень прокурора та суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема, передбаченій п. 10. ч. 1 ст.7 КПК України презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, в зв`язку з чим і зроблено обґрунтований висновку про необхідність відмови у продовженні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 ..
Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді при апеляційному розгляді не встановлено.
Крім того апеляційний суд приймає до уваги і те, що 26.03.2020 закінчується в даному кримінальному провадженні строк досудового розслідування, прокурор під час апеляційного розгляду доказів продовження такого строку не надав, а продовження строку запобіжного заходу апеляційним судом поза межами строку досудового розслідування буде свідчити про порушення вимог ч. 3 ст. 197 КПК України.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки слідчого судді, а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Іршавського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 26. 02. 2020 про відмову в продовженні щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді