Номер провадження: 11-сс/813/476/20
Номер справи місцевого суду: 496/294/20 1-кс/496/443/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 березня 2020 року про продовження підозрюваному ОСОБА_9 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000034 від 18.01.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 березня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 19 квітня 2020 року включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що клопотання слідчого про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою базується лише на тому, що орган досудового розслідування не встиг провести всі необхідні слідчі дії у двох місячний строк.

Під час розгляду клопотання прокурор не довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а потерпілі у кримінальному провадженні не заперечують проти застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з положеннями ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється в тому, що 18.01.2020 року о 0:30 годині він за попередньою змовою з ОСОБА_11 проникли до приміщення будинку АДРЕСА_1 , де вчинили розбійний напад на ОСОБА_12 , 1938 року та ОСОБА_13 , 1969 р.н.,заволодівши їх майном.

Після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 покинули місце вчинення злочину, маючи змогу розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.

20.01.2020 року ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 17.03.2020 року без визначення розміру застави.

15.03.2020 року ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 19.04.2020 року.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 18.01.2020 року - території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено речові докази;

- протоколом обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено речові докази;

- слідчим експериментом, проведеним із підозрюваним ОСОБА_9 в ході якого останній показав та розказав, яким способом та з якою метою він вчинив злочин

- слідчим експериментом, проведеним із підозрюваним ОСОБА_14 в ході якого останній показав та розказав, яким способом та з якою метою він злочин;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 , який визнає себе винним у вчиненні розбійного нападу;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_11 , який визнає себе винним у вчиненні розбійного нападу;

- впізнанням особи за фотознімками, проведеним за участю потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказали на ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , як на осіб, які вчинили розбійний напад;

- іншими матеріалами провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Між тим, апеляційний суд визнає необґрунтованими висновки слідчого судді щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні.

Так, потерпілі та свідки у цьому кримінальному провадженні проживають з ОСОБА_9 в одному селі, йому відоме місце проживання потерпілих, що дає підстави та розумні підозри вважати, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_9 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерела доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_9 іншого корисливого злочину.

Крім цього, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що ризик вчинення підозрюваним іншого корисливого злочину також підтверджується тим, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного корисливого злочину.

Апеляційний суд звертає уваги на обставини вчиненого ОСОБА_9 злочину, а саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, у відношенні особи похилого віку, поєднаний з проникненням у житло.

Щодо доводів сторони захисту про те, що клопотання слідчого про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою базується лише на тому, що орган досудового розслідування не встиг провести всі необхідні слідчі дії у двох місячний строк, апеляційний суд вважає необґрунтованим, з таких підстав.

Так, постановою керівника Іллічівської місцевої прокуратури від 13.03.2020 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000034 від 18.01.2020 року продовжено до трьох місяців, тобто до 19.04.2020 року.

Згідно матеріалів кримінального провадження, по справі проведено ряд слідчих та розшукових дій, але враховуючи складність та кількість необхідних процесуальних дій, зокрема, необхідно отримати висновки експертиз, призначених в ході досудового розслідування, ознайомити з матеріалами кримінального провадження підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , а також потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; отримати висновки призначених в ході досудового розслідування експертиз, виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, провести інші слідчі (розшукові) заходи у яких виникне необхідність, в короткий період часу об`єктивно неможливо, що також підтверджується постановою прокурора від 13.03.2020 року.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що до теперішнього часу не відпали ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про відсутність підстав для продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для продовження такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

При цьому, враховуючи те, що злочин був вчинений із застосуванням насильства, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави у якості альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13 березня 2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_9 був продовжений строк тримання під вартою до 19 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000034 від 18.01.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3