КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 10 грудня 2019 року апеляційну скаргупрокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка, Донецької обл., громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2014 р.н., офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,-

за участі: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволені клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , та застосовано до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло у певний період доби, з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, до 05 січня 2020 року включно, та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, органом досудового розслідування ОСОБА_10 інкримінується незаконне заволодіння транспортного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді триманні під вартою в межах строку досудового розслідування до 05 січня 2020 року включно.

Вважає, оскаржувану ухвалу незаконною, у зв`язку з невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом не взято до уваги докази, надані стороною обвинувачення, а саме: копію протоколу затримання ОСОБА_6 , у порядку ст. 208 КПК України; копію протоколу обшуку затриманої особи ( ОСОБА_6 ) від 05 листопада 2019 року; копію протоколів допитів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Крім того, слідчим суддею не взято до уваги той факт, що стороною захисту на підтвердження місця проживання підозрюваного лише в судовому засіданні надано договір оренди будинку в Київській області, хоча під час затримання підозрюваний ОСОБА_6 повідомляв адресу проживання у місті Києві.

Сторона обвинувачення звертає увагу на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років із конфіскацією майна, суспільну небезпечність вчиненого злочину, спосіб його вчинення, шкоду, заподіяну потерпілій особі, вчинення злочину групою осіб.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 04 листопада 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0009143, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
05 листопада 2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
07 листопада 2019 року слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з одночасним визначенням застави в розмірі 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло у певний період доби, з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, до 05 січня 2020 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Переглядаючи законність рішення слідчого судді, колегія суддів враховує наступне. Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому допитано підозрюваного, вислухано думку прокурора та захисника, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, а саме домашнього арешту у нічний час доби, який зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків. Відтак доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.
З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, суду належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характеризуючих даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2019 року, якою відмовлено в задоволені клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 та застосовано йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло у певний період доби, з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в межах строку досудового розслідування, до 05 січня 2020 року включно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/6559/2019 Категорія: ст. 181 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції: ОСОБА_15 Доповідач: ОСОБА_1