ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1360/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/127/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000413, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження №0000413 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.186 ч.2, 345 ч.1 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо нього під час досудового розслідування, на строк до 2 місяців, тобто до 00 год. 00 хв. 27 березня 2020 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що у разі не продовження ОСОБА_7 обраного раніше запобіжного заходу у виді тримання під вартою або заміни його на менш суворий, як про це клопоче сторона захисту, це не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не наводячи жодних аргументованих доводів щодо незаконності оскаржуваного ним судового рішення, вважає, що під час розгляду питання про продовження строку дії запобіжного заходу були порушені права людини, а тому просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просять змінити ухвалу місцевого суду і обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту; міркування прокурора, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч.1 ст.345 КК України, які він, будучи раніше судимим, вчинив у період дії іспитового строку за попереднім вироком.

Також судом враховано, що відносно ОСОБА_7 у провадженні суду є інше кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, які він також вчинив у період дії іспитового строку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що наведені обставини свідчать про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обсяг яких не зменшився і вони продовжують існувати.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 27 березня 2020 року.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Доводи апелянта про порушенням прав людини під час розгляду клопотання про продовження йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки жодних доводів щодо наявності таких порушень ним не наведено як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 повністю узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт, про що він ставить питання в апеляційній скарзі, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.