№1-кп/755/136/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007456 від 07.09.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 р.н. (зі слів), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 21.02.1996 року Московським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) відстрочено на 1 рік 6 місяців; 23.08.1996 року Ватутінським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився достроково 20.02.1998 року; 28.11.2000 року Ватутінським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі, звільнився 13.09.2004 року по відбуттю строку покарання; 30.10.2006 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі; 25.01.2012 року Харківським районним судом Харківської області за ст. 391 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі позбавлення волі, у силу ст. 71 КК України приєднано до невідбутої частини покарання за вироком від 30.10.2006 року; 07.05.2013 року Червоногвардійським районним судом м. Макіївка Донецької області за ст. 391 КК України до 1 року позбавлення волі, у силу ст. 71 КК України приєднано до покарання за вироком від 25.01.2012 року, звільнився 06.06.2015 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 07.09.2019 року, приблизно о 00 годині 00 хвилин, з метою відпочинку та вживання алкогольних напоїв, прийшов до розважального закладу «Продукти-24», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 13-Б, де знаходився потерпілий ОСОБА_7 . У ході вживання алкогольних напоїв, приблизно о 00 годині 40 хвилин, у приміщенні вищевказаного розважального закладу, між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт та сварка, під час якого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 . Так, приблизно о 00 годині 42 хвилин, ОСОБА_3 , реалізовуючи свої злочинні наміри та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, дістав з кишені та взяв у праву руку ніж, яким умисно наніс один удар по тулубу ОСОБА_7 , а після скоєного злочину, зник з місця у невідомому напрямку. У подальшому, ОСОБА_7 з отриманими внаслідок дій ОСОБА_3 тілесними ушкодженнями було доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом, відповідно до довідки № 201: проникаюче колото-різане поранення черевної стінки з пошкодженням передньої стінки шлунка та лівої долі печінки.
Згідно з висновком експерта № 042-1976-2019 від 23.10.2019 року, при зверненні за медичною допомогою 07.09.2019 року у ОСОБА_7 були виявлені такі тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення живота - рана з рівними краями на передній поверхні черевної стінки зліва в проекції підребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений знизу-вверх, ззовні-досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини черевної стінки, проникає в черевну порожнину з пораненням (2) передньої стінки тіла шлунку та крайовим пораненням лівої долі печінки, з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині до 150 мл крові).
Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження, є критерій небезпеки для життя, тому відповідно п. п. 2.1.2 та 2.1.3 «Правил», виявлене тілесне ушкодження, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Характер та морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилось внаслідок однократної травматичної дії гострим предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка ножа).
Допитанийусудовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 1 ст. 121 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 07 вересня 2019 року, приблизно о 00 годині 00 хвилин, він прийшов до розважального закладу «Продукти-24», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 13-Б, з метою відпочинку де вживав алкогольної напої з потерпілим та його товаришем. У подальшому, між ними виник конфлікт, під час якого він дістав ножа з кишені та правою рукою наніс ним удар своєму знайомому потерпілому в область живота, від чого, потерпілий впав, а він пішов додому. Відразу з самого ранку його було затримано працівниками поліції. Зокрема, показав, що у скоєному щиро кається, жалкує про вчинене, у подальшому, на його прохання, потерпілому було надано матеріальну допомогу на лікування. Крім того, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: висновку експерта № 042-1976-2019 від 23.10.2019 року; протоколу обшуку від 07.09.2019 року; постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 07.09.2019 року; постанови про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадженні від 26.10.2019 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.09.2019 року і матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає обтяжуючою обставиною рецидив злочинів.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , його особи - раніше судимий, наявності пом`якшуючої та обтяжуючої обставин, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро каявся, жалкує про вчинене, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 07 вересня 2019 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-медичної експертизи № 042-1976-2019 від 23.10.2019 року в розмірі 1 691 грн. 10 коп.

Речові докази у кримінальному, а саме: чоловічі джинсові штани світло-синього кольору; чоловічий светр темно-червоного кольору, які поміщено до сейф-пакету № ЕХР 0319610; сорочку чорного кольору з плямами речовини бурого кольору, що було упаковано до паперового конверту, який скріплено биркою та печаткою «Для довідок» Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, що передані до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знищити, а шорти світло-коричневого кольору, що передані на зберігання потерпілому, залишити в його власності;

- СD-R та DVD-R диски, на яких містяться відеозаписи: з камери відеоспостереження ТОВ «Філпс», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 13-Б; проведення обшуку приміщення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 залишити у матеріалах провадження.

Арешт, накладений на майно, вилучене під час обшуку 07.09.2019 року у приміщенні квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: чоловічі джинсові штани світло-синього кольору; чоловічий светр темно-червоного кольору, які поміщено до сейф-пакету № ЕХР 0319610 та належать ОСОБА_3 скасувати, після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя