ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/70/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Казанівка, Казанівського району, Миколаївської область, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що приблизно 30.04.2017 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел на вимагання грошових коштів у ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, вступив у попередню змову із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

30.04.2017, приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , діючи відповідно до заздалегідь обумовленого плану, прийшли у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 », який розташовано за адресою: Запорізька обл., Мелітопольський р-н, м. Мелітополь, пр. Богдана Хмельницького, буд. 42 де перебував потерпілий ОСОБА_10 .

Далі, ОСОБА_14 з метою залякування ОСОБА_10 та пригнічення його волі до можливого опору, наніс йому один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва, після чого, користуючись безпорадним станом останнього, штовхнув його правою рукою в область лівого плеча та наказав потерпілому сісти у крісло, що знаходилось в одному із кутів магазину, таким чином створивши умови для подальшого психологічного тиску на ОСОБА_10 .

В цей час ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , бажаючи досягнення однієї мети із ОСОБА_14 , користуючись перевагою у кількості над потерпілим, обступили його з усіх боків, при цьому ОСОБА_7 став по ліву сторону відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 розмістився по праву сторону від останнього, при цьому ОСОБА_11 підійшов до потерпілого обличчям до обличчя.

Водночас із цим, ОСОБА_14 розташував крісло, яке знаходилось поруч, навпроти крісла потерпілого та, сівши на нього розпочав вчиняти психологічний тиск на ОСОБА_10 , що проявлялось у висловлюванні погроз фізичною розправою над ним у разі відмови від співробітництва із ними, яке полягало у сплаті їм грошових коштів за безпечне життя та роботу магазину.

З метою доведення злочинного наміру, спрямованого на незаконне збагачення шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_10 до кінця, ОСОБА_11 також почав вчиняти психологічний тиск над потерпілим, що проявлялось у примушуванні до співробітництва із ними, яке полягало у сплаті їм грошових коштів за безпечне життя та роботу магазину.

В цей час ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , виконуючи заздалегідь розподілені ролі, спостерігали за навколишнім середовищем, а також за діями потерпілого з метою попередження можливої небезпеки та пригнічення можливого опору останнього.

В подальшому ОСОБА_14 висунув потерпілому ОСОБА_10 вимогу сплати грошових коштів за співробітництво, пригрозивши останньому фізичною розправою у разі відмови від вказаної примусової пропозиції.

Потерпілий, реально сприймаючи погрози ОСОБА_15 , не бажаючи виконувати його вимоги та сплачувати грошові кошти, відмовився від будь-якого співробітництва.

Після чого, ОСОБА_13 , почувши відмову ОСОБА_10 , дістав із сумочки, яка знаходилась у нього на плечі предмет, який за зовнішнім виглядом був схожий на пістолет та перевівши його у бойове положення, навів ствол вказаного предмету у бік потерпілого та почав погрожувати його застосуванням.

Водночас із цим ОСОБА_7 , почав висловлювати у бік потерпілого погрози вбивством, у разі відмови від співробітництва та сплати за вказане примусове співробітництво грошових коштів, при цьому ОСОБА_11 пригрозив ОСОБА_10 знищенням майна, що перебуває у власності його матері - ОСОБА_16 та тітки - ОСОБА_17 , а саме підпалом магазинів «Екстрим» та магазину спортивного одягу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Цього ж дня, через декілька хвилин до приміщення магазину «Екстрим» підійшов ОСОБА_12 , який діючи відповідно до заздалегідь обумовленого плану та розподілених ролей, дочекавшись доки до нього вийде ОСОБА_10 висунув йому вимогу майнового характеру, а саме наказав потерпілому кожен місяць надавати їм грошові кошти або надавати безкоштовно спортивний одяг та пригрозив йому заподіянням тяжких тілесних ушкоджень у разі не виконання вказаної вимоги.

Реально сприймаючи погрози ОСОБА_12 потерпілий відмовився виконувати вказані вимоги, після чого останній пригрозив йому знищенням майна, що перебуває у власності його матері - ОСОБА_16 та тітки - ОСОБА_17 , а саме підпалом магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та магазину спортивного одягу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Також в клопотанні зазначено, що під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному проваджені, у зв`язку з чим у слідства виникла необхідність у застосуванні до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у клопотанні зазначено, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила, що прокурором не було доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання заявленим у клопотанні ризикам.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не погоджуючись з висновками слідчого судді, вказаних в ухвалі вказує, що слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, був оголошений у міжнародний розшук. Апелянт вважає, що підозрюваний може впливати на потерпілого і свідків, оскільки проживає з ними в одному населеному пункті, а також на співучасників злочинної діяльності. Враховуючи вказані обставини просить ухвалу слідчого судді скасувати і ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого і застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів погодилася із висновками слідчого судді щодо залишення без задоволення клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органами досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Так, слідчий суддя фактично дійшла висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України однак при цьому слідчий суддя не в повній мірі погодилась з існуванням заявлених у клопотанні ризиків звернувши увагу на спосіб повідомлення про підозру ОСОБА_7 ..

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя постановила ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже вважала недоведеним існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України (переховування) з огляду на відсутність доказів про обізнаність ОСОБА_7 про його розшук, і погодилась лише з існуванням ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України (впливу на потерпілого/свідків) і не доведення прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного задля запобіганню вказаному ризику.

Виключно тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведення його винуватості не може вказувати на високу вірогідність існування ризику переховування.

Не доведено прокурором обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України і під час розгляду апеляції на ухвалу слідчого судді.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді.

Слідчий суддя обираючи запобіжний захід, оцінила в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшла до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_7 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Усі наведені апелянтом обставини, тяжкість покарання і наявність існування ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України враховані слідчим суддею при прийнятті рішення по суті клопотання.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4