Справа №583/3321/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/448/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2020 року, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження № 0000253 від 19.04.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України.

До Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці (60 діб) звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 (а.с.68-70).

Подане клопотання прокурор мотивував тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується, а судовий розгляд кримінального провадження не завершено. Крім того, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких насильницьких злочинів проти власності, життя та здоров`я особи, який вживав заходів для приховування причетності до скоєння злочину та слідів його скоєння, зокрема шляхом підпалу господарства з тілом ОСОБА_11 , має молодий вік, не працює, не одружений, дітей немає, тому знаходячись на свободі і усвідомлюючи, яка міра покарання йому може загрожувати у випадку визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, це може вплинути на його волевиявлення та стати причиною переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності. Разом з тим, перебуваючи на свободі, обвинувачений зможе незаконно впливати на потерпілих та свідків, з якими проживає в одному населеному пункті. Тому, ризики, враховані судом під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу, не зникли та не зменшились, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2020 року клопотання прокурора було задоволено та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 24.00 год. 13 квітня 2020 року.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2020 року та обрати обвинуваченому ОСОБА_9 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

У своїх доводах захисник стверджував, що прокурором крім клопотання не надано до суду жодного письмового доказу, який би вказував на наявність хоча б одного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, зокрема доказів на підтвердження будь-якого тиску зі сторони обвинуваченого, як безпосередньо, так і через інших осіб на потерпілих чи свідків, жодних додаткових матеріалів, таких як протоколів допиту потерпілих, свідків, які б прямо вказали, що ОСОБА_9 чинив на них будь-яким чином тиск, а також доказів, що обвинувачений має намір ухилятися від правоохоронних органів та суду.

Зазначав, що судом при продовженні строку дії запобіжного заходу не враховано, що ОСОБА_9 навчається на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, проживає разом із батьками, тобто має тісні сімейні зв`язки. Наголошував, що ОСОБА_9 не має своїх доходів, оскільки фактично перебуває на утриманні своїх батьків, через що позбавлений можливості переїжджати в іншу місцевість з метою переховування від суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили скасувати ухвалу суду першої інстанції, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника, та просив ухвалу суд першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Зі змісту положень ст. 177 КПК України слідує, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_9 в вину та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчиняти тиск на потерпілу, свідків, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, зокрема в кримінальному провадженні не допитані потерпіла та свідки та не досліджені докази, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Так, доводи захисника про те, що прокурором не доведено наявність хоча б одного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, його віку та стану здоров`я, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Доводи захисника, що обвинувачений має тісні сімейні зв`язки, оскільки проживає разом із своїми батьками та перебуває на їх утриманні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, проте не стали стримуючим фактором, як і навчання ОСОБА_9 на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, в даному випадку також не може визнатись стримуючим фактором для уникнення реалізації ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Що стосується доводів захисника, про відсутність доказів щодо будь-якого тиску сторони обвинуваченого на потерпілих чи свідків, то вони є безпідставними, оскільки дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, зокрема не допитані потерпіла та свідки, а судячи із зухвалості інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, а також на їх суспільну небезпечність, на тяжкість і суворість покарання у разі доведення вини підозрюваного, останній може чинити тиск на учасників кримінального провадження з метою зміни їх пояснень, з якими крім іншого проживає в одному населеному пункті та йому відомі їх місця проживання.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою та інших обставин, які б переважали передбачені ст. 177 КПК України ризики.

Прийняте судом першої інстанції судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14 лютого 2020 року, якою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 13 квітня 2020 року, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4