ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1621/20 Справа № 201/6350/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Каканд, Республіки Узбекистан, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 17.05.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі; звільнився 20.05.2014 року за ухвалою Полтавського районного суду від 12.05.2014 року, на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково, невідбутий строк 2 місяці 9 днів;

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні № 0000295,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що 15.12.2016 року близько 22.00 години, перебуваючи біля магазину «АТБ-маркет», розташованого за адресою: м. Дніпро, бульвар Слави, 17а/20, вступили у попередню злочинну змову між собою та особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, на незаконне заволодіння автомобілем марки ВАЗ модель 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який на той час знаходився на автомобільній стоянці вищезазначеного магазину, та який визначили як об`єкт свого спільного злочинного посягання, розподілили при цьому ролі кожного при скоєнні злочину.
16.12.2016 року приблизно о 05.20 годин, ОСОБА_6 , знаходячись у вказаному місці, реалізуючи умови злочинної змови, підійшов до вказаного вище автомобіля, зареєстрованого за ОСОБА_9 , діючи умисно, виконуючи відведену роль співвиконавця при вчинені злочину, шляхом пошкодження віконного скла задньої лівої двері автомобіля відчинив дверцята та проник до салону автомобіля та сів за кермо.

ОСОБА_7 , разом із особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, діючи умисно, виконуючи відведену роль співвиконавців при вчинені злочину, повторно, з метою запуску двигуна транспортного засобу, почали руками штовхати автомобіль до перехрестя вулиці Бульвар Слави та проспекту Героїв у м. Дніпрі. Потім ОСОБА_7 , разом із особою відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, з`єднали тросом автомобіль «Ford Transit» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що був у розпорядженні особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, та автомобіль ВАЗ модель 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі, залишився біля магазину АТБ за вказаною вище адресою, слідкуючи щоб довкола не було сторонніх осіб, а уразі їх появи, згідно розподілених між собою ролей, повинен був повідомити про це ОСОБА_6 та особу, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, шляхом телефонного дзвінка по мобільному телефону.

Особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, використовуючи автомобіль «Ford Transit», що був у його розпорядженні, як знаряддя вчинення злочину, діючи умисно, сів за кермо вказаного автомобіля та почав рух в напрямку вул. Набережна Перемоги, таким чином транспортуючи автомобіль ВАЗ модель 2107 від місця скоєння злочину, подолавши відстань приблизно 1,3 кілометри до місця остаточної зупинки біля під`їзду №2 корпусу №3 будинку №118 по вулиці Набережній Перемоги у м. Дніпро.

Під час транспортування автомобіля ВАЗ за кермом знаходився ОСОБА_6 , який виконував відведену роль співвиконавця, тим саме умисно забезпечив безперешкодне транспортування вказаного транспортного засобу до визначеного місця.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконно, за попередньою змовою групою осіб, всупереч волі потерпілої ОСОБА_10 , заволоділи автомобілем марки ВАЗ модель 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 синього кольору 2006 року випуску номер кузова НОМЕР_2 , тим самим заподіявши потерпілій ОСОБА_10 , матеріальний збиток у сумі 55800 гривень 18 копійок.

Вироком ОСОБА_6 визнано винуватим вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.

Від відбування призначеного покарання ОСОБА_6 звільнено на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначивши іспитовий строк 3 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без конфіскації майна.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням іспитовим строком - три роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 витрати на залучення експерта в розмірі 703,68 гривень.

Вирішено долю речового доказу.

Прокурор не погодився з даним вироком. В апеляційній скарзі просить його змінити в частині розподілу процесуальних витрат у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначити в резолютивній частині про стягнення процесуальних витрат на користь держави за залучення експерта для проведення судової експертизи від 26.01.2017 року з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 окремо щодо кожного по 351 грн. 84 коп.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Посилається на те, що ч. 2 ст. 124 КПК України визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.

Згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.

Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема в частині їх стягнення.

При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Згідно з п. 11 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Таким чином, відповідно до глави 8 КПК України, встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнуті ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.

В порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції, ухвалюючи стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим у рівних частинах, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати у розмірі 703 грн. 68 коп. на користь держави слід стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Захисник ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_10 про дату час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду від останніх не надходило. Даних про поважність неявки захисника та потерпілої в судове засідання до апеляційного суду не надходило. Враховуючи думку прокурора та обвинувачених, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності не з`явившихся осіб, відповідно до вимог вказаної норми процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала вимоги сторони обвинувачення та просила їх задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Апеляційний суд у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Враховуючи, що висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність правової кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 289 КК України, у тому числі і міра та розмір призначених судом покарань в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення в частині стягнення процесуальних витрат, суд першої інстанції належним чином не врахував, що солідарне стягнення витрат на проведення експертизи процесуальним законом не передбачене.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 373 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції ухвалив стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , витрати на залучення експерта в розмірі 703,68 гривень.

Проте, ухвалюючи обвинувальний вирок, в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати за проведення експертизи підлягають стягненню в солідарному порядку з обвинувачених, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключення з вироку посилання на стягнення з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судових витрат за проведення експертизи в солідарному порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що зміст резолютивної частини обвинувального вироку, повинен бути викладений чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку, а також рівну участь обох обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з них на користь держави витрати пов`язані з експертним дослідженням від 26.01.2017 року №18/12.2-001 в дольовому порядку по 351 грн. 84 коп. з кожного відповідно, а тому в цій частині вирок суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_12 - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінити в частині розподілу процесуальних витрат.
Витрати пов`язані з експертним дослідженням від 26.01.2017 року № 18/12.2-001 стягнути на користь держави з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дольовому порядку, по 351 грн. 84 коп. з кожного.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4