ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/567/20 Номер провадження 11-кп/814/771/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження №0000908 від 21.11.2019 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року кримінальне провадження в частині обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шахворостівка Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого у ФОП робітником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відмовлено в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 в частині закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що 1 листопада 2019 року близько 06 год. 40 хв. (точного часу під час досудового розслідування не встановлено), в темний час доби, ОСОБА_7 , керуючи належним, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_10 автомобілем марки «ЗАЗ DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 21.11.2019 у стані алкогольного сп`яніння - 1.09 проміле, порушуючи вимоги п.2.9 а Правил дорожнього руху, перевозячи в якості пасажира ОСОБА_11 , рухався по автодорозі Лубни - Миргород - Опішня в напрямку м. Миргород та не доїжджаючи до м. Миргород Полтавської області близько 2 кілометрів, з власної необережності, порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом, допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на велосипедиста ОСОБА_12 , яка у межах його видимості рухалася в попутному з ним напрямку.

Відповідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи, в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ЗАЗ DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору; знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля «ЗАЗ DAEWOO», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання ним п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, у м`яку мозкову оболонку, перелому кісток основи черепа та ускладнилась набряком речовини головного мозку.

Необережні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_12 .

Крім того, ОСОБА_7 , розуміючи, що він здійснив дорожньо- транспортну пригоду на автодорозі Лубни - Миргород - Опішня, не доїжджаючи до м. Миргород Полтавської області близько 2 кілометрів, тим самим своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_12 в небезпечний для життя стан і позбавив можливості вжити заходів до самозбереження, умисно не виконав підпункти «а», «б», «в», «г», «ґ», «д», «е» п. 2.10 Правил дорожнього руху та з метою уникнення відповідальності за скоєння та приховування факту вчиненого ним злочину, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та попрямував до полів, розташованих на території Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, де в подальшому був затриманий працівниками поліції.

Протиправні дії ОСОБА_7 в цій частині кваліфіковані за ч.1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Ухвала суду мотивована тим, що потерпілий у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав заяву про відмову від обвинувачення за ч.1 ст.135 КК України, а тому суд першої інстанції з посиланням на п.7 ч.1 ст.284, ч.1 ст.477 КПК України закрив кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_8 від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В той же час, суд першої інстанції вказав, що на даній стадії судового процесу, відсутні правові підстави для закриття кримінального провадженні відносно ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України, оскільки даний злочин не відноситься до злочинів приватного обвинувачення і позиція потерпілого в розглядуваному випадку не може слугувати самостійною підставою для закриття кримінального провадження за цим обвинуваченням.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вимоги поданої апеляційної скарги обґрунтовує тим, що місцевий суд належним чином не мотивував свого рішення про закриття кримінального провадження, а у потерпілого не з`ясував мотиви прийняття рішення про відмову від обвинувачення та його добровільність, не роз`яснив наслідки прийняття рішення судом.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції при закритті кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався.

Висновки суду щодо відмови в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 в частині закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції ухвала суду в цій частині не переглядається.

Згідно ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо певних кримінальних правопорушень, перелік яких зазначено в даній статті. Зокрема, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.135 КК України, зазначене в п.1 ч.1 ст.477 КПК України як залишення в небезпеці (без обтяжуючих обставин).

Тобто кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема:

- підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (частина 4 статті 26, частина 1 статті 478 КПК);

- безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з частиною 4 статті 26, пунктом 7 частини 1 статті 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення, а також примирення потерпілого з підозрюваним/обвинуваченим у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом (частина 4 статті 56 КПК);

Отже, приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача ( потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Тобто законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмова потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акта про примирення, що носить двосторонній характер.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, дане кримінальне провадження №0000908 від 21.11.2019 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст.135 КК України відноситься до справ приватного обвинувачення.

Під час судового розгляду потерпілим ОСОБА_8 подана заява про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження, вказуючи на відсутність до ОСОБА_7 жодних претензій (а. п. 23).

У відповідності до ч.4 ст.26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається, в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Пункт другий частини 7 статті 284 КПК України, крім іншого, встановлює: якщо обставини, передбачені пунктом 7 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд закриває провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини 1, а також частини 2 статті 284 цього Кодексу.

З технічного запису судового засідання від 07 травня 2020 року вбачається, що у підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що не наполягає на обвинуваченні та відмовляється від нього. Судом було роз`яснено, що наслідком відмови його від обвинувачення є закриття кримінального провадження, та він не зможе більше звертатися до суду з цих підстав, а також було з`ясовано добровільність його відмови від обвинувачення. А тому доводи потерпілого про юридичну необізнаність та не розуміння суті свого клопотання про закриття кримінального провадження є безпідставними.

Крім того, після заяви потерпілого ОСОБА_8 про те, що він писав вказану заяву під диктовку захисника прокурор неодноразово запитував у потерпілого про добровільність написання його заяви, та роз`яснив останньому, що його відмова є беззастережним волевиявленням про не притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування за ч.1 ст. 135 КК України, на що останній стверджував, що жодного тиску на нього не здійснювалось і він наполягав на закритті кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України.

Місцевий суд правильно застосував положення ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України та постановив ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ч. 7 ст. 284 цього Кодексу, в якій чітко виклав мотиви та підстави її ухвалення, які ґрунтуються на чинному кримінальному процесуальному законі, а тому твердження потерпілого про те, що ухвала місцевого суду належним чином не обґрунтована, є безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування оскаржуваної ухвали, в тому числі і тих, про які зазначив потерпілий в своїй апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, ухвала місцевого суду повною мірою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 травня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000908 від 21.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення та відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 в частині закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення..

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4