Провадження № 1-кс/638/386/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону від 16.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000264 від 28.11.2019 за ч.1 ст.384 КК України, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку статті 303 КПК України, в якій просив визнати незаконним рішення прокурора (слідчого) про відмову у визнанні потерпілим та зобовязати процесуального керівника прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону відповідно до вимог ст.55 КПК України визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0000264, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.11.2019 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України та вручити йому пам`ятку потерпілого.
Скарга мотивована тим, що 15.01.2020 року заявник звернувся до процесуального керівника по кримінальному провадженню прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000264, внесеного до ЄРДР 28.11.2019 року за його заявою за фактом надання свідком ОСОБА_6 завідомо неправдивих показів під час досудового розслідування кримінального провадження №0000070 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України. Вказує, що кримінальне провадження №0000264 порушене за фактом надання ОСОБА_6 завідомо неправдивих свідчень відносно нього та його дій, здійснення наклепу на нього під час досудового розслідування кримінального провадження №0000070, що стало підставою притягнення його до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим йому спричинено моральну та матеріальну шкоду, що виразилося у примусових обставинах звільнення його з бажаного місця роботи, триманні його більше місяця під вартою у слідчому ізоляторі, вилучення значної кількості майна, позбавлення родини достатнього рівня забезпечення у значний проміжок часу, суттєвому обмеженні його особистих прав у звязку із статусом підозрюваного та обвинувачення вже майже рік, а також підірваною репутацією. Вважає невизнання його потерпілим за його заявою є бездіяльність прокурора як сторони обвинувачення, яка полягає у нездійсненні процесуальної дії, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також у відмові у визнанні потерпілим.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заявлені в скарзі вимоги, просив задовольнити скаргу з наведених у ній підстав. Також надав постанову прокурора від 16.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, зазначивши, що ОСОБА_3 не може бути визнаний потерпілим у даному кримінальному проваджені.
Слідчий суддя, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом Територіальним управлінням Державного бюро розслідування, розташованим у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000264 від 28.11.2019 за ч.1 ст.384 КК України.
Вказане кримінальне провадженні зареєстровано на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.11.2019 року, якою зобов`язано прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону внести у встановленому порядку до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень за клопотанням ОСОБА_3 від 13.11.2019 року, відповідно до якого на думку ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_6 надала завідомо неправдиві покази .
15.01.2020 року ОСОБА_3 звернувся до прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_5 із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000264.
Постановою прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_8 від 16.01.2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000264 від 28.11.2019 року відмовлено у повному обсязі.
Вказана постанова мотивована не встановленням очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, будь-яких доказів чи обґрунтування завданої шкоди заявником не надано.
Надаючи оцінку на предмет обґрунтованості постанови слідчого про відмову у визнані потерпілим суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. (ч. 2 ст.55 КПК України)
Положеннями частини п`ятої вказаної норми передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Обґрунтовуючи заяву про залучення у якості потерпілого до кримінального провадження №0000264 від 28.11.2019 року ОСОБА_3 зазначає про завдання йому моральної та майнової шкоди, що спричинена ОСОБА_6 , яка перебуваючи в статусі свідка надала відносно нього завідомо неправдиві покази під час досудового розслідування кримінального провадження №0000070, що стало підставою притягнення його до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим йому спричинено моральну та матеріальну шкоду, що виразилося у примусових обставинах звільнення його з бажаного місця роботи, триманні його більше місяця під вартою у слідчому ізоляторі, вилучення значної кількості майна, позбавлення родини достатнього рівня забезпечення у значний проміжок часу, суттєвому обмеженні його особистих прав у звязку із статусом підозрюваного та обвинувачення вже майже рік, а також підірваною репутацією.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи кримінальне провадження №0000264 від 28.11.2019 року зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.384 КК України.
Частиною першою статті 384 КК України передбачена відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.
Отже, об`єктом злочину, передбаченого статтею 384 КК України, є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі. Суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів дізнання, досудового слідства і суду щодо виявлення та дослідження фактів і обставин, які мають значення для об`єктивного, повного та всебічного розслідування і розгляду кримінальних та цивільних справ, перешкоджає встановленню істини та постановленню правосудного судового акта.
Поряд з цим, під час розгляду скарги, ОСОБА_3 не навів доказів, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.384 КК України, яке внесено до єдиного реєстру за його заявою, йому спричинена моральна, фізична або майнова шкода, а тому він правомірно прокурором не визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні.
При цьому, саме по собі звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення не є визначальним для вирішення питання про визнання особи потерпілою.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Посилання ОСОБА_3 на те, що йому завдана моральна та майнова шкода не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки у даному кримінальному провадженні фізична особа не може бути потерпілою особою, так як злочин, передбачений ч.1 ст.384 КК України, полягає в тому, що він завдає шкоди нормальній діяльності органів дізнання, досудового слідства та суду, а не фізичній особі.
З огляду на зазначене, постанова прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_8 від 16.01.2020 року, якою відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінального провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000264 від 28.11.2019 року, прийнята у відповідності до вимог статті 55 КПК України.
Частиною першою та другою статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.2, 9, 25, 55, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону від 16.01.2020 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000264 від 28.11.2019 за ч.1 ст.384 КК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді в порядку ст.309 КПК України оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 22.06.2020 о 16.00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1