ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 1-298/11 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження № 11кп/819/ 199/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: заміна невідбутої частини покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі : ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

адвоката: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну покарання більш м`яким, відносно :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пятихатки, Великоолександрівського район, Херсонської області, засудженого вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 24.11.2011 року за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України до довічного позбавлення волі,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходив із того, що Кримінальний Кодекс України не передбачає можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.
Засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати, та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про заміну покарання.

В апеляційній скарзі засуджений цитує ухвалу суду, низку рішень ЄСПЛ.

Зазначає, що підставою його звернення було рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України 2», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яким передбачене обов`язок України реформувати систему перегляду довічного ув`язнення.

Вказує, що відсутність у чинному КК України механізму перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі не узгоджується із Конституцією України та практикою ЄСПЛ, а тому застосуванню підлягають саме рішення ЄСПЛ, як такі, що мають вищу юридичну силу ніж КК.

На його думку, суд не врахував його ставлення до вчиненого злочину, яке побудоване на критичній оцінці його дій та бажанні сумлінною поведінкою довести своє виправлення .

Також суд не врахував судову практику з цієї категорії справ, зокрема ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2019 року.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 наполягали на задоволенні апеляційних вимог засудженого .

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Мотиви суду.
Як видно із матеріалів провадження ОСОБА_8 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначене йому вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 24.10.2011 року за п. 6 ч.2 ст. 115 КК , ч 4 ст. 187 України.

У липні 2019 року звернувся до суду із клопотанням про заміну призначеного йому покарання з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, обгрунтовуючи його рішенням ЄСПЛ від 12.03.2019 року Петухов проти України 2 як джерелом права.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання.

Діючі норми Кримінального Кодексу України містять положення ст. 81, 82 КК України за якими не передбачено підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення на покарання у виді позбавлення на певний строк, як вірно зазначив суд першої інстанції.

Інші правові норми, якими регулюється питання перегляду довічного ув`язнення чи можливість його скорочення , чинне законодавство України не містить.

Положення ст. 87 КК України регулюють регулюють питання помилування Президентом України осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно положень ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 12.03.2019 року Петухов проти України 2, на яке посилається засуджений як на підставу свого клопотання, Суд зазначив, що Конвенція не забороняє застосування покарання у виді довічного позбавлення волі до осіб, яких було визнано винними у вчиненні особливо тяжких злочинів, наприклад умисному вбивстві. Однак, для того, щоб таке покарання відповідало вимогам ст. 3 Конвенції, воно має бути таким, яке може бути скороченим, що означає як наявність у засудженого перспективи звільнення так і можливість перегляду.

Основа такого перегляду повинна охоплювати оцінку наявності законних підстав пенологічного характеру для подальшого тримання засудженого під вартою. До цих підстав належить покарання, стримування, захист суспільства та реабілітація. Співвідношення між ними необов`язково є сталим і може змінюватися упродовж відбування покарання, тому підстави, які спочатку виправдовували тримання під вартою, можуть не виправдовувати його після тривалого строку відбування покарання.

Перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі не обов`язково має призвести до звільнення засудженого.

Необхідний перегляд повинен враховувати прогрес засудженого у реабілітації із урахуванням оцінки, чи був такий прогрес настільки значним, що триваюче тримання під вартою більше не може виправдовуватися законними понелогічними підставами.

Перегляд, що обмежується тільки підставами гуманності , є неповним.

Перегляд має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховання засудженого, а би останній, за певних обставин, отримав право на звільнення. Суд звертає увагу на реабілітаційній меті позбавлення волі навіть у випадку засуджених до довічного позбавлення волі. (п 181, 168, 187, 193, 194 )

Суд дійшов висновку, що у цій справі було порушено ст. 3 Конвенції у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі неможливо скоротити.

Відомості про особу засудженого в цілому та про його поведінку за весь час відбування ним покарання не доводять наявності прогресу у його реабілітації та перевихованні, а відтак апеляційний суд приходить до висновку , що наявні законні підстави для подальшого відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі.

Обґрунтовані підстави для скорочення цього строку шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк не встановлені, враховуючи суспільну небезпечність скоєного засудженим злочину, тривалість відбутого строку покарання, та недоведеність прогресу у його виправленні .

Посилання засудженого на судову практику, як на підставу задоволення його клопотання, зокрема викладену в ухвалі Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.05.2019 року, яка скасована ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.08.2019 року, колегія суддів визнає неприйнятним, оскільки суд має керуватися законодавством України про кримінальну відповідальність, принципом законності, кримінальним процесуальним законодавством з урахуванням практики ЄСПЛ.

Прохання засудженого про заміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк на підставі ч. 3 ст. 74 КК України не ґрунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність, оскільки рішення ЄСПЛ не є законом , що визначає санкції покарання та максимальні межі покарання.

Порушуючи питання про скасування ухвали суду, засуджений не навів конкретних фактів порушення судом його прав та законних інтересів при розгляді клопотання, а обмежився лише перерахуванням та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного, які порушені судом першої інстанції не були.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Бериславського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3