ДОВГИНЦІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 211/5897/19
Провадження № 1-кп/211/288/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 р. Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

її представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001348 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне, Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, освіта середня, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України , суд,-

ВСТАНОВИВ :

26.07.2019 року, в світлий час доби, приблизно о 08 годин 30 хвилин водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи технічно справним автомобілем «ДЕУ СЕНС» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по проїзній частині дороги вулиці Кокчетавська, з боку Об`їзної частини дороги в напрямку вулиці Магістральна, що у Довгинцівському районі міста Кривого Рогу. По напрямку руху вищевказаного автомобіля були встановлені дорожні знаки 5.35.1/2 ПДР України (нерегульований пішохідний перехід) та нанесена дорожня розмітка 1.14.1 ПДР України.
У цей же час, попереду та праворуч від автомобіля «ДЕУ СЕНС» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався інший невстановлений слідством автомобіль, водій якого під`їхавши до вказаного вище нерегульованого пішохідного переходу, який розташований поблизу будинку 11 вулиці Кокчетавська зупинився, пропускаючи при цьому пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра вийшла у вказаний момент на зазначений нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками 5.35.1/2 ПДР України (нерегульований пішохідний перехід) та дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України та почала перетинати проїзну частину дороги вулиці Кокчетавська, з право на ліво за напрямком руху автомобілів.
В ході подальшого руху, водій ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ДЕУ СЕНС», реєстраційний номер НОМЕР_1 та наближаючись при цьому до нерегульованого пішохідного переходу перед яким вже зупинився інший невстановлений слідством автомобіль та на якому вже перебувала пішохід ОСОБА_5 , повинен був знизити швидкість, а у разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, але водій ОСОБА_4 проявивши неуважність до дорожньої обстановки, продовжила рух у небезпечному напрямку, чим грубо порушив вимоги п.п. 1.5., 1.7., 2.3. б) та 18.4. Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
-«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ...не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-«1.7. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи ,....»;
-«2.3 б) Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
-«18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_4 знаходячись поблизу будинку 11 по вулиці Кокчетавська, що у Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину дороги зазначеної вулиці в межах нерегульованого пішохідного переходу, що позначений дорожніми знаками 5.35.1/2 ПДР України та відповідною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, у зв`язку із чим, вищевказаний пішохід отримав тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово - медичної експертизи №1249 ОСОБА_5 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закритий перелом середньої третини правої ключиці зі зміщенням, перелом 5-6 ребер праворуч без зміщення, садна правого ліктьового суглобу, синці правої кисті. За своїм характером, вказані ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
Між порушенням водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України, та настанням наслідків - спричинення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, є прямий причинний зв`язок.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України визнав та пояснив, що 26.07.2019 року у денний час, він керував автомобілем «Деу Сенс», державний номерний знак НОМЕР_1 , по проїзній частині дороги вул. Кокчетавська, з боку об`їзної частини дороги в напрямку вул. Магістральна м. Кривого Рогу та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не бачив пішохода через інші автомобілі які зупинилися перед пішохідним переходом, загальмував але допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . У вчиненому розкаюється. У відшкодування заподіяної шкоди надав ОСОБА_5 1750,00 грн. З заявленими позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди згодний, суму моральної шкоду визнає частково.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 26.07.2019 року біля 08-25 години вона йшла на роботу. Перетинаючи проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу поблизу будинку № 11 вул. Кокчетавська м. Кривого Рогу пропустила усі автомобілі які рухалися, та після того як автомобілі запинилася почала рухатися по пішохідному переходу. Дійшовши до середини почула різке гальмування автомобіля здійснив наїзд на неї. В наслідку чого вона отримала тілесні ушкодження. Винуватцем вважає ОСОБА_4 який під час керування транспортним засобом порушив правила дорожнього руху. В подальшому отримала від ОСОБА_4 1750,00 грн. До страхової компанії щодо відшкодування шкоди не зверталася, та як їй відомо вона може це зробити після винесення вироку. Міру покарання ОСОБА_4 просила визначити сувору, та на позовних вимогах наполягає у повному обсязі.

Крім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, підтверджується показами потерпілої та матеріалами кримінального провадження:
-рапортом слідчого про дорожньо-транспортну пригоду (к.п. а.с. 2);
-рапортами інспектора - чергового Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області від 26.07.2019 року (к.п. а.с. 3-4);
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 26.07.2019 року, схемою до протоколу огляду місця ДТП від 26.07.2019 року та фото таблицею (к.п. а.с. 5-9, 10, 11-14);
-висновком експерта № 1249 від 29.08.2019 року (к.п. а.с. 35-38), відповідно до якого ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням, перелом 5-6 ребер праворуч без зміщення, садна правого ліктьового суглоба, синці правої кисті. За своїм характером дані тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби . Дані ушкодження виникли від ударної дії тупого твердого предмета (предметів), який міг мати як обмежену, так і необмежену травмуючу поверхню, або при ударі об такий же предмет (предмети), що могло бути при механізмі дорожньо транспортної пригоди. Давність виявлених ушкоджень (дані медичних документів) може відповідати 26.07.2019 року;
-протоколом слідчого експерименту від 16.08.2019 року зі схемою та фото таблицею (к.п. а.с. 47-50, 51, 52-54);
-протоколом слідчого експерименту від 16.08.2019 року зі схемою та фото таблицею (к.п. а.с. 55-58, 59, 60-64), а також іншими матеріалами.
Оцінюючи докази, суд вважає їх достовірними, так як вони відповідають фактичним обставинам, узгоджуються з іншими доказами, тому суд кладе їх в основу вироку.
На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги повноту належність та допустимість наданих суду доказів, суд приходить висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_4 та кваліфікує його дії за ст. 286 ч.1 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину,що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактично спричинених наслідків, які визначаються не тільки ступенем тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень, а й тривалістю лікування таких ушкоджень та обмеження внаслідок них у задоволенні потерпілим звичайних життєвих потреб, відомості про особу обвинуваченого.
Останній провину визнав, має зареєстроване місце проживання,за місцем праці, проживання та реєстрації характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання згідно вимог ст. 66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину . Обставини, відповідно до вимог ст. 67 КК України, які обтяжують покарання - не виявлено. Суд також враховує часткове відшкодування шкоди потерпілій у розмірі 1750, 00 грн., та потерпілою у судовому засіданні підтверджено отримання цієї суми.
Також обвинувачений допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що мало місце на пішохідному переході, не перебував у стані алкогольного сп`яніння, вчинив необережний злочин невеликої тяжкості.
При призначенні покарання для обвинуваченого судом враховано висновки досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , наданої Апостолівським РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області, в якій зазначено, що обвинувачений має низький рівень щодо вчинення повторного кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.

Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
На підставі викладеного, з урахуванням позиції потерпілого, яка наполягає на суворому покаранні, суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді обмеження волі у межах санкції відповідної статті особливої частини КК України, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.75,76 КК України. І саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Враховуючи доведеність порушення правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим, суд вважає за необхідне призначити додаткове покарання ОСОБА_4 у вигляді позбавлення його права керувати транспортними засобами на певний строк.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст.374КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 27189,31 грн., та моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченого була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно полісу № АМ/4869690 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн. за шкоду, заподіяну майну,-100000 гривень. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність.

Судом враховано що цивільний позов заявлено після прийняття правового висновку Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (755/18006/15-ц), який є обов`язковим відповідно до ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, відповідно до якого:

69.У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

70.Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

71.Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

72.Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

73.Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

74.Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Законуреалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.»

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана … з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Потерпілою ОСОБА_5 заявлено позов щодо відшкодування шкоди, яка прямо передбачена п. 22.1 ст. 22, ст.ст. 23,28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як така, відшкодування за якою здійснюється страховиком у межах страхових сум.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин на цей час не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на обвинуваченого суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

На стадії прийняття цивільного позову судом потерпіла та її представник не пред`явили позовні вимоги до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», або залучення останньої до участі у розгляді справи у якості співвідповідача.

Оскільки позовні вимоги в цій частині пред`явлені не до всіх належних відповідачів (не пред`явлені до страховика ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»), суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком (у межах страхових сум) і винуватцем ДТП.

З огляду на викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають, що не є перешкодою для їх вирішення по суті у разі звернення до суду з відповідними позовними вимогами до ОСОБА_4 і ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», або лише до ОСОБА_4 після виплати страховиком страхового відшкодування у межах страхових сум за заявою потерпілого.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

У зв`язку із вказаним також скасуванню підлягає захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля марки «DAEWOO SENS Т13110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Витрати на проведення експертизи по справі відсутні.
Питання про речові докази, слід вирішувати відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369 371, 373 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 1 (один ) рік.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речовий доказ - автомобіль «DAEWOO SENS Т13110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 , повернути законному володільцю, скасувавши арешт зазначеного автомобіля (заборону на користування, розпорядження та відчуження), накладений ухвалою слідчого судді Центрально Міського районного суду міста Кривого Рогу від 29 липня 2019 року (справа № 216/4691/19, провадження № 1-кс/216/4240/19).
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення відшкодування заподіяних матеріальних збитків внаслідок вчинення злочину, а також відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1