ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/514/20 Справа № 211/3611/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000250 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянин України, з середньо спеціальною освітою, пенсіонер, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 850,00 грн. в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1333,80 грн. матеріальної шкоди, 8000,00 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 782,96 грн. матеріальної шкоди, 8000,00 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_9 - залишено без задоволення.

Як встановлено судом, 26 січня 2018 року приблизно о 08.00 годині ОСОБА_10 зателефонувала своєму колишньому чоловікові ОСОБА_11 та попросила, щоб останній привіз їй санчата, для дітей, на що ОСОБА_11 погодився, та попросив, щоб його матір ОСОБА_8 привезла онукам санчата, в кількості 2 штук.

Надалі, ОСОБА_8 приблизно о 08:16 годині зателефонувала до ОСОБА_10 та повідомила, що вона на таксі самостійно привезе санчата додому останньої, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Приблизно о 09.32 годині цього ж дня, ОСОБА_8 , разом із своєю донькою ОСОБА_9 на легковому автомобілі таксі марки «Daewoo lanos», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , під`їхали до будинку АДРЕСА_3 , де вони вигрузили санчата та направились до першого під`їзду вище вказаного будинку.

Знаходячись біля 1-го під`їзду вищевказаного будинку, ОСОБА_8 зателефонувала до ОСОБА_10 та повідомила, що перебуває біля її під`їзду та привезла санчата. Через декілька хвилин з даного під`їзду вийшла ОСОБА_10 , де потерпіла ОСОБА_8 передала їй двоє санчат. ОСОБА_9 з метою фіксації даного факту сфотографувала цю подію, оскільки раніше між ними неодноразово виникали конфлікти, з приводу того, що ОСОБА_10 стверджувала, що їй не повертають майно її дітей.

Через вищевказаний фотознімок між ОСОБА_10 з однієї сторони та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , з іншої сторони, виник словесний конфлікт.

В цей час із за кута будинку вибіг ОСОБА_7 , який являється батьком ОСОБА_10 , у якого раптово виник злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, на ґрунті давніх неприязних відносин з останньою.

Реалізуючи вищевказаний злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , 26 січня 2018 року приблизно в 09:40 годин, знаходячись біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді легких тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_9 , та умисно, цілеспрямовано, і значною силою, наніс останній не менше трьох ударів правою рукою зжатою у кулак в область обличчя та голови ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця надбрівної області праворуч, синця навколо правого ока з набряком м`яких тканин, синця верхнього повіка лівого ока, крововиливів слизової оболонки нижньої губи по серединній лінії, які згідно висновку експерта №343 від 15 березня 2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. П.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6.

Крім того, діючи за вищевказаних обставин, ОСОБА_7 , 26 січня 2018 року приблизно в 09:42 годин, знаходячись біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень за мотивами особистої неприязні до неї, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, у вигляді легких тілесних ушкоджень, наблизився до ОСОБА_8 та умисно, цілеспрямовано, зі значною силою, наніс останній не менше 2 ударів правою рукою зжатою в кулак в область обличчя, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців навколо очей та на спинці носа, крововилив в слизову оболонку верхньої губи по серединній лінії які згідно висновку експерта №341 від 02 квітня 2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів. П.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що вирок суду є незаконним, а висновки суду викладені в даному рішенні є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, обвинувачений зазначає, що встановлюючи обставини даного кримінального провадження, суд першої інстанції врахував лише версію сторони обвинувачення і не дослідив та не надав належним чином жодної правової оцінки позиції сторони захисту, щодо того, що дії ОСОБА_7 були в межах необхідної оборони, а саме, обвинувачений захищав свою дочку від двох осіб, з якими раніше у неї були конфлікти.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі та співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню та призначенню нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у вище вказаних нормах закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_7 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 26 січня 2018 року, умисно, цілеспрямовано, і значною силою, нанісОСОБА_9 не менше трьох ударів правою рукою зжатою у кулак в область обличчя та голови ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця надбрівної області праворуч, синця навколо правого ока з набряком м`яких тканин, синця верхнього повіка лівого ока, крововиливів слизової оболонки нижньої губи по серединній лінії, після чого, наблизився до ОСОБА_8 та умисно, цілеспрямовано, зі значною силою, наніс останній не менше 2 ударів правою рукою зжатою в кулак в область обличчя, в результаті чого спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді синців навколо очей та на спинці носа, крововилив в слизову оболонку верхньої губи по серединній лінії.

Дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.
Із вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого погодився і суд першої інстанції, встановивши при цьому, що раптовий злочинний намір у ОСОБА_7 , направлений на спричинення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень, виник на ґрунті давніх неприязних відносин з останніми, тобто поклав в основу ухваленого вироку версію сторони обвинувачення.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України та ч. ч. 2, 4 ст. 17 КПК України вбачається, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Як вбачається із отриманих під час судового засідання показів свідка ОСОБА_10 , яка є донькою обвинуваченого ОСОБА_7 , остання пояснила, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_13 , якому вона 26 січня 2018 року зателефонувала та попросила привезти санчата для дітей, на що той повідомив, що санчата привезе його мати, ОСОБА_8 , з якою у потерпілої склалися неприязні відносини на фоні розлучення з сином свекрухи.
Так, колишня свекруха разом зі своєю донькою ОСОБА_9 26 січня 2018 року привезли потерпілій ОСОБА_10 санчата для дітей, передачу яких ОСОБА_9 знімала на телефон. За цих обставин між ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт. Коли ОСОБА_10 нахилилась, щоб забрати санчата, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 накинулись на неї та почали її бити, що побачив батько потерпілої ОСОБА_7 і з метою оборонити доньку підбіг до них та відштовхнув ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від своєї доньки. При цьому, ОСОБА_8 впала в сугроб, потім піднялась та пішла. Жодних тілесних ушкоджень в ОСОБА_8 чи її доньці ОСОБА_9 батько ОСОБА_10 не наносив, а лише відштовхнув їх від неї, щоб зупинити її побиття.
Вказані покази узгоджуються із показами свідка ОСОБА_14 , який показав суду, що спускався із офісу та побачив у вікно, як впала жінка, від якої відскочив чоловік, на що свідок подумав, що вони грають в сніжки. Від чого впала жінка він не бачив, бачив лише, що витирала нібито кров з носу, жодних тілесних ушкоджень в будь-якого з жінок свідок не бачив, як і не бачив взагалі будь-яких ушкоджень в другої жінки.
Окрім цього, вказане також узгоджуються із показами свідка ОСОБА_12 , який показав суду, що працює водієм таксі, пам`ятає як відвозив двох жінок із санчатами, які попросили таксиста почекати на них. Поки він чекав на жінок, дивився в телефон, потім побачив як біжить жінка, за нею чоловік, водій відвернувся, потім вже побачив, що жінка лежить, а біля неї стоїть чоловік, який потім пішов. Факту спричинення будь-кому із жінок тілесних ушкоджень чоловіком водій таксі не бачив, почув про удари зі слів жінок.
Водночас, як вбачається із показів самих потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наданих в ході судового провадження, жінки не змогли суду надати точні покази щодо механізму нанесення обвинуваченим їм ударів, а лише надали загальну інформацію щодо подій того вечора і показали суду, що той умисно наніс їм ударів.
Таким чином, із вище наведеного вбачається, що покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , які були покладено судом в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_15 , не підтверджують факту саме умисного нанесення потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у виді ударів, при цьому, суд першої інстанції проводячи судовий розгляд кримінального провадження належної правової оцінки отриманим показам не надав, як і не перевірив версію стосовно захисту обвинуваченим своєї доньки від протиправних дій потерпілих, які накинулись на ОСОБА_10 на фоні раніше виниклих неприязних стосунків та словесного конфлікту, який виник при передачі свекрухою та її донькою колишній невістці санчат для дітей. Тобто, судом першої інстанції не було перевірено вказані обставини, належним чином не з`ясовано правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК України, та не з`ясовано версію того, що ОСОБА_15 діяв в межах необхідної оборони, захищаючи власну доньку.
Відповідно до ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Також, слід звернути увагу, що суд першої інстанції ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_15 на підтвердження його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, посилався на зібрані в ході досудового розслідування докази, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 30 травня 2018 з потерпілою ОСОБА_8 ; протокол проведення слідчого експерименту від 30 травня 2018 року з потерпілою ОСОБА_9 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2018 року, де свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_15 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2018 року, де свідок ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_7 ; висновок судовомедичної експертизи №341 від 02 квітня 2018 року щодо спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ; висновок судовомедичної експертизи №343 від 15 березня 2018 року щодо спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ; протокол огляду речей від 04 липня 2018 року; висновок судовомедичної експертизи №943 від 11 липня 2018 року; висновок судовомедичної експертизи №942 від 11 липня 2018 року. При цьому, посилаючись на вищевказані докази при ухваленні обвинувального вироку, суд першої інстанції не надав їм жодної правової оцінки, не проаналізував їх, а просто перелічив їх у своєму рішенні як підтвердження доведеності вини ОСОБА_15 , таким чином не зазначивши, що саме і які обставини кримінального провадження підтверджують та встановлюють дані докази.
Тож, оскільки ухвалюючи вирок, суд першої інстанції належним чином не з`ясував всі обставини кримінального провадження, не перевірив належним чином в ході судового провадження версію щодо дій ОСОБА_15 в межах необхідної оборони, оскільки із покладених в обґрунтування мотивувальної частини обвинувального вироку показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 вбачається, що жоден із свідків не підтвердив умисного характеру дій обвинуваченого і взагалі факту саме нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень у виді ударів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що, в свою чергу, свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 94, 370, 374 КПК України, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Самостійно суд апеляційної інстанції позбавлений можливості з`ясувати вказані обставини справи та дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази, так як обвинувачений клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями вимог кримінального процесуального закону не заявляв.
Відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4