Справа №591/5206/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/129/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/5206/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.09.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду у зв`язку з м`якістю призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК, і призначивши покарання у виді обмеження волі строком 3 роки, оскільки обвинувачений не усвідомив вчинений злочин, не розкаявся, винним себе не визнав, зухвало пропонував неправомірну вигоду поліцейським навіть після попередження про злочинність цього діяння. Крім того, судом не враховано вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжує покарання, та майновий стан обвинуваченого, який свідчить про недостатність покарання у виді штрафу.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.09.2019 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК, та йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 11900 грн.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 22.07.2018 близько 05:51, перебуваючи в районі буд. № 1 по вул. Харківській в м. Суми, в розмові з інспекторами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 висловив пропозицію надати їм грошові кошти в розмірі 400 доларів США в якості неправомірної вигоди за не складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_14 , який керував т/з в стані алкогольного сп`яніння, тобто за невчинення ними з використанням свого службового становища дій, щодо притягнення ОСОБА_14 до адміністративної відповідальності. Близько 05:55 знову висловив пропозиції неправомірної вигоди в розмірі 10500 грн або 400 доларів США за не притягнення ОСОБА_14 до відповідальності за керування т/з в стані алкогольного сп`яніння та не складання протоколу, які запропонував привезти в разі надання відповідної згоди продовж 30 хвилин.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу частково, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення більш суворого покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК).

Ступінь тяжкості вчиненого злочину, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного злочину, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При визначенні виду і розміру покарання слід також враховувати, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а тому тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання. При цьому, колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Повертаючись до кримінального провадження, суд першої інстанції, визначаючи обвинуваченому вид та розмір покарання, урахував як ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який згідно ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, так і особу винного, зокрема те, що він є раніше несудимою особою, не працює, не одружений, характеризується за місцем проживання позитивно, а також й обставини, на які прокурор послався в апеляційній сказі, зокрема відсутність щирого каяття, дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 369 КК у близькому до максимального розмірі. При цьому судом дотримані вимоги ч. 1 ст. 337 КПК про те, що розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд неправомірно не визнав обставиною, що обтяжує покарання, вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, т. я. не було пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину за обставин, які обтяжують покарання.

Також прокурором не наведено будь-яких аргументів щодо його твердження про те, що призначене покарання у виді штрафу не становитиме для засудженого будь-який тягар та не сприятиме його виправленню, а тому твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 пропонував неправомірну вигоду поліцейським наполегливо і усвідомлюючи це, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про м`якість призначеного покарання, оскільки саме такі його дії утворили склад злочину.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченому виду і розміру покарання у межах санкції ч. 1 ст. 369 КК, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації, у повній мірі врахував положення ст. 65 і 66 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, внаслідок чого призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого ним діяння, інформації про його особу, є справедливим за своїм видом і розміром, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для скасування вироку суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі прокурором, оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 05.09.2019 відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4