Справа 274/2005/19
Провадження: 1-кс/0274/345/20
10.03.2020 м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 ,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 та постанову слідчого від 23.02.2020, про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою , -
Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що 02 квітня 2019 року нею до Бердичівського ВП ГУНП було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення про дії, які вчинені посадовими особами Бердичівського МР ВДВС ГТУЮ у Житомирській області, стосовно проведення продажу через електронні торги ДП «СЕТАМ» від 04.09.2017 згідно протоколу № 282958 по реєстраційному лоту № 234392 про реалізацію рухомого майна - легкового автомобіля «MERCEDES-BENZ 313 Sprinter», 2002 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , зокрема державним виконавцем ОСОБА_5 , що мають ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
21.02.2020 ОСОБА_3 було додатково подане клопотання про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні, у відповідь на яке 04.03.2020 нею було отримано постанову слідчого від 23.02.2020 про відмову у задоволенні клопотання.
Із вказаною постановою ОСОБА_3 не погоджується. Державний виконавець ОСОБА_5 , не виконує чинне рішення суду у справі № 274/2779/14-ц вже понад три роки. Кожного разу державним виконавцем ОСОБА_5 реалізовуються нові афери, в рузульитаті чого ОСОБА_3 позбулася права власності на автомобіль «MERCEDES-BENZ 313 Sprinter». Така ж ситуація відбувається зі спільною квартирою.
У Бердичівському міськрайонному суді двічі слухалася справа про поділ майна подружжя, - у 2011 та у 2014 роках, в ході яких накладався арешт на майно яке підлягало поділу, в тому числі і на автомобіль, який відчужений державним виконавцем. Наявні два витяги про реєстрацію обтяжень рухомого майна про виконання двох ухвал суду: від 07.07.2011 та від 03.06.2014, які надіслані усім інстанціям. Тому, твердження слідчої, що зазначені вище ухвали не зобов`язували державного виконавця відмовитись від вчинення певних дій є хибними. Слідство проведено неповно, не витребовуються всі документи у виконавчому провадженні, її не допитують, слідча ігнорує ухвали суду про арешт майна, які набрали чинності. Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілою є невмотивованою.
Слідчий та прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явилися.
Враховуючи, що відповідно до ст.306 КПК України неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя, виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу з урахуванням наявних у суду матеріалів.
Вивчивши матеріали скарги, заслухавши пояснення заявниці, доходжу висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, як рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
В рамках даного кримінального провадження 21.02.2020 ОСОБА_3 подано заяву про залучення її до кримінального провадження як потерпілу у якій вона вказала, що злочином їй було завдано матеріальної та моральної шкоди у розмірі 320 000 грн та 850 000 грн неотриманої вигоди.
Слідчий суддя погоджується з постановою слідчого, з таких підстав.
Так, обов`язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, закріплено в ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».
Одним із правових засобів забезпечення виконання судових рішень є кримінальна відповідальність, встановлена у ст. 382 Кримінального кодексу України. Положеннями такої норми кримінального закону охороняється порядок здійснення, у тому числі, цивільного судочинства.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 вказаного Кодексу, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню службовою особою. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
З об`єктивної сторони злочини, передбачені ст. 382 КК, можуть бути вчинені як у формі невиконання судового рішення, так і шляхом перешкоджання його виконанню.
Обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.
Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.
За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.
Предметом злочину за ч. 1 ст. 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений судом будь-якої юрисдикції та інстанції із будь-якої категорії судових справ, та який набрав законної сили у встановленому законом порядку.
При цьому, умисне невиконання або перешкоджання виконанню судових актів є злочином проти правосуддя для будь-якої особи, а для службових осіб спеціальним видом службового зловживання.
Вчиненням вказаного кримінального правопорушення, склад якого визначений диспозицією ч.1 ст.382 КК України, завдається шкода саме інтересам та авторитету правосуддя, як самостійної галузі державної діяльності.
Частиною 1 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Зі змісту скарги, заяви про злочин, заяви ОСОБА_3 про визнання її потерпілою вбачається, що ОСОБА_3 зазначає, що державний виконавець умисно не виконав судове рішення про поділ майна подружжя у справі № 274/2979/14-ц від 10.03.2016, відчуживши 04.09.2017 автомобіль на прилюдних торгах, при тому, що були дійсні ухвали забезпечення позову від 07.07.2011 та 03.06.2014 про накладення арешту на майно та цим заподіяв шкоди ОСОБА_3 . Відчуженням майна їй завдано шкоди завдано матеріальної та моральної шкоди у розмірі 320 000 грн та 850 000 грн неотриманої вигоди.
Між тим, зі змісту скарги, заяви про злочин та заяви ОСОБА_3 про визнання її потерпілою не вбачається, що на державного виконавця ОСОБА_6 було покладено обов`язок щодо виконання судового рішення у справі № 274/2979/14-ц, а встановлено, що автомобіль «MERCEDES-BENZ 313 Sprinter», 2002 року відчужено в ході виконання іншого рішення.
Таким чином, виходячи із встановлених під час розгляду скарги обставин, слідчий суддя погоджується із позицією слідчого, викладеній в оскаржуваній постанові, що факт відчуження на електронних торгах 04.09.2017 арештованого автомобіля «MERCEDES-BENZ 313 Sprinter», 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , частка якого за рішенням суду у справі № 274/2979/14-ц визнана за ОСОБА_3 , не охоплюється диспозицією статті 382 КК України.
Крім того, заявниця у судовому засіданні підтвердила, що цивільна справа з приводу правомірності відчуження на електронних торгах автомобіля «MERCEDES-BENZ 313 Sprinter», 2002 року випуску, р.н. НОМЕР_2 на даний час перебуває на розгляді в касаційному суді.
Керуючись статтями 22, 55, 93, 303, 304, 306, 307, 309, 369 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України,
п о с т а н о в и в:
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадженні в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1