Справа № 352/606/17
Провадження № 1-кп/352/15/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000800 від 03.12.2013 р. по обвинуваченню :

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, утриманця однієї малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно приватним перевізником, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, якому пам`ятка про його права та обов`язки вручено, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000800 від 03.12.2013р., ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За версією обвинувачення злочин вчинено при наступних обставинах :

02.12.2013 р. приблизно о 16 год., водій ОСОБА_12 , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц Спринтер 308CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автомобільною дорогою «Калуш - Івано-Франківськ» зі сторони м. Івано-Франківська у напрямку м. Калуша. Наблизившись до перехрестя вказаної автомобільної дороги з автомобільною дорогою Н-10 «Стрий Чернівці», що зліва по напрямку його руху, ОСОБА_12 зайняв крайнє ліве положення та зупинився для виконання маневру повороту ліворуч.

В цей час зі сторони м. Калуша у напрямку м. Івано-Франківська до згаданого перехрестя, рухаючись прямолінійно, наближався автомобіль марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 .

Водій ОСОБА_12 перед початком та зміною напрямку руху, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, що склалась, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити автомобіль ВАЗ-21063, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, не надав дорогу транспортного засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, не маючи переваги у русі, розпочав маневр повороту ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21063 під керуванням ОСОБА_9 .

При цьому ОСОБА_12 порушив вимоги пунктів Правил дорожнього руху України:

п. 2.3 б), який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.1, згідно якого, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 16.13, у відповідності до якого, перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо.

У результаті порушення ОСОБА_12 Правил дорожнього руху України, сталася дорожньо-транспротна пригод, внаслідок якої ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому правого наколінника із зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент спричинення.

Дії ОСОБА_12 стороною обвинувачення кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_12 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину не визнав, відшкодування за цивільними позовами заперечив. Дав суду показання про те, що 02.12.2013 року після обіду на автомобілі «Мерседес-Бенц Спринтер 308CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автомобільною дорогою «Калуш - Івано-Франківськ» зі сторони м. Івано-Франківська у напрямку м. Калуш. Наблизившись до перехрестя вказаної автомобільної дороги з автомобільною дорогою Н-10 «Стрий Чернівці», що зліва по напрямку його руху, він збирався повертати ліворуч в сторону Івано-Франківського автобазару, тому заздалегідь включив показчик лівого повороту та зайняв крайнє ліве положення. При цьому він зупинився в районі осьової лінії, щоб пропустити автомобіль «Жигулі», який рухався на немалій швидкості в зустрічному напрямку зі сторони м. Калуша. Як пізніше взнав, автомобіль був під керуванням ОСОБА_9 «Жигулі», не зупиняючись і не міняючи напрямку руху, в`їхало в ліву сторону його автомобіля. В кабіні його автомобіля «Мерседес-Бенц Спринтер» під час події перебував пасажир ОСОБА_13 . Після ДТП він особисто по мобільному телефону викликав міліцію та швидку медичну допомогу для ОСОБА_9 . Очевидцем цих подій був свідок ОСОБА_14 , який погодився свідчити та надав свої координати. Жодних порушень Правил дорожнього руху не допускав, під час ДТП його автомобіль стояв, не рухався. Відповідати на запитання відмовився, скориставшись вимогами ст. 63 Конституції України.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 , показав, що 02.12.2013 р. їхав з м.Калуша в м.Івано-Франківськ на автомобілі ВАЗ-21063. Була перша або друга година дня. Стояла сонячна погода, видимість ідеальна. Дорога була сухою. Температура плюсова. Льоду на дорозі не було. В районі с. Угринів біля повороту до автобазару побачив десь за 50 м, що йому назустріч рухався автомобіль «Мерседес Спринтер». Цей автомобіль зупинився, правим колесом виїхавши на подвійну суцільну лінію. Вирасток продовжував рух. При цьому швидкість його автомобіля була близько 60 км/год. Там приблизно за 50-60 м до перехрестя є знак, який обмежує швидкість до 60 км/год. Справа стояла якась червона машина і машина свідка ОСОБА_14 . За 2-3 секунди до самого ДТП бус Слободяна почав рух і виїхав на його зустрічну полосу, тому відбулось ДТП. Це трапилося, коли до автомобіля ОСОБА_12 залишалось приблизно 10-15 метрів. Уникнути ДТП не міг, а саме вліво втекти не міг, так як зліва назустріч рухалась автомашина. По правій стороні його руху інших автомобілів до самого відбійника не було. Тому різко загальмував. Удар прийшовся на ліву сторону автомобіля ОСОБА_12 та ліву сторону його автомобіля, збоку. В результаті ДТП отримав травму ноги, а саме тріщину надколінника. Каретою швидкої допомоги він був доставлений в Івано-Франіквську обласну клінічну лікарню. Під час лікування Слободян один раз приходив до нього. Більше вони не зустрічались. В лікарні лікувався 10 днів, після чого ще 2 місяці лікувався вдома, ходив в гіпсі. Автомобіль ВАЗ-2106 належав його тещі, він користувався ним на підставі довіреності. Після аварії він цей автомобіль не ремонтував, а після передачі йому на зберігання - продав. Кому продав і за скільки не пригадує. Про обов`язок зберігати автомобіль як речовий доказ був попереджений. Від цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди відмовляється, хоче, щоб ОСОБА_12 відшкодував йому 100 тисяч гривень моральної шкоди. Моральну шкоду пояснив тим, що він стаціонарно лікувався в лікарні, здійснював ремонт машини, півроку не працював та не отримував гроші, досудове розслідування та судовий розгляд цієї справи триває дуже довго та постійно затягується. До страхової фірми Слободяна не звертався. Просить призначити ОСОБА_12 максимально суворе покарання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показав, що знайомий з ОСОБА_12 відносно давно, так як вони проживають в одному місті. 02.12.2013 року із ОСОБА_12 на його автомобілі «Мерседес-Бенц» повертався із Львова, а перед тим з Польщі, додому в ОСОБА_16 . Протягом поїздки за дорогою не слідкував, оскільки був втомлений, та дрімав. Перед самою ДТП почув, що ОСОБА_12 раптово голосно закричав, тому він відкрив очі та побачив, що на них їде автомобіль ВАЗ-2106. В цей момент автомобіль був метрів за 10 від них, його несло юзом на їх машину, мабуть тому, що була ожеледиця. Їх машина в цей момент була нерухома та стояла на місці. На якій смузі стояв їх «Мерседес-Бенц» сказати не може, так як не звернув уваги. Жигулі врізалось в «Мерседес-Бенц», у них в машині спрацювали подушки безпеки. Після події він вийшов автомобіля «Мерседес» та підійшов до автомобіля ВАЗ в салоні якого на водійському сидінні побачив травмованого водія ОСОБА_9 . Після цього вони викликали швидку медичну допомогу для цього водія.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , дав суду показання про те, що він проводив досудове розслідування у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та добре пам`ятає обставини даної справи. В 2016 році йому як слідчому відділу розслідування злочинів в сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області начальником цього відділу було доручено здійснювати досудове розслідування даного кримінального провадження. До цього досудове розслідування здійснювалось Тисменицьким відділом поліції і попереднім слідчим було прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Однак, постанову про закриття вказаного кримінального провадження було оскаржено потерпілим та в подальшому скасовано за рішенням Тисменицького районного суду. ОСОБА_17 вручав ОСОБА_12 повідомлення підозру у вчиненні кримінального правопорушення, допитав його як підозрюваного щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, надав сторонам для ознайомлення матеріали кримінального провадження та склав і підписав обвинувальний акт. Також свідок повідомив, що саме він приймав рішення про призначення слідчого експерименту після скасування постанови про закриття справи і особисто проводив слідчий експеримент із свідком ОСОБА_14 в 2016 році. З матеріалів справи він знав, що попередній слідчий ОСОБА_18 уже проводив такий слідчий експеримент. Необхідність проведення повторного слідчого експерименту була продиктована тим, що слідчий СВ Тисменицького ВП ОСОБА_19 в 2013 році не враховував стан дорожнього покриття, видимість місця події з того місця, де знаходився свідок ОСОБА_14 , не використовував секундомір. Такі недоліки вплинули на результати слідчого експерименту. Тому 24 вересня 2016 року ним було проведено повторний слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_14 . Хід слідчого експерименту та його результати відображено в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.09.2017р. При проведенні вказаного слідчого експерименту використовувся секундомір та статичний автомобіль марки «Мереседес-Віто». Секундомір він включав в момент початку руху автомобіля «Мерседес-Спрінтер» і вимикав, коли свідок ОСОБА_14 вказував про час ймовірного зіткнення автомобілів, тобто через 4-5 сек. Фактично ним під час слідчого експерименту встановлено, що свідок ОСОБА_14 не бачив факту зіткнення автомобілів, а тільки чув звук удару, оскільки перешкодою йому був передуючий йому автомобіль. В той же час в ході проведення першого слідчого експерименту було зазначено, що свідок ОСОБА_14 бачив момент зіткнення автомобілів. При цьому, відповідаючи на запитання захисту: чому його прізвища та підпису немає в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.09.2017 р., свідок ОСОБА_17 припустив, що, мабуть, його не вписали, так як він надавав необхідну практичну допомогу у проведенні експерименту. На підставі здобутих вихідних даних було призначено та проведено судово-автотехнічну експертизу, за результатами якої було встановлено невідповідність дій водія ОСОБА_12 вимогам ПДР України.

На підтвердження обвинувачення суду подано також наступні письмові докази:

Витяг з кримінального провадження № 0000800 про його реєстрацію в Єдиному реєстрі досудових розслідування 02.12.20013 року, відповідно до якого 02.12.2013 року у с. Угринів Тисменицького району відбулося зіткнення автомобіля «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_20 та автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 в результаті якого останній отримав травму правового колінного суглобу.

Протокол огляду місця події від 02.12.2013 р. з додатками: план схемою та фото таблицями від 02.12.2013 р., якими зафіксовані результати дорожньо-транспотної пригоди у с.Угринів, Тисменицького району, Івано-Франківської області.

Заяву ОСОБА_20 від 02.12.2013 р., за якою він надав дозвіл на огляд транспортного засобу автомобіля «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Заяву ОСОБА_9 від 02.12.2013 р., за якою ним надано дозвіл на огляд транспортного засобу ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 02.12.2013 р., відповідно до якого у ОСОБА_20 сп`яніння не виявлено.

Довідку від 15.04.2014 р. за № 476, відповідно до якої у досліджуваному зразку крові ОСОБА_21 ( ОСОБА_12 ) № 2020 від 03.12.2013 р. спирту не виявлено.

Довідку від 02.12.2013 р., відповідно до якої ОСОБА_9 був доставлений в Івано-Франківську ОКЛ, оглянутий лікарем травматологом та йому поставлений попередній діагноз травма правого колінного суглобу.

Світлокопію посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_20 .

Світлокопію свідоцтва про реєстрацію ТЗ «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно якого його власником є ОСОБА_20 .

Світлокопію посвідчення водія, виданого на ім`я ОСОБА_9 .

Світлокопію свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно якого його власником є ОСОБА_22 .

Довіреність від 19.06.2010 р. видана ОСОБА_22 на право керування належним їй автомобілем ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 .

Страховий поліс серіїї АС № 2900569 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на ім`я ОСОБА_9 .

Заяву ОСОБА_9 від 10.12.2013 р., в якій той просить повернути йому на відповідальне зберігання автомобіль ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постанову від 10.12.2013 р. про визнання речовим доказом автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер, НОМЕР_2 , та передачу його на відповідальне зберігання ОСОБА_23 .

Розписку ОСОБА_9 від 10.12.2013 р., згідно якої він отримав на відповідальне зберігання автомобіль ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , попереджений про відповідальність за ст. 388 КК України та зобов`ясується не відчужувати даний автомобіль..

Заяву ОСОБА_21 від 10.12.2013 р., згідно якої він отримав на відповідальне зберігання автомобіль «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , попереджений про відповідальність за ст. 388 КК України та зобов`ясується не відчужувати даний автомобіль..

Постанову від 10.12.2013 р. про визнання речовим доказом автомобіля «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та передачу його на відповідальне зберігання ОСОБА_20 .

Розписку ОСОБА_20 від 10.12.2013 р., згідно якої він отримав на відповідальне зберігання автомобіль «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , попереджений про відповідальність за ст. 388 КК України та зобов`ясується не відчужувати даний автомобіль.

Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 13.01.2014 р., відповідно до якого слідчий просить слідчого суддю Тисменицького районного суду своєю ухвалою дозволити тимчасовий доступ та вилучення медичної карти стаціонарного хворого та рентгенограми ОСОБА_9 , які знаходяться в Івано-Франківській ОКЛ.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду від 14.01.2014 р. про надання дозволу на тимчасовий доступ та вилучення медичної карти стаціонарного хворого та рентгенограми ОСОБА_9 , які знаходяться в Івано-Франківській ОКЛ.

Протокол тимчасового доступу та вилучення майна від 21.01.2014 р., згідно якого з Івано-Франківської ОКЛ вилучено медичну карту № 2300113 стаціонарного хворого ОСОБА_9 .

Постанову слідчого від 21.01.2014 р. про призначення та проведення судово-медичної експертизи, відповідно до якої слідчий призначив судово-медичну експертизу ОСОБА_24 та доручив її проведення експертам Івано-Франківського ОБСМЕ.

Висновок експерта № 47 від 20.02.2014 р., згідно якого у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому правого надколінника із зміщенням уламків, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя у момент спричинення.

Постанову про призначення судової автотехнічної екпсертизи автомобіля «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1 від 10.12.2013 р.

Довідку про витрати на проведення судової-автотехнічної експертизи, розмір якої становить 489,9 грн.

Висновок автотехнічного дослідження № 09/17-592 від 24.01.2014 р., згідно якого рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходились у працездатному стані.

Постанову про призначення судової автотехнічної екпсертизи автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 10.12.2013 р.

Довідку про витрати на проведення судової автотехнічної експертизи, розмір якої становить 489,9 грн.

Висновок експерта за № 9/17-593 від 18.01.2014 р., згідно якого на момент експертного огляду та дослідження рульове керування автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходилось у працездатному стані, робоча гальмівна система автомобіля знаходились в працездатному стані.

Постанову від 18.02.2014 р. про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи, згідно якої заступник начальника СВ Тисменицького ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_25 призначив вказану експертизу.

Довідку про витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, розмір якої становить 245,7 грн.

Висновок інженерної транспортно-трасологічної експертизи № 09/17-84 від 05.03.2014 р., згідно якого зіткнення автомобілів «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_21 та ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 відбулось на смузі, яка призначена для руху в напрямку м.Івано-Франківська, та відносно елементів дороги знаходиться в районі ділянки осипу продукту зіткнення у вигляді уламків частин пластмаси, осколків скла та розливу паливно-мастильних матеріалів, які зосереджені на асфальтному покритті проїзної частини.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду від 08.07.2015 р. по справі № 352/1276/15-к, відповідно до якої постанова слідчого СВ Тисменицького РВ УМВС ОСОБА_26 від 15.05.2015 р. про закриття кримінального провадження № 0000800 скасована.

Протокол проведення слідчого експерименту від 24.09.16 р., згідно якого свідок пояснив, що 02.12.2013 р. на автомобілі «Фіат-Скудо» рухався зі сторони авторинку та наближався до перехрестя з автодорогою «Калуш-Івано-Франківськ». В цей час попереду нього зупинився автомобіль «Мерседес-Віто». Свідок зупинився позаду мікроавтобусу та очікував на подальший проїзд. В цей час зі сторони м.Івано-Франківська до перехрестя під`їхав мікроавтобус марки «Мерседес Спринтер», який спочатку зупинивя, а потім відновив рух, виконуючи маневр повороту ліворуч на автодорогу до авторинку. Коли «Мерседес» відновив рух, то відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ-21063. При цьому, як саме до зіткнення рухався автомобіль марки ВАЗ-21063 зі сторони м. Калуша він не бачив.

Схему до протоколу проведення слідчого експерименту від 24.09.2016 р., де зафіксовані результати проведення слідчого експерименту.

Постанову про призначення комісійної судової інженерно-транспортної експертизи від 01.11.2016 р.

Довідку про витрати на проведення комісійної судової інженерно-транспортної експертизи, розмір якої складає 615,2 грн.

Висновок експерта № 4.2-954/16 від 09.12.2016 р., згідно якого причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, при заданому комплексі вихідних даних, як відповідно до слідчого експерименту від 24.09.2016 р., проведеного із ОСОБА_14 та і з ОСОБА_9 , були обставини пов`язані із невідповідністю дій водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» ОСОБА_20 вимогам п.п. 10.1, 10.4 та 16.3 ПДР України, тобто при виконанні маневру поворот ліворуч на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг в наданні дороги автомобілю ВАЗ-21063, який рухався у зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, а водій вказаного автомобіля ОСОБА_9 не мав технічної можливості попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного гальмування за умови ожеледі на дорозі і швидкості руху 60 чи навіть 80 км/год.

Постанову про призначення інженерно-транспортної експертизи від 10.01.2017 р.

Довідку про витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи, розмір яких складає 439,8 грн.

Висновок комісійної інженерної транспортної експертизи

№ 4.2-9/17 від 30.01.2017 р., відповідно до якого в умовах, коли для водія ОСОБА_9 діями водія автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» ОСОБА_20 , який під час виконання маневру поворот ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 21063, який рухався у зустрічному напрямку, була створена небезпека для руху, розрахунок технічної можливості у водія автомобіля ВАЗ 21063 ОСОБА_9 попередити ДТП шляхом виконання маневру об`їзду методично та відповідно до ПДР України не передбачений, тому поставлене питання експертом не вирішується.

Довідку № 01-7/1479 від 23.09.2016 р., згідно якої ОСОБА_27 на обліку в Івано-Франківському обласному наркологічному диспансері не стоїть.

Постанову про призначення групи прокурорів від 09.03.2017 р.

Постанову про доручення досудового розслідування іншому органу від 02.03.2017 р., згідно якої заступником прокурора Івано-Франківської області досудове розслідування кримінального провадження № 0000800 від 03.12.2013 р. передано з СВ Тисменицького ВП до СУ ГУ НП в Івано-Франківській області.

Повідомлення від 09.03.2017 р. про початок досудового розслідування кримінального провадження № 0000800 від 03.12.2013 р. за підписом слідчого СУ ГУ НП в Івано-Франіквській області ОСОБА_17

Свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_4 від 26.01.2017 р., згідно якого ОСОБА_21 змінив прізвище на ОСОБА_12 .

Постанову про уточнення даних слідства від 17.03.2017 р., згідно якого анкетні дані ОСОБА_21 змінено на ОСОБА_12 .

Вимогу від 16.09.2016 р., згідно якої ОСОБА_20 у відповідності до ст. 89 КК України вважається раніше не судимим.

Характеристику на ОСОБА_20 від 26.01.2015 р. за № 62, згідно якої по місцю проживання заяв та скарг на нього не поступало.

Довідку про склад сім`ї ОСОБА_20 .

Характеристику на ОСОБА_28 , видана Коломийським ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, згідно якої він характеризується задовільно, заяв та скарг на нього не поступало.

Копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_21 .

Довідку про присвоєння ОСОБА_21 індивідуального номера.

Довідку, видана Івано-Франківським обласним психо-неврологічним диспансером, згідно якої ОСОБА_20 на обліку не числиться.

Довідку № 01-7/41 від 20.01.2017 р., згідно якої ОСОБА_20 на обліку в Івано-Франіквському обласному наркологічному диспансері не числиться.

Копію свідоцтва про народження ОСОБА_29 серії НОМЕР_5 від 07.04.15 р., батьком якого є ОСОБА_20 .

На підтвердження позиції обвинуваченого ОСОБА_12 захистом подано наступні письмові докази:

Протокол проведення слідчого експерименту від 15.03.2014 р., згідно якого був проведений слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_20 та ОСОБА_9 . В ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_14 пояснив, що перед ДТП він на автомобілі «Фіат-Скудо» під`їхав до перехрестя зі сторони авторинку та зупинився на виїзді з другорядної дороги. Перед ним стояв мікроавтобус марки «Рено-Трафік» червоного кольору, який передньою стороною виїхав на головну дорогу таким чином, що відстань від його передньої частини до осьової лінії становила 5,2 м. Автомобіль «Мерседес-Бенц» під`їхав до перехрестя зі сторони м. Івано-Франківська і зупинився на перехресті таким чином, що його ліва передня частина знаходилась на відстані 0,5 м. на смузі руху у напрямку м. Івано-Франківська, а його заднє ліве колесо знаходилось на відстані 0,5 м від осьової лінії на смузі руху в напрямку руху до м. Калуша. Зі сторони м. Калуша під`їхав автомобіль ВАЗ-2106», який передньою частиною в`їхав в передню частину автомобіля «Мерседес-Бенц Спринтер». При цьому з моменту перетину «Мерседесом» осьової лінії розмітки до моменту зіткнення минуло 45 секунд.. Весь цей час автомобіль «Мерседес-Бенц Спринтер» знаходився в нерухомому стані. Під час проведення даного слідчого експерименту жодних зауважень, клопотань та доповнень від учасників , у тому числі ОСОБА_9 , не поступило.

Супровідний лист Львівського НДІ судових експертиз від 23.12.2014 р. за № 2093, згідно якого витрати на проведення судової авто технічної експертизи складають 1476 грн.

Висновок судової автотехнічної експертизи № 2093 від 23.12.14 р. , згідно якого:

-при вихідних даних для варіанту розвитку механізму ДТП, заданого водієм ОСОБА_21 та свідком ОСОБА_14 , неможливо встановити мав чи не мав водій ОСОБА_9 технічну можливість уникнути зіткнення, якщо швидкість руху автомобіля ВАЗ-21063, керованого цим водієм, складає 80 км/год. В цей же час, якщо б ця швидкість не перевищувала дозволеної на даній ділянці (60 км/год.), то водій ОСОБА_30 при вказаних даних мав би технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

-при вихідних даних, заданих для варіанту розвитку механізму ДТП водієм ОСОБА_9 , водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування.

Висновок експерта № 09/17-188 від 22.04.2014 р., згідно якого в заданих дорожньо-транспортних ситуаціях при умові розвитку даної ДТП, як вказано з показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_21 , водій автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути дану ДТП шляхом застосування своєчасного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, рухаючись як із заданою швидкістю 80 км/год, так і з допустимою на даній ділянці дороги швидкістю 60 км/год. при умові розвитку даної ДТП, як вказано з показань водія автомобіля марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 він не мав технічної можливості уникнути дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстерного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. При заданому комплексі вихідних даних водій автомобіля марки ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 мав можливість безпечно проїхати повз автомобілі «Мерседес-Бенц Спринтер» та «Рено-Трафік». Дати відповідь на питання: «Що з технічної точки зору стало причиною настання даної ДТП?», експертним шляхом не є можливим, оскільки відповідь на дане питання потребує юридичного аналізу всіх зібраних матеріалів кримінального провадження, і даного висновку в тому числі.

Постанова про призначення судової транспортно-трасологічної експертизи від 08.04.2015 р.

Довідка про втрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, згідно якої розмір витрат складає 613,8 грн.

Висновок експерта № 09/17-203 від 06.05.15 р., відповідно до якого, враховуючи зафіксовані на місці пригоди сліди продукту зіткнення у вигляді уламків частин пластмаси, осколків скла та розливу паливно-мастильних матеріалів, які зосереджені на асфальтному покритті проїзної частини, експертиза має підстави зробити висновок про те, що безпосередньо перед зіткненням автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI", реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився в нерухомому стані або рухався з малою швидкістю. Дати відповідь в категоричній формі на поставлене питання експертним шляхом не є можливим в зв`язку з тим, що відсутня сукупність ознак, які дають можливість стверджувати проте, що в момент контактування транспортний засіб знаходився у нерухомому стані.

Заслухавши та дослідивши показання обвинуваченого ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , дослідивши докази, подані сторонами в ході судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, не знайшла свого підтвердження з огляду на таке.

Нормами ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

При цьому, зазначені обставини встановлюються на підставі доказів, які повинні відповідати критеріям належності, допустимості та у своїй сукупності - достатності для постановлення обвинувального вироку

При доказуванні обставин, які утворюють подію злочину, належить встановити передбачені нормою кримінального закону діяння, наслідки для матеріального складу та наявність між ними причинного зв`язку. Подія злочину розуміється як елемент об`єктивної сторони складу злочину, що відбувається у певному часі, місці та певним способом. Перелік таких ознак визначається відповідною нормою кримінального закону, що визначає злочином конкретне суспільно небезпечне діяння. Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення потребує доведення, що кримінально карне діяння вчинене саме обвинуваченим. Відповідно до ст. 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження належить презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини та свобод від самовикриття, зміст яких конкретизовано у статтях 17, 18 КПК України. Зокрема, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинення кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачуться на користь особи (ст. 17 КПК України).

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування висунутого обвинувачення у кримінальному провадженні покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого у даному кримінальному провадженні зроблено не було, попри те, що судом було забезпечено сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках визначеної процедури.

Відповідно до вимог ст. 86 КПК України докази визнаються допустимими, якщо їх отримано у порядку, встановленому Кодексом.

Докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які призначені для одержання певних доказів; у процесі отримання доказів мають бути дотримані вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників; докази мають бути закріплені належним чином.

Недодержання вказаних вимог має наслідком визнання доказів недопустимими, вони не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень, на них не може послатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно приписів ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень ( п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України). Тобто здійснення досудового розслідування неуповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000800 щодо ОСОБА_12 органи досудового розслідування діяли поза межами визначених КПК України повноважень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 КПК України, всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді та суду є процесуальними рішеннями, а згідно з вимогами ч. 3 цієї ж статті такі рішення приймається у формі постанови.

Відповідно до ч.2 ст. 38 КПК України, досудове розслідування здійснюють слідчі органу досудового розслідування одноособово або слідчою групою. Ч. 1 ст. 39 КПК України визначено, що керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування. Для чого він згідно ч.2 цієї ж статті уповноважений визначити слідчого (слідчих), які здійснюватиме досудове розслідування , а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначити старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Виходячи з викладених вище норм Кримінального процесуального кодексу України, рішення керівника відповідного органу досудового розслідування про визначення слідчого чи слідчої групи у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним і має бути винесено у формі постанови. Крім того, така постанова виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, що передбачено ч. 6 ст. 110 КПК України.

Як слідує з показань свідка ОСОБА_17 , під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000800 начальником відділу розслідування злочинів в сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_31 було визначено його, ОСОБА_17 , як слідчого, який буде здійснювати це досудове розслідування. Однак, дане процесуальне рішення керівника відділу СУ ГУ НП в Івано-Франківській області не було винесено у формі відповідної постанови, що підтверджується як показаннями допитаного в судовому засіданні самого ОСОБА_17 , так і Реєстром матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № № 0000800 від 03.12.2013 р., та долученими стороною обвинувачення до матеріалів справи повідомленням від 09.03.2017 р. про початок досудового розслідування кримінального провадження № 0000800. за підписом слідчого СУ ГУ НП в Івано-Франіквській області ОСОБА_17 . Постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого чи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування даного кримінального провадження, в матеріалах справи відстуні. В матеріалах справи відсутні також будь-які письмові рішення керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого (слідчих) для здійснення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000800 від 03.12.2013 р. Таких рішень про визначення слідчого ОСОБА_17 чи групи слідчих для здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000800 від 03.12.2013 р. не було долучено стороною обвинувачення в судовому засіданні. Таким чином, суд робить висновок що постанова чи письмове рішення (доручення) керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого (групи слідчих) для розслідування даного кримінального провадження не існувало, незважаючи на відповідний запис в Реєстрі матеріалів досудового розслідування № 0000800 від 09.03.2017 р.

Мало того, в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до витягу з кримінального провадження № 0000800 для здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження уже слідчим ОСОБА_17 , який у відповідності до вимог ст. 39 КПК України не наділений відповідними повноваженнями, фактично була визначена слідча група в складі: слідчих ОСОБА_17 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 . І в цьому разі жодних постанов про визначення слідчої групи ніким не виносилось. Це також підтверджується Реєстром матеріалів досудового розслідування кримінального провадження № 0000800, в якому не зазначено таке процесуальне рішення. А витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за відсутності відповідного процесуального письмового рішення керівника органу досудового розслідування чи слідчого не наділяє слідчого, слідчу групу правом здійснювати досудове розслідування з повноваженнями, передбаченими ст. 40 КПК України. Зрештою, слідчий ОСОБА_17 під час свого допиту в якості свідка в судовому засіданні сам підтвердив це суду.

З наведеного випливає висновок, що слідчий ОСОБА_17 не мав повноважень здійснювати слідчі та процесуальні дії в межах кримінального провадження № 0000800. Це відноситься і до призначення та проведення 24 вересня 2016 року слідчим ОСОБА_17 слідчого експерименту з участю свдіка ОСОБА_14 . Як слідує з показань свідка ОСОБА_17 в судовому засіданні саме він, як слідчий, провів даний слідчий експеримент. При цьому в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.09.2016 р. вказано, що даний слідчий експеримент призначав та проводив слідчий Тисменицького відділу поліції ГУ НП в Івано-Франіквській області ОСОБА_36 . Також слід відмітити, що суд має достатньо сумнівів щодо підставності та законності проведення 24 весреня 2016 року слідчого експерименту. Крім відсутності процесуальних повноважень у слідчого ОСОБА_17 на здійснення бідь-яких слідчих дій, викликають сумніви доцільність проведення та об`єктивність результатів такого слідчого експерименту через більш як через 2 роки 6 місяців після події ДТП, яка мала місце 02.12.2013 р. Суд критично відноситься до показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , у відповідності до яких необхідність проведення повторного слідчого експерименту в межах даного кримінального провадження була продиктована тим, що під час проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 15.03.2014 р. попередній слідчий не врахував стан дорожнього покриття, не застосував секундомір, адже мали місце сумніви щодо видимості місця зіткнення автомобілів з місця знаходження свідка ОСОБА_14 , що зумовлено наявністю 02.12.2013 р. між автомобілем свідка та автомобілем обвинуваченого ОСОБА_12 автомобіля марки «Мерседес-Віто». Матеріалами справи спростовуються такі показання свідка ОСОБА_17 . Зокрема, протоколом проведення слідчого експерименту від 15.03.2014 р., в якому вказаний та врахований стан дорожнього покриття, в той же час про стан дорожнього покриття взагалі не згадується в протоколі проведення слідчого експерименту від 24.09.2016 р. Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.03.2014 р.: 02.12.2013 р. перед автомобілем свідка ОСОБА_14 безпосередньо під час ДТП стояв мікроавтобус марки «Рено-Трафік» червоного кольору, який не перешкоджав свідку бачити обставини дорожньо-транспортної пригоди. Мало того, свідок ОСОБА_14 не вказував у 2014 році під час проведення слідчого експерименту, що перед зіткненням з автомобілем ОСОБА_9 ОСОБА_20 на своєму автомобілі відновив рух. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 15.03.2014 р. ОСОБА_9 не мав жодних зауважень щодо ходу проведення та результатів слідчого експерименту. В той же час по незрозумілим причинам під час проведення зі свідком ОСОБА_14 слідчого експерименту 24.09.2016 р. використовувався уже мікроавтобус «Мерседес-ВІТО». Вказані сумніви та проведення слідчого експерименту особою, яка не була наділена повноваженнями проведення слідчих дій, дають підстави для суду визнати протокол проведення слідчого експерименту від 24.09.2016 р. недопустим доказом, застосувавши вимоги ч.3 ст. 87 КПК України.

Даний висновок суду також ґрунтується на тому, що стороною обвинувачення та стороною захисту до матеріалів справи було долучено два протоколи проведення слідчого експеремента: від 15.03.2014 р. та від 24.09.2015 р., які полярно відрізняються за своїми результатами. В даних протоколах зафіксовані та перевірені абсолютно протилежні показання свідка ОСОБА_14 щодо обставин події 02.12.2013 р. В той же час суд позбавлений можливості перевірити такі докази на предмет їх належності, так як стороною обвинувачення протягом практично трьох років не забезпечено прибуття в судове засідання свідка ОСОБА_14 . При цьому суд приймав всі можливі передбачені кримінальним процесуальним законодавством заходи для забезпечення участі та допиту вказаного свідка в судовому засіданні. Однак, такі заходи належних наслідків не дали. Після чого обвинувачення відмовилось від свого клопотання про участь в судовому засіданні ОСОБА_14 , як свідка. Таким чином, суд не може враховувати дані (результати), які містяться в протоколах проведення слідчого експерименту при вирішенні питання наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_20 інкримінованого йому складу кримінального правопорушення, так як буде порушено таку засаду кримінального провадження, як безпосередність дослідження судом показань, речей і документів, передбачену ст. 23 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 87 КПК України доказ, який визнаний недопустимим, не може бути використаний при прийняті процесуального рішення та на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення. Всі інші похідні від цього доказу обставини, такі, як висновки двох проведених по справі експертиз № 4.2-954/16 від 09.12.2016 р. та № 4.2-9/17 від 30.01.2017 р. із дослідження виявлених в ході цього експерименту обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.12.2013 р., суд також вважає недопустими доказами. Суд також зазначає, що тлумачення частини 1 статті 87 КПК в частині визнання недопустимими похідних доказів призводить до висновку, що це правило може бути застосовано до похідних доказів лише у разі, якщо первісні докази, тобто протокол проведення слідчого експерименту від 24.09.2016 р., визнані недопустимими на підставі частин 1-3 статті 87 КПК. Так, в обох вказаних висновках експертів вихідними даними для експерта є результати проведення другого слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 , що відображені в протоколі проведення слідчого ескперименту від 24.09.2016 р. Такі вихідні дані безпосередньо впливають та визначають висновки проведених експертиз. При цьому суд обґрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» застосував різновид доктрини «плодів отруєного дерева», яка полягає в тому, що коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими, оскільки є похідними від первинних доказів, які визнано недопустимими доказами. На підставі наведеного суд вважає за необхідне визнати висновки експертів № 4.2-954/16 від 09.12.2016 р. та № 4.2-9/17 від 30.01.2017 р. недопустимими доказами у відповідності до ч.3 ст. 87 КПК України, застосувавши доктрину «плодів отруєного дерева».

Як слідує з повідомлення про підозру ОСОБА_12 за ч.1 ст. 286 КК України від 17.03.2017 р., яке складене, підписане та вручене слідчим ОСОБА_17 , та обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000800 від 03.12.2013 р. щодо підозрюваного ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 286 КК України, від 30.03.2017 р., який складено та підписано слідчим ОСОБА_17 , враховуючи, що постанови про визначення (призначення) слідчого чи слідчої групи для досудового розслідування даного кримінального провадження не виносились, ОСОБА_12 було висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури, в зв`язку з відсутністю належних даних про повноваження слідчого.

Відповідно до ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що : 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Суд приходить до висновку про те, що допустимими і достатніми доказами не доведено вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, що йому інкримінується, а тому обвинуваченого слід виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Долю речових доказів по даному кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

З огляду на постановлення судом оправдувального вироку, не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_12 судові витрати по даному кримінальному провадженню.

Цивільні позови ОСОБА_9 та Івано-Франківської обласної клінічної лікарні до ОСОБА_12 про відшкодування заподіяних злочином збитків, відповідно до ч.3 ст. 129 КПК України слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 368, 373, ч.1 ст. 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_12 визнати невинуватим у пред`яленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України. Виправдати ОСОБА_12 через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Цивільні позови ОСОБА_9 та Івано-Франківської обласної клінічної лікарні до ОСОБА_12 про відшкодування заподіяних злочином збитків - залишити без розгляду.

Речові докази по даному кримінальному провадженню : автомобіль марки «Мерседес-Бенц Спринтер 308 CDI» реєстраційний № НОМЕР_1 та автомобіль марки «ВАЗ-21063» реєстраційний № НОМЕР_2 , повернути власникам чи особам, уповноваженим власниками на розпорядження даними транспортними засобами.
Звільнити виправдуваного за даним вироком суду ОСОБА_12 від сплати понесених по даному кримінальному провадженню судових витрат.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, потерпілому, представнику потерпілого, обвинуваченому та захиснику негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1