ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/359/20 Справа № 185/370/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , а також обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кохівка Павлоградського району, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Кохівка Павлоградського району, Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року клопотання прокурора задоволено, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до 16 січня 2020 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд послався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено на строк до 8 років позбавлення волі, не працює, тобто не має міцних соціальних зв`язків, в разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може ухилятися від явки до суду, незаконно впливати на свідка, який ще не допитаний судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Поряд із цим, суд посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачено на строк до 8 років позбавлення волі, не працює, не має реєстрації та постійного визначеного місця проживання, що може бути ризиком переховування від суду, незаконно вливати на свідка, який ще не допитаний судом, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує відсутністю доказів на підтвердження існування заявлених прокурором ризиків.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та винести нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на незаконність, необґрунтованість судового рішення, а також йго невідповідність практиці ЄСПЛ.
Адвокат вказує на те, що прокурором не було доведено існування ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Захисник зазначає, що ОСОБА_7 тримається під вартою вже два роки та усвідомлення ним наслідків вчиненого вказує на відсутність наведених ризиків.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує недоведеність ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні. Обвинувачений звертає увагу на те, що свідки жодного разу не з`явились у судове засідання, відомості про їх місце проживання є хибними, а потерпілий ОСОБА_12 претензій до нього не має. Окрім цього, в нього залишилась одна мама, яка потребує його допомоги.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Cуд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, на час розгляду 18 листопада 2019 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в порядку ст.331 КПК України, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та небезпідставно дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою. При цьому, суд першої інстанції перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених та доводи захисту щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясувававши обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження його застосування. Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні не надано.
Наявність тих обставин, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають разом з матір`ю, хоча і мають місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не спростовують висновків суду про наявність для ОСОБА_7 ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого злочину, а для ОСОБА_8 - переховування від органів досудового розслідування та суду. На переконання суду апеляційної інстанції, ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинувачених.
При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, дані про особу обвинувачених, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, міцних соціальних зв`язків не мають, обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останніх та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Всі викладені апеляційні доводи були предметом дослідження судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, що визначений оскаржуваною ухвалою, закінчився та ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2019 року продовжений до 24 лютого 2020 року.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалене у відповідності до вимог закону та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг на час їх розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , а також обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4