ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/236/20 Справа № 207/323/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002101 від 21 грудня 2018 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Горлівка, Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов, питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначено долю речових доказів.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21011» н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 16 годині 21 хвилин, у світлий час доби, у період вечірніх сутінок, здійснював рух по проспекту Ювілейному в м. Кам`янське, по дорозі, що має по дві смуги руху в кожному напрямку, розділені горизонтальною подвійною білою суцільною дорожньою розміткою, по крайній правій смузі, зі швидкістю близько 60 км/год.
При русі по проїжджій частині пр. Ювілейного, ОСОБА_5 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод технічного характеру, повинен був уважно стежити за розвитком дорожньої обстановки, та рухатися зі швидкістю, що діє в населеному пункті (не більше 50 км/год), з метою уникнути скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Водієві ОСОБА_5 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху України.
При русі в районі зупинки громадського транспорту «5-тий Жовтневий», яка розташована біля будинку № 22 по пр. Ювілейному, та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований в тому місці, водій автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_5 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, повинен був стежити за зміною дорожньої обстановки і при виявленні, що попереду перед пішохідним переходом зупинився попутний транспортний засіб, а на пішохідному переході перебувають пішоходи, повинен був прийняти заходи до зниження швидкості, а при необхідності зупинитися, для того, щоб поступитися дорогою пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека, і продовжувати рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, тобто водій ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України.
Однак, в порушення вимог вищевказаного пункту даних Правил дорожнього руху України, ОСОБА_5 , як водій механічного транспортного засобу, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, при необмеженій видимості і оглядовості, здійснюючи рух по вологому дорожньому покриттю проспекту Ювілейного в м. Кам`янське та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи, та перед якими зупинився транспортний потік в попутному напрямку, щоб надати дорогу пішоходам, проявляючи злочинну самовпевненість, заходи гальмування своєчасно не застосував, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 яка, перетинала проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_5 .
В результаті даної ДТП, пішоходу ОСОБА_10 , згідно висновку судово- медичної експертизи № 38-Е від 24.01.2019 року були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді саден на голові, перелом кісток носа, закритого імпресійного перелома верхньої третини правої великогомілкової кістки - відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я більш 21 дня.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №11/10.1/29 від 21.01.2019 року дії водія автомобілю «ВАЗ-21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 12.4, 12.9 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху. Невідповідність його дій вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої настали суспільно-небезпечні наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_10 тілесних пошкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладанням обов"язків згідно ст. 76 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор, не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину та правову кваліфікацію його дій, вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. Прокурор вказує, що суд, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, застосувавши вимоги ст. 75 КК України, фактично звільнив його від відбування й додаткового покарання, що суперечить вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, участників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
З апеляційної скарги видно, що висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурор не оскаржує.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Разом з цим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.
Згідно змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно зі ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
При цьому, додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, стан його здоров`я, особливості обставин вчиненого злочину.
Щире каяття обвинуваченого суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання суд не встановив.
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення покарання обвинуваченому у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, та, на підставі ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та покладанням на нього обов`язків згідно ст.76 КК України.
При цьому, суд, приймаючи рішення при ухваленні вироку про застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України, безпідставно звільнив його від відбування з випробуванням не лише від основного, але й від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно з ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не дотримавшись вищевказаних вимог закону, порушивши положення ст. 75, 77 КК України, необгрунтовано звільнив обвинуваченого від відбування з випробуванням не тільки основного, а й від додаткового покарання, внаслідок чого неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром, як основного, так і додаткового, покарання, призначеного судом першої інстанції за ч. 1 ст 286 КК України. Разом із цим, суд вважає за необхідне, на підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням.
Отже, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_12 в частині призначеного покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4