Дата документу 01.07.2020 Справа№ 331/5313/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/647/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1153/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не маючий, зареєстрованого та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 12 квітня 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
2) 21 листопада 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Звільнений 3 липня 2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію»;
3) 5 жовтня 2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді домашнього арешту.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 листопада 2019 року по 14 січня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1570 гривень 10 копійок в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

20 листопада 2019 року приблизно о 3 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , будучи особою, раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переконавшись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття вікна, проник до кіоску швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_10 , а саме: комп`ютерний монітор «LG Flatron W1941S-PF» вартістю 650 гривень, кавову машину «Spidern Saeco Trevi Chiara» вартістю 2266 гривень 67 копійок, а всього таємно викрав майна на загальну суму 2916 гривень 67 копійок, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого ОСОБА_11 , отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном, зник з місця скоєння злочину.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, характер злочину та дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, офіційно не працевлаштований, вчинив інкримінований йому злочин через місяць після відбуття іспитового строку, що свідчить про його стійке небажання становитись на шлях виправлення.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та повне відшкодування заподіяної шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше тричі судимий, але відбув покарання у повному обсязі, офіційно не працює, хоча має дохід з неофіційних джерел, на обліку у психіатра не перебуває, проте перебуває під спостереженням у нарколога, має постійне місце проживання та реєстрації.

Крім того, суд першої інстанції формально врахував відсутність невідбутого терміну покарання, наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, висловлені обвинуваченим у судовому засіданні жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, відшкодування заподіяної шкоди шляхом повернення викраденого майна та здійснення ремонту пошкодженого майна, позицію потерпілої, яка не мала до нього матеріальних претензій, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив умисний корисливий злочин проти власності, який відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, у тому числі тяжких, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та один раз за амністією, вчинив інкримінований йому злочин через менш ніж 2 місяці після закінчення іспитового строку за попереднім вироком, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, не працює, суспільно-корисною працею не займається, а неофіційне працевлаштування жодними доказами не підтверджується, що у сукупності з вчиненням виключно корисливих злочинів свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, до того ж, він зловживає алкогольними напоями (про що свідчить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння), стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні малолітніх дітей не має, на обліку у психіатра не перебуває, з 1 серпня 2008 року перебував на профілактичному обліку з діагнозом «Вживання психостимуляторів, канабіоїдів, опіоїдів, алкоголю зі шкідливими наслідками», а з 13 травня 2019 року перебуває під спостереженням у нарколога.

Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Разом з тим, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення викраденого майна, думку потерпілої з приводу покарання, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4