Номер провадження: 11-кп/813/1584/20
Номер справи місцевого суду: 523/6650/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,
встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.06.2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.01.2019 р. Суворовським райсудом м. Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

обвинуваченого у кримінальному провадженні №0002104 від 03.12.2018 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Суворовському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0002104 від 03.12.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_8 . Захисник заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.06.2020 року, а також було відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на даний час проведено допит лише частини свідків, а тому існує ризик впливу на недопитаних свідків, що доведені ризики, які існували при обранні запобіжного заходу, не знизились та не відпали, і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів може не забезпечити належної поведінки обвинуваченого.
Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вказує, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є безпідставним, оскільки ризики недоведені, а прокурором недоведена неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, зазначає що підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України є необґрунтованою; обвинувачений має зареєстроване місце проживання, працює, має міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши, що строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено законно і обґрунтовано; дослідивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, яке у відповідності до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Рішенням №4-р/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 13.06.2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно положень п. 24 ч.1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 , вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, відсутність відомостей про джерела його заробітку також свідчить про те, що у кримінальному провадженні наявний ризик подальшого вчинення ним кримінальних правопорушень, що дає апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 працевлаштований, апеляційним судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодних підтверджень зазначеному факту захисником надано не було.

Також не підтвердженими залишаються посилання захисника, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, адже відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 не одружений та дітей на утриманні не має.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим та той факт, що з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше будучи судимим, за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, існуючі ризики не зменшилися.
Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і судом апеляційної інстанції, встановлено не було.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні повністю не досліджені, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, існують ризики того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням необхідності запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду чи вчинення іншого кримінального правопорушення, у районного суду існували підстави для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2020 року, про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4