Номер провадження: 11-сс/813/549/20
Номер справи місцевого суду: 496/910/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ? ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.03.2020 року в кримінальному провадженні №0000127 від 27.02.2020 року, -
встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000127 від 27.02.2020 року та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1 ч.5 ст.194 КПК України, відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кагарлик, Біляївського району, Одеської області, громадянина України, перебуває у цивільному шлюбі, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше неодноразово судимого, останній раз:
14.05.2018 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 27.06.2018 року за відбуттям строку покарання,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000127 від 27.02.2020 року за підозрою у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за наступних обставин.
27.02.2020 року приблизно о 10 годині ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння з корисливих мотивів, переконавшись що його дії не будуть помічені сторонніми особами, проник на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , після чого через вікно проник до приміщення будинку де викрав майно потерпілої на загальну суму 12000 гривень, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначає, що слідчий суддя не в повній мірі врахував обставини справи, дані про особу підозрюваного та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя правильно встановив, що досліджені в судовому засіданні докази сторони захисту та обвинувачення підтверджують наявність обґрунтованої підозри, а саме: заяви та протоколу допиту потерпілого, протоколу допиту свідка, протоколу огляду місця події, протоколу добровільної видачі,а також інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

Метою застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 є запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення - саме вказані ризики були доведені прокурором в судовому засіданні.
Доводи прокурора про те, що сама тяжкість обвинувачення, яке висунуте підозрюваному є підставою для обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, є недостатньою та належним чином не обґрунтованою.
Апеляційний суд також враховує той факт, що прокурор не надав апеляційному суду доказів існування будь-яких ризиків, які б вказували на те, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту не забезпечує виконання ним обов`язків та більш того повідомив, що з дня обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту слідчим та прокурором не встановлено фактів порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків. Вказані обставини свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою є необґрунтованими.
При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532КПК України, апеляційний суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 30.03.2020 року про відмову у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і застосуванні запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4