№ 336/7976/15-к
Пр. 1-кп/336/22/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює лікарем-онкологом в Запорізькому обласному онкологічному диспансері, несудимого,

-за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 слідчим Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.

Близько 16 години 30 хвилин 24 липня 2015 року ОСОБА_5 за кермом автомобіля «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вулиці Чарівній в м. Запоріжжі, з боку вулиці Полякова в напрямку регульованого світлофором перехрестя із проїзними частинами автошляхів Харків-Сімферополь та Донецьк-Запоріжжя в м. Запоріжжі, в той час, як водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з пасажиром ОСОБА_7 в салоні означеного автомобіля рухався по автошляху Донецьк-Запоріжжя у зустрічному по відношенню до водія ОСОБА_5 напрямку.

Перед перетином проїзних частин вулиці Чарівної та автошляхів Харків-Сімферополь та Донецьк-Запоріжжя в м. Запоріжжі водій ОСОБА_5 зупинив керований ним транспортний засіб у зв`язку з забороняючим рух червоним сигналом світлофора. Після заміни сигналу світлофора обвинувачений в порушення вимог пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися в тому, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а також пункту 16.6 «Правил…», в силу якого водій нерейкового транспортного засобу, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч, не переконався у безпеці своїх дій, дорогу транспортному засобу під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухався у зустрічному для обвинуваченого напрямку, не надав, а відновив рух, виїжджаючи на перехрестя, та почав виконувати маневр лівого повороту на проїзну частину автошляху Харків-Сімферополь в напрямку м. Харків, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 .

Порушення водієм ОСОБА_5 п. п. 10.1, 16.6 «Правил дорожнього руху України», як зазначено в обвинувальному акті, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому ліктьового відростка правої ліктьової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів; гематоми і саден в області правого ліктьового суглоба (за даними медичної документації), які у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя в момент заподіяння, але потягли за собою розлад здоров`я на строк більш, ніж 21 день.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 в порядку ст. 291 КПК України надійшов до суду 19 січня 2016 року і на його підставі призначений судовий розгляд.

В судовому засіданні сторона захисту звернулася з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із тим, що з дня коли сталася дорожньо-транспортна пригода з участю водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спливла давність притягнення особи до кримінальної відповідальності, яка у відповідності до ст. 49 КК України обчислюється трьома роками у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Прокурор підтримала доводи клопотання, зауваживши на тому, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків притягнення до цієї відповідальності є обов`язком суду, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Потерпілий до суду не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містить згоду з задоволенням клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вказаною підставою, та заяву про відмову від позову про відшкодування шкоди в кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши доводи клопотання, суд вбачає всі підстави для задоволення клопотання, виходячи з таких міркувань.

Згідно із ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Інкриміновані обвинуваченому кримінально карані дії утворюють диспозицію частини першої статті 286 КК України, яка в розумінні ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Санкцією частини статті обвинувачення передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років, а це означає, що тривалість строку звільнення від кримінальної відповідальності обчислюється трьома роками від вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили.

У відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

Таким чином, суд погоджується з наявними матеріальними передумовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Параграфом другим Розділу 24 КПК України внормовано процедуру звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлений статтею 286 КПК України, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288).

Наведене правило повністю узгоджується зі змістом ч. 2 ст. 44 КК України, відповідно до якої звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

За змістом частини 3 ст. 285 КПК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України процесуальним наслідком звільнення особи від кримінальної відповідальності є закриття судом кримінального провадження (кримінальне провадження закривається судом, зокрема: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності).

Наведені положення кримінального процесуального законодавства свідчать про необхідність закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого у випадку звільнення його від кримінальної відповідальності.

Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує, як випливає із змісту частини 8 ст. 284 КПК України.

Як зазначено судом, авторами клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є саме обвинувачений і його захисник, в добровільності волевиявлення яких переконався суд під час судового розгляду цього клопотання, що дає суду всі підстави констатувати наявність безумовної згоди ОСОБА_5 як із звільненням від кримінальної відповідальності, так і з закриттям кримінального провадження.

Суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, як випливає із змісту ч. 2 ст. 288 КПК України.

Надана суду письмова згода представника потерпілого на закриття провадження є виявом думки потерпілого, зміст якої не є вирішальним для суду при розв`язанні питання про звільнення від відповідальності обвинуваченого, але саме інформування потерпілого про наявність підстав для такого звільнення та з`ясування думки потерпілого щодо цього процесуального питання є обов`язком суду.

Як випливає із змісту п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» , у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

З наведних роз`яснень, які узгоджуються із змістом ст. 129 КПК України про те, що цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається по суті лише у випадку ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, а разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові, слідує відсутність права суду розв`язувати цивільний позов в кримінальному провадженні, яке закривається.

Потерпілий в кримінальному провадженні звернувся до суду з заявою про відмову від позову, яка містить посилання на обізнаність та усвідомлення процесуальних наслідків цієї дії, що у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства має наслідком прийняття судом відмови від позову і закриття провадження і в цій частині.

Запобіжний захід до обвинуваченого, інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Визнані речовими доказами транспортні засоби, які передані на зберігання учасникам дорожньо-транспортної пригоди, належать поверненню їм за належністю.

Підстав для розподілу процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових експертиз, в силу ст. 124 КПК України немає.

Керуючись ст. ст. 284-288, 314, 395 КПК України, ст. ст. 44, 49 КК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності.

Прийняти відмову від позову потерпілого ОСОБА_7 в особі представника адвоката ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 закрити.

Речові докази - автомобіль «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відеореєстратор, передані на зберігання ОСОБА_5 , - повернути йому за належністю.

Речовий доказ - автомобіль «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_6 , - повернути йому за належністю.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1