Справа № 159/6331/19
Провадження № 1-кп/159/92/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_9 ,
законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ,
представника сектору ювенальної превенції Ковельського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001656 від 03 вересня 2019 року стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Колодяжне Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Колодяжне Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, учня 11-го класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня с.Колодяжне Ковельського району, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_4 , 01 вересня 2019 року, близько 19 год. 16 хв., прийшов разом зі своїм неповнолітнім братом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до зупинки громадського транспорту, що знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 один удар рукою у ліву частину обличчя, після чого схопив ОСОБА_9 за ноги, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю. ОСОБА_4 підбіг до нього та умисно наніс декілька ударів долонями та кулаками обох рук по голові ОСОБА_9 . Останній, намагаючись уникнути вказаних ударів, закрив своє обличчя руками, після чого ОСОБА_4 умисно наніс йому декілька ударів долонями та кулаками обох рук по зовнішній стороні правої кисті ОСОБА_9 . Всього ОСОБА_4 було нанесено по голові та руках ОСОБА_9 не менше п`яти ударів. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, параорбітальної гематоми справа і зсаднення скроневої ділянки справа, які згідно висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та закритого перелому ІІ п`ясної кістки правої кисті, які згідно вищевказаного висновку експерта за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, що виразились у завданні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 , 01 вересня 2019 року, близько 19 год. 16 хв., прийшовши разом зі своїм братом - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до зупинки громадського транспорту, що знаходиться неподалік будинку № 41 по вул. Луцькій в с. Колодяжне Ковельського району Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс неповнолітньому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , один удар кулаком правої руки у ліву частину обличчя, чим спричинив останньому фізичний біль. Після цього, ОСОБА_5 , умисно схопивши потерпілого ОСОБА_9 за ноги, повалив його на землю, та в ході шарпанини умисно наніс останньому кілька ударів руками по тулубу, завдавши йому фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Таким чином, умисні дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразились в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, містять склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

Будучи допитані у ході судового розгляду обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен зокрема, у вчиненні інкримінованих ним кримінальних правопорушень, вину визнали повністю та щиро розкаються у вчиненому, показавши, що перебувають з потерпілим в неприязних стосунках, із-за конфлікту який виник між ними раніше. Намагались зустрітись з ним та вияснити стосунки, однак така зустріч не відбулась, а тому 01.09.2019 року, у вечірню пору доби, коли побачили біля зупинки потерпілого підійшли до нього.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 додатково показав, що підійшовши до потерпілого, правою рукою наніс удар в голову, а потім схопивши його за ноги повалив на землю, наніс декілька ударів по тулубу. Після чого обвинувачений ОСОБА_4 наносив удари руками в різні частини тіла потерпілого ОСОБА_9 , в тому числі по голові та руці якою той закривав голову.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив ці показання.

Крім повного визнання своєї винуватості факт скоєння інкримінованого обвинуваченим злочину доведено наступними доказами.

-витягом з ЄРДР від 03.09.2019 року підтверджено початок досудового розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відносно ОСОБА_4 та 10.10.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, відносно ОСОБА_5 по факту заподіяння потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень та побоїв на підставі заяв потерпілого про кримінальне правопорушення від 02.09.2019 року та 10.10.2019 року;
-за висновком судово медичної експертизи потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, закритого перелому ІІ п`ясної кістки правої кисті, зсаднення скроневої ділянки справа, параорбітальної гаматоми справа,які утворились від дії тупих твердих предметів і за ступенем тяжкості відносяться до категорії закрита черепно мозкова травма з струсом головного мозку, пара обрібтальна гематома справа і зсадення скроневої ділянки справа легких тілесних ушкоджень, що спричнили короткочасний розлад здоров`я; закритий перелом ІІ п`ясної кістки правої кисті тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
-Іншим висновком додаткової судово-медичної експертизи констатовано, що по тілу потерпілого було нанесено не менше чотирьох ударів,які заподіянли в своїй сукупності середньої тяжкості та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
-В ході проведення слідчого експеременту за участю ОСОБА_4 , останній показав і розказав про обставини-заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, відтворивши механізм та локацію нанесення ударів,які в цілому збігаються з показаннями обвинуваченого даними в судовому засіданні.
Об`єктивно винуватість інкримінованих обвинуваченим злочинів підтверджено і протоколом огляду відеозапису з місця події, що мало місце 01.09.2019 року, після 19 год. поблизу зупинки громадського транспорту в с.Колодяжне Ковельского району,який був зафіксований камерою зовнішьного спостереження, що закріплена на фасаді магазину «Смак» по вул.Луцькій,14 с.Колодяжне Ковельського району.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що знайомий з обвинуваченими з якими перебував фактично в неприязних стосунках із-за конфлітку, який виник раніше.

Підтвердив, викладенні в обвинуваченні обставини, проте що саме неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 , у вечірній час 01.09.2019 року на зупинці в с.Колодяжне наніс йому удар в голову від якого він впав, тобто побої, а обвинувачений ОСОБА_4 легкі та сердньої тяжкості тілесні ушкодження, коли він був фактично непритомним і лежав на землі. Інших подробиць не пам`ятає, оскільки втратив свідомість.

Таким чином, умисні дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразились в умисному завданні побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, містять склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразились у завданні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, містять склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Розглядаючи вказане кримінальне провадження суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), умови життя неповнолітнього, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, вік, рівень розвитку, ставлення до вчиненого діяння, а також тяжкість заподіяних злочином обвинуваченим ОСОБА_4 , особу винного та всі обставини справи.
До обставин, що пом`якшують покарання обох обвинувачених суд відносить визнання своєї вини, щире каяття у скоєному, і додатково для неповнолітнього ОСОБА_5 вчинення злочину в неповнолітньому віці, а обтяжуючих покарання обставин суд не знаходить.

Що стосується неповнолітнього ОСОБА_5 , суд також враховує досудову доповідь, згідно якої останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в службі дітей з приводу схильності до вчинення правопорушень не перебуває, виховується мамою у багатодітній сім`ї, позитивно характеризується по місцю проживання, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється, як низький.
Захисник неповнолітнього обвинуваченого в судовому засіданні просила суд, у відповідності до положень ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 від покарання та застосувати до нього заходи виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 , посилаючись на особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, його щире каяття та те, що бездоганною поведінкою він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Прокурор в судовому засіданні не заперечила проти звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 від покарання та застосування до нього заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 строком на два роки.
Неповнолітній обвинувачений та його законний представник, клопотання захисника про звільнення від покарання та застосування заходів виховного характеру підтримали, просили його задовольнити.
Представник органу ювенальної превенції не заперечив проти заявленого клопотання.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до переконання про можливість та обгрунтовність звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання відповідно до вимог ч.2 ст.105 КК України.
Частиною 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.
Суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ, про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.
Відповідно до вимог ст. 12 КК України вчинений обвинуваченим злочин відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненому кримінальному правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною, на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням даних про особу обвинуваченого вважає необхідним застосувати до неповнолітнього обвинуваченого заходи примусово виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_6 .
Що стосується призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 то суд вважає необхідним, законним та обґрунтованим призначення йому покарання в межах санкції Закону, за яким він притягується до кримінальної відповідальності із застосуванням ст.75, ст.76 КК України.
Суд при цьому, враховує крім вище викладеного, скоєння злочину вперше, його вік, характеристику за місцем проживання, майновий та сімейний стан, а також позицію потерпілого щодо призначення суворого покарання.
Враховуючи викладене суд вважає заявлене клопотання захисника обвинуваченого, яке ним підтримане, щодо звільнення від покарання повнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ч.4 ст.74 КК України необґрунтованим, оскільки даний Закон передбачає таке звільнення у разі вчинення особою злочину невеликої та середньої тяжкості, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи у суді не можна вважати суспільно-небезпечною. Вказані критерії визнаються законом єдиною і достатньою підставою звільнення особи від покарання.
При цьому під сумлінним ставленням до праці розуміється, постійна участь у суспільно-корисній праці в установах, організаціях, підприємствах незалежно від форм власності, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, прагнення до придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, дбайливе ставлення до майна і т.п.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не має постійного місця роботи, тобто не працевлаштований, про що не заперечував останній. Твердження матері обвинувачених проте, що її сини, тобто обвинувачені у справі, допомагають їй у введенні домашнього господарства, жодним чином не свідчать про сумлінне ставлення до праці в розмінні ч.4 ст.74 КК України, а відтак в задоволенні такого клопотання слід відмовити.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинувачених не обиралися.
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені, процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 105 КК України, ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.126 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_5 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_5 під нагляд матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на 1 (один ) рік.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одну) року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Речові докази у справі, а саме: оптичний диск формату CD-R, на який було перекопійовано відеозапис подій залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити засудженим, захисникам, законним представникам і прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1