Справа №211/1701/19
Провадження № 1-кп/211/438/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривий Ріг кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000234 від 17.02.2019 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Апостолове, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх осіб не має, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:
17.02.2019 приблизно о 04 годині 14 хвилин ОСОБА_3 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_7 після здійснення покупок в магазині № НОМЕР_1 ТОВ «АТБ маркет» за адресою: м.Кривий Ріг вул. Лісового 24, вийшли з вказаного приміщення на вулицю, де зустріли раніше незнайомих їм ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав чіплятися до ОСОБА_3 та його співмешканки з розмовами.

Зробивши зауваження ОСОБА_5 , ОСОБА_3 разом із ОСОБА_7 пішли в напрямку магазину «ВАРУС», за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 16-Б, у тому ж напрямку за ними направились і неповнолітній ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Йдучи позаду ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 продовжив словесно чіплятися до останніх. Вказана поведінка ОСОБА_5 обурила ОСОБА_3 , викликавши гостру неприязнь до останнього та умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, за вказаних мотивів. Діючи з цією метою, ОСОБА_3 , взяв в руку невстановлений досудовим розслідуванням ніж, який знаходився при ньому та підшукав собі таким чином знаряддя злочину. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , знаходячись на ділянці місцевості поблизу магазину «ВАРУС», за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Незалежності України, 16-Б, утримуючи в руці підшуканий ним невстановлений досудовим розслідуванням ніж, близько о 04 годині 20 хвилин 17.02.2019 умисно завдав потерпілому ОСОБА_5 , який стояв до нього обличчям, не менше двох ударів клинком невстановленого досудовим розслідуванням ножа в ділянку живота, не переслідуючи при цьому за мету спричинити йому смерть.

Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки без ушкодження внутрішніх органів, непроникаюче сліпе колото-різане поранення лівої бокової поверхні черевної стінки, які, згідно висновку експерта №387 від 27.03.2019 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину визнав частково та пояснив, що 17.02.2019 року близько 4 години ранку він із співмешканкою пішли в АТБ на Східному-2 за продуктами. На виході з магазину потерпілий попросив у нього цигарку, він йому її дав, потім потерпілий попросив ще цигарок, однак він йому відмовив. Після того з боку потерпілого в бік його співмешканки почали лунати нецензурні слова. Він не втручався в розмову, оскільки ОСОБА_10 сама може постояти за себе. Потім вони пішли та направились додому повз магазин «Варус». Озираючись, він бачив, що потерпілий та його друзі йдуть за ними. Вони з дівчиною відійшли до краю проїздної частини, надаючи дорогу потерпілому в надії, що ті пройдуть повз них, однак потерпілий з компанією підійшли до них, попросили ще цигарку, він їм відмовив, після цього від потерпілого послідував удар ногою йому в груди, далі кулаками по обличчю, рукам, інші двоє штовхали його в спину. В цей час ОСОБА_10 побігла на допомогу. Він дістав ніж та через страх та інстинкт самозбереження, не задумуючись наніс потерпілому удар ножем. Куди в подальшому дівся ніж не пам`ятає. Також додав, що після удару ногою в груди, у нього на куртці залишився чіткий відбиток взуття потерпілого, однак він одежу виправ та слідів не залишилось. Також після його побиття на тілі залишились синці, однак він експертизу не проводив, до поліції з приводу нападу не звертався. Вважає свої дії самообороною.

Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

За вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 349 КПК України обсяг доказів, та порядок їх дослідження вирішується з урахуванням думки учасників судового провадження.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 частково визнав вину, суд, з урахуванням позиції учасників кримінального провадження, визнав за необхідне окрім допиту обвинуваченого, також допитати потерпілого, свідків та дослідити письмові докази.

Так, потерпілий ОСОБА_5 суду пояснив, що 16.02.2019 року біля АТБ на Східному-2 він попросив у ОСОБА_11 цигарку, він дав, оскільки їх було троє, то він попросив ще цигарок, однак обвинувачений йому відмовив. На скільки він пам`ятає, то зі сторони обвинуваченого на свою адресу чув провокаційні слова, тому вирішив наздогнати обвинуваченого та попросити, щоб той вибачився. Біля «Варусу» він з друзями, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наздогнав обвинуваченого та підійшовши до нього, поклав йому на плече руку, той розвернувся і вдарив його ножем 1-2 рази в тулуб. Він розгубився, з ран йшла кров і тоді він пішов до АТБ попрохати про допомогу. На питання учасників судового процесу, додатково пояснив, що тієї ночі випив 2 літра світлого пива, все пам`ятає вже як у тумані, дівчина обвинуваченого весь час була поряд та нікуди не відлучалась, його друзі знаходились поряд із ним під час нанесення йому удару ножем. Ударів обвинуваченому він та свідки не наносили. Просив покарати обвинуваченого несуворо, претензій матеріального та морального характеру не має.

Крім показань потерпілого, вина обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України підтверджується показаннями свідків, які, будучи безпосередньо допитаними у судовому засіданні у відповідності до вимог положень § 3 Глави 28 КПК України, зокрема, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що є батьком обвинуваченого. По обставинам справи нічого не знає, був викликаний до поліції, коли сина затримали. За характером його син м`який. Він знав, що у сина є звичайний кухонний ніж, однак не знав, що він його із собою носить.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є співмешканкою обвинуваченого. В лютому цього року вони близько 4 години ранку пішли до АТБ, що на Східному-2, за продуктами. Коли вони вийшли з магазину, на сходах сиділо 3 особи, які попросили цигарку. ОСОБА_15 дав одну цигарку, вони попросили ще, почалась перепалка, їх ображали. Потім вони пішли в бік «Варуса» додому, ті хлопці пішли за ними та щось вигукували. Коли вони дійшли до перехрестя, це десь біля 500 метрів від АТБ, хлопці до них підійшли та оточили. Той, що стояв перед ОСОБА_16 , вдарив його ногою в торс, а двоє інших ОСОБА_16 просто штовхали. Вона вибігла з оточення та побігла покликати на допомогу. Через деякий час до неї підбіг один з хлопців та попросив забрати ОСОБА_16 . Коли вона повернулась, побачила, що у ОСОБА_16 була рука в крові. ОСОБА_15 повідомив, що вдарив ножем потерпілого, ніж викинув. Відповідаючи на запитання, свідок пояснила, що не знала про те, що у ОСОБА_16 із собою був ніж, тієї ночі вони на двох вжили 1 літр пива, коли повернулись додому, то поліцію не викликали. Погроз відносно себе та ОСОБА_16 вона не чула та ті хлопці нічого такого не казали. Самого удару ножем вона не бачила.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що в ніч на 17.02.2019 року вони з ОСОБА_17 та ОСОБА_13 гуляли, «стріляли цигарки». Біля магазину АТБ на Східному-2 між Секретарем та обвинуваченим виник конфлікт. Потім обвинувачений з дівчиною пішли, а ОСОБА_18 побіг за ними, потім вже і він з ОСОБА_13 пішли за ОСОБА_19 . Коли вони підійшли, побачили як обвинувачений розмахує ножем. В АТБ ОСОБА_19 потім викликали швидку. Також доповнив, що ОСОБА_18 може вести себе неадекватно.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що близько 4 години ранку взимку на Східному-2 був із Дзюбою та Секретарем біля АТБ. Там же Секретар попросив у обвинуваченого цигарку, який був із дівчиною, потім ще, однак обвинувачений відмовив. Після того обвинувачений з дівчиною пішли, а ОСОБА_18 почав наздоганяти їх та щось викрикувати. Коли ОСОБА_18 їх догнав, він поклав обвинуваченому на плече руку, а той розвернувся та двічі правою рукою вдарив його ножем. Вони обвинуваченому казали «кинь ніж», потім ОСОБА_18 пішов до АТБ, а обвинувачений в сторону будинків.

Так, суд не вбачає підстав для визнання показань допитаних свідків недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними. Аналізуючи зміст показань вказаних свідків в частині обставин, які вони сприймали особисто, суд визнає їх належними, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також не вбачає підстав для визнання їх недостовірними та недопустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

На допиті свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 сторона обвинувачення не наполягала.

Також винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується письмовими доказами, що були безпосередньо досліджені судом, а саме:

- протоколом огляду місця події від 17.02.2019 року, з фото таблицею до нього, згідно якого в присутності понятих оглянуто ділянку місцевості на відстані 16 метрів від центального входу до магазину «Varus», що розташований за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Незалежності України, 16-Б, на якій виявлено плями різних розмірів та форми РБК. Під час огляду вилучено змив РБК на тампоні, зразок речовини для змивання на тампоні (к.п. а.с. 3-5);

- протоколом огляду місця події від 20.02.2019 року, згідно якого в присутності понятих оглянуто приміщення комори, яке розташоване в приміщенні Криворізької міської лікарні №2. Під час огляду вилучено чоловічу куртку та футболку стаціонарного хворого ОСОБА_5 (к.п. а.с.45-46);

- протоколом огляду речей від 22.02.2019 року, згідно якого було оглянуто наданий керівництвом магазину ТОВ «АТБ-Маркет» оптичний диск з 10 файлами відозапису (к.п. а.с. 51);

- протоколом огляду речей від 22.02.2019 року за участю свідка ОСОБА_8 , згідно якого було оглянуто відомості, які містяться на оптичному диску з камер відеоспостереження в магазині ТОВ «АТБ-Маркет». При цьому свідок підтвердив дійсність своєї участі на даному відеозаписі та правильність їх фіксування (к.п. а.с. 53-56);

- протоколом огляду оптичного диску від 28.02.2019 року за участю свідка ОСОБА_9 в присутності законного представника ОСОБА_23 та соціального педагога ОСОБА_24 , згідно якого було оглянуто відомості, які містяться на оптичному диску з камер відеоспостереження в магазині ТОВ «АТБ-Маркет». При цьому свідок підтвердив дійсність своєї участі на даному відеозаписі та правильність їх фіксування (к.п. а.с. 57-60);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2019 року, у присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_5 , згідно якого потерпілий показав та розказав, яким чином обвинувачений завдав йому тілесні ушкодження (к.п. а.с.99-100);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.03.2019 року, у присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_8 , згідно якого свідок показав та розказав яким чином обвинувачений завдав потерпілому тілесні ушкодження (к.п. а.с.102-103);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2019 року, у присутності понятих, за участю підозрюваного ОСОБА_25 та захисника ОСОБА_26 , згідно якого ОСОБА_3 повідомив обставини, що відбулися 17.02.2019 року (к.п. а.с.105-106);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2019 року, у присутності понятих, за участю свідка ОСОБА_7 , згідно якого свідок розказала про обставини, за яких потерпілому було спричинено тілесні ушкодження (к.п. а.с.107-108);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 15.03.2019 року, згідно якого було ознайомлено з медичною карткою стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_5 (к.п. а.с.121).

Судом також за клопотання учасників судового процесу було переглянуто відеозаписи слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_3 (диски к.п. а.с. 101, 104, 107, 109), та відеозаписи з камер відеоспостереження з магазину ТОВ «АТБ-Маркет» (диск, к.п. а.с. 50)

Приведені вище та досліджені судом письмові докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб та мету вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Крім того, з досліджених судом у порядку §3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні висновків експертів судовим розглядом встановлено таке.

Згідно висновку експерта № 19-МК від 25.03.2019 року, на куртці в області лівої полиці та правого рукава були виявлені пошкодження №№1-4, які виникли від 4-х разової дії плоского клинкового предмета, який володіє колюче-ріжучими властивостями і має ширину клинка на протязі поринулої частини 5-23 мм та «П»-подібний обушок товщиною до 1 мм. На фуфайці в області переду та спинки ліворуч пошкодження тканини №1 та №2, які виникли від 2-х разової дії плоского клинкового предмета, який володіє колюче-ріжучими властивостями і має ширину клинка на протязі поринулої частини 16-25 мм та «П»-подібний обушок товщиною до 1 мм. (к.п. а.с.114-118)

Відповідно до висновку експерта № 387 від 27.03.2019 року, у ОСОБА_5 мались наступні тілесні ушкодження проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки без ушкодження внутрішніх органів; непроникаюче сліпе колото-різане поранення лівої бокової поверхні черевної стінки. Ушкодження виникли від дії плескатого колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа або іншого предмету з такими ж властивостями. Колото-різані поранення передньої черевної стінки і лівої бокової поверхні черевної стінки виникли від 2-х разової дії травмуючого предмету (предметів). Проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки без ушкодження внутрішніх органів за своїм характером ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Непроникаюче сліпе колото-різане поранення лівої бокової поверхні черевної стінки за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Час виникнення ушкоджень може відповідати 17.02.2019 року. Виявлені тілесні ушкодження у потерпілого могли виникнути при механізмі, на який вказав сам потерпілий, свідок ОСОБА_8 , підозрюваний ОСОБА_3 під час проведення із ними слідчих експериментів. (к.п. а.с.127-130)

Вищенаведені висновки експертиз здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, належним чином аргументовані, та не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноти, підстав для визнання їх неналежними та недопустимими доказами не вбачається.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового слідства та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, як такі, що виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Зокрема, обвинувачений в суді підтвердив, що він дійсно 17.02.2019 року, знаходячись на ділянці місцевості поблизу магазину «ВАРУС», за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Незалежності України, 16-Б, наніс потерпілому 2 удари ножем в ділянку живота, лише зазначивши, що причиною нанесення тілесних ушкоджень стала протиправна поведінка потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_7 та нього, яка змусила його захищатись.
Факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ОСОБА_5 також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були очевидцями подій, та свідка ОСОБА_7 , яка дізналась про даний факт від самого обвинуваченого.
Позиція захисту зводиться до того, що обвинувачений намагався захистити ОСОБА_7 та себе від протиправних посягань ОСОБА_5 та його компанії, а тому в його діях наявне перевищення меж необхідної оборони. Крім того, сам обвинувачений протягом всього часу розгляду справи пояснював, що він не мав наміру заподіювати ОСОБА_5 умисні тяжкі тілесні ушкодження, а його дії, що полягали в нанесенні ударів потерпілому ножем, були обумовлені самозахистом від його протиправних посягань.
При вирішенні питання про направленість умислу обвинуваченого на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, суд враховує таке.
Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК;

3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

У контексті даного кримінального провадження суд звертає увагу на наступне.

Згідно показань обвинуваченого, поведінку та дії потерпілого, а саме викрикування погроз, завдання ударів ногою та руками в область грудей, обличчя, по рукам, висловлювання нецензурними словами по відношенню до його співмешканки ОСОБА_7 , оточення його та його співмешканки потерпілим та свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_27 , ОСОБА_3 оцінив як реальну загрозу своєму, та своєї співмешканки, здоров`ю та життю, внаслідок чого і застосував ніж для відвернення такої загрози.

Однак при цьому допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 не підтвердила факти висловлювання з боку потерпілого та свідків будь-яких погроз в їх бік. Щодо інших показань даного свідка, суд відноситься до них критично, з огляду на те, що вони в повній мірі спростовуються показаннями інших допитаних свідків та матеріалами кримінального провадження.

В той же час сам потерпілий, будучи під присягою, суду пояснив, що з його боку будь-яких протиправних дій та образливих висловлювань на адресу обвинуваченого та свідка ОСОБА_7 не надходило, обвинуваченому він ніяких тілесних ушкоджень не спричиняв, разом зі свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_27 не оточував обвинуваченого і його супутницю. Наздогнав обвинуваченого лише з метою отримати саме від обвинуваченого вибачення за образливі висловлювання.

Свідок ОСОБА_27 своїми показаннями фактично підтвердив слова потерпілого.

Свідок ОСОБА_8 , як він пояснив суду, через перебування в стані сп`яніння, деталей не пам`ятає, однак зазначив про те, що потерпілий тілесних ушкоджень обвинуваченому не спричиняв.

Відповідаючи на запитання обвинувачений також зазначав про те, що після нанесення ударів, він ніж викинув, до поліції з приводу нападу на нього не звертався, освідування в медичному закладі з приводу наявності тілесних ушкоджень не проходив, речі, на яких залишився слід взуття потерпілого, виправ одразу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувачений під час вчинення злочину усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки, про що свідчить те, що обвинувачений після нанесення ударів потерпілому, позбувся знаряддя вчинення злочину, своєчасно не повідомив про напад на нього до правоохоронних органів, тобто діяв з прямим умислом на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Суд, перевіривши досліджені докази окремо з точки зору належності та допустимості і в сукупності з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що ОСОБА_3 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя потерпілого ОСОБА_5 в момент заподіяння, і підстав для визнання дій обвинуваченого такими, що були вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів, суд не вбачає.
Проаналізувавши доводи обвинуваченого, показання свідків, та наявні у справі докази, суд вважає, що факт вчинення потерпілим ОСОБА_5 дій, які могли б бути розцінені ОСОБА_3 як посягання на охоронювані законом права та інтереси як самого обвинуваченого, так і свідка ОСОБА_7 , а також створення реальної загрози заподіяння шкоди, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстави для виникнення стану необхідної оборони у нього були відсутні.
Керуючись вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, раніше не судимий, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , враховуючи дані про його особу, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, фактичних обставин та його наслідків, за відсутності обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, висновки досудової доповіді, позицію потерпілого, який просив покарати обвинуваченого несуворо, суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті 121 частини 1 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України.

На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 14.03.2019 року було обрано ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дія якого не продовжувалась.

Судові витрати по справі відсутні.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 100, 368- 370, 373, 374 КПК України, суд-

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки, та покласти обов`язки передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: чоловічу куртку, чоловічу футболку повернути потерпілому ОСОБА_5 ; оптичний диск з відеозаписом з камер відеоспостереження ТОВ «АТБ-Маркет» залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1