печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представників власника майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:
На розгляд слідчому судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, а саме: 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :21:087:0304, площею 0.0999 га за адресою с. Ясногородка Вишгородського району, Київської області із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18.

Обґрунтовуючи вищезазначене клопотання, заявник вказав наступне.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2016 у справі № 757/44876/16-к за клопотанням слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 накладено арешт на майно.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_7 була відсутня, а про час, місце та дату судового засідання повідомлена не була.

Заявник зазначив, що в обґрунтування клопотання про накладення арешту на земельну ділянку, що є власністю ОСОБА_9 , слідчий ОСОБА_8 посилався на те, що ОСОБА_9 є підозрюваним у кримінальному провадженні. Водночас щодо необхідності накладення арешту на садовий будинок, що є власністю ОСОБА_7 , слідчий ОСОБА_8 посилався на те, що він знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, адже був придбаний під час шлюбу.

Вищезазначеною ухвалою накладено арешт на земельну ділянку повністю та на 1/2 частину садового будинку, як на власність ОСОБА_7 .

Заявник наголосив на тому, що земельна ділянка придбана ОСОБА_9 31.07.2013, тобто в період шлюбу із ОСОБА_7 , а отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні представники власника майна підтримали позицію, викладену в клопотанні про скасування арешту майна, та просили його задовольнити. Додатково звернули увагу, що ухвалою слідчого судді від 18.02.2020 було відмовлено в скасуванні арешту з ? належного ОСОБА_7 садового будинку, з посиланням на те, що вказане майно набуте нею під час шлюбу із ОСОБА_9 , а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно, виходячи з такої позиції, належна ОСОБА_9 земельна ділянка, яка також набута ним за час шлюбу із ОСОБА_7 , є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак ОСОБА_7 має право на ? зазначеного майна.

Прокурор проти задоволення клопотання про скасування арешту майна заперечував та в його задоволенні просив відмовити. Так, обґрунтовуючи своє заперечення, прокурор зазначив, що жодних нових обставин, які б могли бути підставами для скасування арешту майна, не виникло, а застосований захід забезпечення кримінального провадження є обґрунтованим. До того ж вказав, що зазначена земельна ділянка була приватизована та як наслідок не відноситься до спільної сумісної власності подружжя.

Слідчий суддя, вислухавши позицію представників власника майна, прокурора, дослідивши клопотання про скасування арешту майна та матеріали, якими воно обґрунтовується, клопотання про арешт майна №757/44876/16-к та ухвалу слідчого судді, якою було накладено арешт на майно, дійшов наступного висновку.

Так, із матеріалів клопотання вбачається, що Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002110, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.08.2016, за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України. Матеріали кримінального провадження постановою прокурора від 19.02.2018 були виділені та об`єднані в провадженні з реєстраційним номером № 0000359. Постановою прокурора від 12.04.2018 об`єднано матеріали досудових розслідувань № 0000359 від 19.02.2018 та № 0001641 від 21.12.2012 в одне кримінальне провадження за № 0001641 від 21.12.2012.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2016 у справі № 757/44876/16-к накладено арешт на майно, а саме:

- земельну ділянку з кадастровим номером :21:087:0304, площею 0.0999 га за адресою с. Ясногородка Вишгородського району, Київської області із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18;

- 1/2 садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 193,7 кв.м. (земельна ділянка місця розташування з кадастровим номером :01:012:0051 з цільовим призначенням: ведення садівництва), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14.

Арешт накладено на майно підозрюваного з метою забезпечення цивільного позову в кримінальному провадженні.

Накладаючи арешт на вищезазначене майно, слідчий суддя виходив з того, що воно знаходяться у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , та накладення арешту саме на майно, на яке згідно ст. 63 СК України ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , як чоловік і дружина мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання, оскільки вони належать їм на праві спільної сумісної власності, не може призвести до порушення прав та свобод особи, яка не є стороною кримінального провадження, а саме дружини підозрюваного ОСОБА_7 .

Так, статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Водночас при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Порядок набуття права спільної сумісної власності регулюється Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 перебувають у шлюбі між собою з 21.07.1991, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 21.07.1991 /а. м. 16/.

Водночас відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою виникнення права власності на вищезазначену земельну ділянку є свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , індексний номер 7421178, видане 31.07.2013 /а. м. 17/.

Таким чином, право власності на вказану земельну ділянку виникло в період шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , а отже є об`єктом спільною сумісної власності подружжя, щодо якого, як визначено ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження.

Позиція прокурора щодо відсутності у ОСОБА_7 права спільної сумісної власності на вказану земельної ділянки, враховуючи те, що вона була приватизована ОСОБА_10 , не знайшла свого підтвердження, оскільки жодних документів, які б підтверджували зазначені доводи, органом досудового розслідування, прокурором долучено не було.

При цьому як визначено частино. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Ані на момент набуття у власність майна, на яке накладено арешт, ані на даний момент ОСОБА_7 , відповідно до вимог КПК України не має статусу підозрюваної, обвинуваченої в кримінальному провадженні, вона не є особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Враховуючи вищезазначене, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для подальшого збереження арешту майна на 1/2 частину земельної ділянки та вбачається безпідставне обмеження права власності на володіння, користування та розпорядження належним майном, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 392 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2016 по справі №757/44876/16-к, в частині, а саме на:

- 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :21:087:0304, площею 0.0999 га за адресою с. Ясногородка Вишгородського району, Київської області із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1