Справа № 462/2479/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/654/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2020 року,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою по 30 липня 2020 року включно.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 покликається на те, що ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи; визнані доведеними невстановлені обставини справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом порушено та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував особу обвинуваченого, який при затримані не чинив опір, планує активно сприяти слідству, на даний час не працює.

Акцентує, що на утриманні ОСОБА_6 перебувають дружина ОСОБА_9 та малолітній син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якими проживає обвинувачений.

Зазначає, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання, не має наміру переховуватись та впливати на потерпілих чи інших учасників у кримінальному провадженні, оскільки усі особи причетні до події є встановленими та вже надали пояснення органу досудового розслідування, окрім цього, речові докази по справі є зібраними, намірів вчиняти інші правопорушення у обвинуваченого немає.

Наголошує, що суд першої інстанції не врахував надуманість доводів клопотання щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Також звертає увагу суду на те, що суддя під час підготовчого судового засідання не мав права розглядати клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , оскільки вимоги ч.3 ст. 314 КПК України є імперативними та не передбачають можливості судом приймати рішення інші ніж ті, які в ній зазначені.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просять застосувати домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, виходячи з наведеного, ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду таких справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність такого, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів, суддею під час розгляду клопотання прокурора з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Отже, на думку апеляційного суду, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого, з врахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, даних про його особу та мотивів, викладених в клопотанні прокурора.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про порушення вимог ст. 314 КПК України колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

При направленні обвинувального акта до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування (для запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та тримання під вартою). За правилами ч.3 ст. 315 КПК України суд з урахуванням думки інших присутніх учасників підготовчого судового засідання вирішує питання про обрання, доцільність зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного обвинуваченому з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та обставин кримінального провадження. За відсутності зазначених клопотань від сторін кримінального провадження, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим (у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування) та, відповідно, обраний запобіжний захід щодо обвинуваченої особи незмінним. Суд продовжує застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до порядку, визначеного Главою 18 КПК України.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що за наявності клопотання сторони обвинувачення, суд під час підготовчого судового засідання вправі продовжити строк тримання під вартою в межах, визначених ч.1 ст. 197 КПК України.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника, слід зауважити, що такі буде вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною і підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 червня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою по 30 липня 2020 року включно без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4