УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
23 березня 2020 року

м. Київ
справа № 21-3/803/7/20
провадження № 51-1439 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року,
встановив:
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про роз`яснення вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року заяву засудженого ОСОБА_4 задоволено та внесено виправлення в ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року, вказавши правильно у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах дату постановлення вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області, який просив роз`яснити засуджений, а саме, 22 червня 2010 року.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується із зазначеними судовими рішеннями, просить їх скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, посилається на те, що суд в судовому засіданні щодо роз`яснення вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2010 року в режимі відеоконференції відмовився роз`яснити йому, яким чином показання потерпілого підтверджують його винуватість у інкримінованому йому діянні .
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, зазначена норма гарантує право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
З касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року його заяву про роз`яснення судового рішення було залишено без задоволення.
Згідно з частиною 2 статті 424 КПК України ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з оскарженням судового рішення, яке не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню та постановлено у відповідності до вимог статті 380 КПК.
За змістом частини 4 статті 380 КПК ухвала про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржена в апеляційному порядку, проте касаційний порядок її оскарження кримінальним процесуальним законом не передбачений.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року задоволено заяву засудженого ОСОБА_4 щодо внесення виправлень в ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року.
Згідно з приписами частини 3 статті 379 КПК, ухвалу про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено. Разом із тим, зазначена норма не містить жодних положень щодо порядку такого оскарження, у тому числі з урахуванням інстанції суду, який постановив таку ухвалу. Ухвала про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень має особливу правову природу, обумовлену її «похідним» характером, оскільки вона не вирішує будь-яких питань по суті, окрім як щодо виправлення допущених у судовому рішенні відповідного суду описок і очевидних арифметичних помилок (або відмову у внесенні таких виправлень). Зміст ухвали про внесення виправлень у судове рішення завжди обумовлений змістом судового рішення, до якого вносяться зміни, а тому оцінка правомірності постановлення такої ухвали з точки зору її змісту у випадку її оскарження в апеляційному чи касаційному порядку має здійснюватися одночасно із оцінкою змісту виправленого судового рішення.
Таким чином, Суд дійшов висновку, що оскільки оскарженню в касаційному порядку не підлягає ухвала Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року ( про залишення без задоволення заяви про роз`яснення судового рішення), то так само оскарженню в касаційному порядку не підлягає і ухвала Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року про внесення виправлень до вищезазначеної ухвали від 23 січня 2020 року.
Не може бути обґрунтованою можливість касаційного оскарження ухвали про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у їх внесенні (без врахування суті виправленого судового рішення) і з огляду на положення ч. 2 ст. 424 КПК, яка передбачає, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню. Так, ухвала про внесення виправлень у судове рішення не може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року.
Ухвала Суду остаточна й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3