КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/1988/2020 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року,
за участю
представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року задоволено клопотаннястаршого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/ 2 нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1 ;
- квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстровані на ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною їх відчуження та розпорядження.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу щодо накладення арешту на нерухоме, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчий суддя при постановленні цієї ухвали належним чином не перевірив той факт, що нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 , на момент її постановлення належала їй на праві приватної власності одноособово. Висновки слідчого судді стосовно того, що вона перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 та зазначене майно є спільною сумісною власністю, є хибними, а тому правові підстави для накладення арешту на належне їй нерухоме майно відсутні.
Також апелянт зазначає, що в неї відсутній будь-який процесуальний статус в даному кримінальному провадженні, що унеможливлює застосування арешту майна з метою подальшої конфіскації такого майна.
Крім того апелянт зазначає, що її як власника переліченого майна на судове засідання не викликали, судові повістки їй не надходили, про дату та час проведення судового засідання, на якому розглядалося клопотання про арешт належного їй нерухомого майна - їй відомо не було, що призвело до порушення її конституційних прав слідчим суддею та прийняття рішення про накладення арешту на таке майно відбулося з недотриманням норм, передбачених Главою 17 арешт майна КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001815 від 20.08.2019 за підозрою Мізраха І.А., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами заволодіння у 2014 році та у 2019 році ОСОБА_9 шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами осіб в особливо великих розмірах за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

31.08.2019 року у кримінальному провадженні № 0001815 від 20.08.2019 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.
ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, яким передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, тобто є наявні достатні підстави вважати, що суд може призначити таке покарання.
30.01.2020 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором другого відділу процесуального керівництва Першого управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідування Офісу Генерального прокурора звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно.Посилаючись на те, що з метою забезпечення збереження майна та в подальшому можливої його конфіскації виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 , слідчий просив клопотання задовольнити.

16.03.2020 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0001815 від 20.08.2019 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на майно.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні злочину.
Посилання автора апеляційної скарги на те, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, безпідставно не викликав для участі в судовому засіданні власника майна, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя може прийняти рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, з огляду на те, що в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Також слід зазначити, що відповідно до постанови №5 від 3 червня 2016 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Разом з тим, як вбачається зі змісту скарги особа, яка подала апеляційну скаргу таким правом, наданим ст. 174 КПК України не скористалась.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи зазначене колегія суддів, вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі, в частині того, що слідчий суддя при постановленні цієї ухвали належним чином не перевірив той факт, що вона перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_9 та зазначене майно є спільною сумісною власністю, є хибними, а тому правові підстави для накладення арешту на належне їй нерухоме майно відсутні, є предметом звернення до слідчого судді місцевого суду в порядку ст. 174 КПК України, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, які були подані до слідчого судді дані відомості відсутні, оскільки клопотання та додані до нього матеріали містять інформацію та докази того, що на час реєстрації вказаних квартир підозрюваний ОСОБА_9 та ОСОБА_6 проживали та проживають однією сім`єю, мають спільну дитину, але не перебувають у шлюбі між собою.

Факт того, що підозрюваний ОСОБА_9 придбав за власні кошти у 2019 році квартиру АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_2 зареєстрував їх на свою цивільну дружину підтверджено показаннями свідка ОСОБА_13 , інформацією наданою Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстром прав власності на нерухоме майно, Державної реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та відомостями отриманими з Державної податкової служби України стосовно відсутності доходів у ОСОБА_6 на які можна було б придбати вказане майно, а слідчий суддя розглядає клопотання в межах поданого клопотання.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року, якою задоволено клопотаннястаршого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/ 2 нерухомого майна:

- квартиру АДРЕСА_1 ;
- квартиру АДРЕСА_2 , що зареєстровані на ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із забороною їх відчуження та розпорядження, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4