1Справа № 335/444/20 1-кп/335/466/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 р. колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

процесуального прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, клопотання цивільного позивача (потерпілої) ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002608 від 21 жовтня 2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Потерпілою ОСОБА_6 в межах даного кримінального провадження пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_8 , в якому просить стягнути з неї матеріальну шкоду розміром 11 000 грн. та моральну шкоду розміром 500 000 грн.

25.02.2020 від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява, в якій вона з метою забезпечення позову просила накласти арешт на майно, що належить обвинуваченій ОСОБА_8 , на праві власності, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , та на квартиру АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 підтримали заяву та просили її задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви потерпілої, зазначивши, що вона є необґрунтованою та її вимоги є неспівмірними із заявленим позовом.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заяву потерпілої та просила її задовольнити.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши надані суду матеріали, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За частиною першою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї ж статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з п. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до частини третьої цієї ж статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зазначені положення ЦПК України не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні даного питання колегією суддів враховується характер та обсяг позовних вимог цивільного позову ОСОБА_6 , які складаються з 11 000 грн. матеріальної шкоди та 500 000 грн. моральної шкоди, а також дані про особу цивільного відповідача ОСОБА_8 , яка хоча і є офіційно працевлаштованою, проте не зазначила розміру отримуваного нею доходу, а також наявності будь-яких інших доходів, крім заробітної плати, на які можливо буде звернути стягнення у разі задоволення цивільного позову. Тому, колегія суддів доходить переконання, що у даному випадку існує реальна загрози утруднення виконання можливого рішення суду щодо задоволення цивільного позову, що надає підстави для застосування заходів його забезпечення.
У той же час, накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_8 , а саме дві квартири у місті Запоріжжі, що належать їй на праві власності, на переконання колегії суддів, не буде співмірним із заявленими ОСОБА_6 позовними вимогами. Тому у даному випадку колегія суддів вважає за доцільне з метою забезпечення цивільного позову потерпілої накласти арешт лише на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_8 шляхом заборони відчуження та розпорядження цією квартирою, тобто без позбавлення права користування нею.

Таким чином, заява потерпілої ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 128, 170, 173, 333, 350, 372, 392-393 КПК України, ст.ст. 149-150, 153 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання цивільного позивача (потерпілої) ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , шляхом заборони відчуження та розпорядження цією квартирою.

В задоволенні іншої частини вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 лютого 2020 р.

Повний текст ухвали оголошено 27 лютого 2020 р. о 10:00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3