Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

23.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,
представника особи, в інтересах якої подано апеляційну скаргу ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/593/19, за апеляційною скаргою, яку подав представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2019 року частково задоволено клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Закарпатської області й накладено арешт на майно на розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), об`єкти будівництва, будівлі, споруди, тимчасові архітектурні форми, об`єкти незавершеного та завершеного будівництва, правокористувачем якої згідно з договором суперфіцію є ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), шляхом заборони останній відчужувати та користуватися вказаним майном, у тому числі заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт. У задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 21.11.2019 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Закарпатської області про накладення арешту на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , з кадастровим № :03:001:0015, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка належить землевласнику ОСОБА_8 , правокористувачам згідно з договорами суперфіцію ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також розташованих на ній об`єктів будівництва, будівель, споруд, тимчасових архітектурних форм, інших об`єктів незавершеного та завершеного будівництва, шляхом заборони користування вказаним майном, а саме, шляхом заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт, а також заборони відчуження вищезазначеного майна.У клопотанні вказується на те, що 14.11.2019 року прокуратурою Закарпатської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості, що можуть свідчити про самовільне, всупереч установленому законом порядку, проведення будівельних робіт, та розпочато кримінальне провадження № 0000387. Встановлено, що замовником ОСОБА_6 здійснюється будівництво багатоквартирного будинку у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим №:03:001:0015, без відповідних дозвільних документів, а також розпочато реалізацію квартир у вказаному багатоквартирному будинку. 12.11.2019 року прокуратурою області отримано відповідь від управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради про те, що в період з 21.10.2019 року по 30.10.2019 року спеціалістами управління ДАБК проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті за вищевказаною адресою. Перевіркою ДАБК встановлено, що замовником ОСОБА_6 попередні приписи ДАБК від 19.08.2019 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та про зупинення підготовчих та будівельних робіт не виконано, а саме: на момент проведення перевірки виявлено, що будівельні роботи не зупинені. Замовником додатково влаштовано монолітний залізобетонний каркас з 1-го по 3-й поверх. Більше того, дозвільні документи, що дають право виконувати будівельні роботи, відсутні. За твердженням прокурора, вказане дає підстави вважати, що вищевказане будівництво за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюється самоправно.А тому просить накласти арешт на вищевказане майно.

В ухвалі слідчий суддя, враховував наявність сукупності розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно є доказом злочину та зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також з метою проведення будівельно-технічної експертизи у даному провадженні з вказаним майном, беручи до уваги, що прокурором доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дійшов до висновку про обґрунтованість та задоволення внесеного клопотання з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме у частині накладення арешту на майно на розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), об`єкти будівництва, будівлі, споруди, тимчасові архітектурні форми, об`єкти незавершеного та завершеного будівництва, правокористувачем якої згідно з договором суперфіцію є ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), шляхом заборони останній відчужувати та користуватися вказаним майном, у тому числі, заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт. Що стосується іншої частини вимог клопотання прокурора про арешт майна, а саме, накладення арешту безпосередньо на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , з кадастровим № :03:001:0015, що належить ОСОБА_8 , у частині щодо правокористувача згідно з договором суперфіцію ОСОБА_9 , а також розташованих на ній об`єктів будівництва, будівель, споруд, тимчасових архітектурних форм, інших об`єктів незавершеного та завершеного будівництва, шляхом заборони користування вказаним майном, шляхом заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт, а також заборони відчуження вищезазначеного майна, слідчий суддя вважає їх безпідставними, оскільки прокурор у кримінальному провадженні не навів достатніх підстав вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, та не довів необхідність такого арешту. Тому, клопотання задоволено частково.

В апеляційній скарзі представник заявника зазначає, що ухвала є необґрунтованою. Вказує на те, що в клопотанні прокурора не зазначено конкретної мети накладення арешту, з незрозумілих підстав, слідчим суддею стверджується, що прокурор визначає в клопотанні, що метою накладення арешту є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Однак, ні з ухвали ні з клопотання не вбачається яким чином майно, на яке накладено арешт, відповідає ознакам речових доказів; обґрунтування необхідності накладення арешту на майно скаржника. Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі та клопотанні відсутні будь-які посилання на правові підстави накладення арешту. Просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на земельну ділянку у АДРЕСА_1 , з кадастровим № :03:001:0015, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку, яка належить землевласнику ОСОБА_8 , правокористувачам згідно з договорами суперфіцію ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також розташованих на ній об`єктів будівництва, будівель, споруд, тимчасових архітектурних форм, інших об`єктів незавершеного та завершеного будівництва, шляхом заборони користування вказаним майном, а саме шляхом заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт, а також заборони відчуження вищезазначеного майна, слідчим суддею не враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права, закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання та приєднані до нього докази (документи) й постановлено судове рішення, яке з огляду на норми матеріального та процесуального права не можна визнати законним та обґрунтованим.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Накладаючи арешт на розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Гойди, власником якої є ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), об`єкти будівництва, будівлі, споруди, тимчасові архітектурні форми, об`єкти незавершеного та завершеного будівництва, правокористувачем якої згідно з договором суперфіцію є ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), шляхом заборони останній відчужувати та користуватися вказаним майном, у тому числі, заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що існує сукупність розумних підозр вважати, що зазначене у клопотанні майно є доказом злочину та зберегло на собі його сліди, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і що прокурором доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на зазначене майно. При цьому, слідчим суддею зазначено, що арешт є необхідним із метою проведення будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні.
На будь-які інші підстави в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя в ухвалі не послався.
Дослідивши матеріали за клопотанням, колегія суддів вважає, що прокурором та слідчим суддею не були дотримані вимоги передбачені ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, відповідно, при внесенні та розгляді клопотання.
Так, із доданих до клопотання матеріалів, не вбачається, що вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. При цьому, в клопотанні прокурором не вказується на те, що зазначене в клопотанні майно визнано речовим доказом. Під час розгляду апеляційної скарги прокурор також не посилався на наявність процесуального рішення про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні.
При прийнятті рішення колегія суддів, керуючись принципом диспозитивності, зазначає, що сторона кримінального провадження прокурор у підтвердження доводів клопотання не надав як слідчому судді, так і апеляційному суду копії процесуального рішення постанови про визнання майна речовим доказом.
Тому, доводи клопотання прокурора про необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, вважає належним чином не вмотивованими, такими, що не відповідають вимогам закону.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також приходить до висновку про те, що у кримінальному провадженні громадяни ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не визнавались підозрюваними, обвинуваченими чи засуджувались й щодо цих осіб може бути застосовано покарання у виді спеціальної конфіскації.
Між тим, санкція ст. 356 КК України, за вчинені і передбачені цією нормою матеріального права діяння, не передбачає призначення покарання у виді конфіскації майна.
Крім того, стороною обвинувачення не надані будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні із ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 може бути стягнута неправомірна вигода. Відсутні у матеріалах судового провадження і дані про неосудних осіб, діями яких завдана матеріальна шкода, яку у подальшому необхідно буде відшкодовувати за рахунок арештованого майна.
Також з доданих до клопотання матеріалів не вбачається, що зазначене в клопотанні майно набуте неправомірним шляхом, а тому, з урахуванням наведених вище обставин, положень ч. 10 ст. 170 КПК України, на нього не може бути накладено арешт.
Матеріали судового провадження також не містять будь-яких відомостей про те, що у кримінальному провадженні призначена будівельно-технічна експертиза, на необхідність призначення і проведення якої вказується у мотивувальній частині клопотання. Тому доводи клопотання у цій частині визнаються такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку і про те, що у ньому не зазначена мета арешту майна, що, подаючи клопотання, прокурор не врахував положення ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідно до якої фізична або юридична особа може бути позбавлена права на відчуження, розпорядження та / або користування майном.
При оцінці доводів клопотання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів також вважає, що у клопотанні слідчого не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження майна, на яке вказується у клопотанні.
Формальне посилання прокурора у клопотанні на ч. 1 ст. 98, ст. 170 та ст. 173 КПК України, без належного вмотивування мети та підстав для арешту майна, колегія суддів вважає таким, що не приводить до висновку про його обґрунтованість та про необхідність його задоволення.
Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були порушені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), об`єкти будівництва, будівлі, споруди, тимчасові архітектурні форми, об`єкти незавершеного та завершеного будівництва, правокористувачем якої згідно з договором суперфіцію є ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), шляхом заборони останній відчужувати та користуватися вказаним майном, у тому числі, заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт.
Відповідно до ст. ст. 409-410 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з урахуванням вимог ст. 407 цього Кодексу, зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 підлягає задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке визнається незаконним та необґрунтованим; ухвалу слідчого судді скасовує, постановляє нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0015, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), правокористувачем якої згідно з договором суперфіцію є ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), а також розташовані на ній об`єкти будівництва, будівлі, споруди, тимчасові архітектурні форми, об`єкти незавершеного та завершеного будівництва, шляхом заборони користування вказаним майном, а саме, шляхом заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт, а також заборони відчуження вищезазначеного майна, - відмовляє.
При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.
При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги ; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що прокурор, не довів обґрунтованість доводів клопотання про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 ,
задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2019 року, якою частково задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000387 за ст. 356 КК України й накладено арешт на майно на розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:0015, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), об`єкти будівництва, будівлі, споруди, тимчасові архітектурні форми, об`єкти незавершеного та завершеного будівництва, правокористувачем якої згідно з договором суперфіцію є ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), шляхом заборони останній відчужувати та користуватися вказаним майном, у тому числі заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт, - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Закарпатської області про накладення арешту на майно на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0015, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , правокористувачам, згідно договору суперфіцію ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також на розташовані на ній об`єкти будівництва, будівлі, споруди, тимчасові архітектурні форми, інші об`єкти незавершеного та завершеного будівництва, шляхом заборони користуватися вказаним майном, у тому числі шляхом заборони будь-яким фізичним та юридичним особам проведення будівельних робіт, а також заборони відчуження вищезазначеного майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: