ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1555/20 Справа № 191/596/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00011865 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України,
за участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19.04.2020 року включно.
Мотивоване дане судове рішення тим, що ОСОБА_5 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, раніше вчиняв тяжкі злочини проти власності, не працює, не одружений, що в своїй сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та за висновком суду необхідно продовжити запобіжний захід, обраний обвинуваченому у виді тримання під вартою, оскільки тільки такий вид і міра запобіжного заходу може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження.

В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки вважає, що обраний запобіжний захід щодо нього є занадто суворим, тому ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтовано.

Заслухавши обвинуваченого, який підтримав доводи та вимоги апеляції, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі щодо незаконності ухвали слідчого судді є безпідставним і необґрунтованими.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , дотримався зазначених вимог закону, належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ризики, які враховувались судом при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і при попередньому продовження строку, на момент постановлення оскаржуваної ухвали продовжували існувати.
Є достатньо підстав вважати, що існує ще досить висока ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, буде переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.
Вказані ризи доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні середньої тяжкості кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, раніше вчиняв тяжкі злочини проти власності, не працює, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, судовий розгляд справи продовжується, що в своїй сукупності дає обґрунтовану підставу вважати наявність зазначених вище ризиків, зокрема, ймовірності переховування обвинуваченого від суду, впливу на потерпілих та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, що ускладнить та негативно вплине на повноту, об`єктивність, всебічність та неупередженість дослідження обставин кримінального провадження.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується обвинуваченому та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №00011865 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4