Справа № 373/1644/16-к
УХВАЛА

18 червня 2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі :

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання затвердження угоди про примирення у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України,

встановив:

В провадженні Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України.

В судовому засіданні 18 червня 2020 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 подав суду угоду про примирення обвинуваченого із потерпілим ОСОБА_6 , просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що майно, яким він заволодів, потерпілому повернуто.

Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив факт повернення йому мобільного телефону, чохла та захисної плівки.

Прокурор ОСОБА_2 заперечує проти затвердження угоди в зв`язку із нерозумінням потерпілим всіх її умов, зокрема щодо узгодженої міри покарання.

Ознайомившись зі змістом поданої угоди про примирення, заслухавши обвинуваченого, його захисника та потерпілого щодо можливості затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому та потерпілому положення ст. ст. 394, 424, 471, 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди, з`ясувавши добровільність укладення угод, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Потерпілий ОСОБА_6 , відповідаючи на питання суду, зазначив, що вони узгодили в угоді міру покарання у виді одного року чи то обмеження, чи то позбавлення волі. На додаткові запитання суду вказав, що це все ж таки покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Разом з тим, з тексту угоди вбачається, що сторони узгодили міру покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України на строк 1 рік та покладання на засудженого певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Тобто потерпілим озвучено в судовому засіданні узгоджене покарання, яке є більш суворішим, ніж те, яке міститься в тексті угоди.

За таких обставин суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що підписання угоди не було в повній мірі добровільним зі сторони потерпілого та є порушенням його прав та інтересів.

При цьому суд не може взяти до уваги позицію захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 з приводу того, що потерпілий в силу відсутності юридичної освіти може не зовсім розуміти можливі міри покарання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 474 КПК України, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати у потерпілого, чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.

З норм ст.ст. 473, 394, 424 КПК України вбачається, що, саме призначення покарання менш суворішого, ніж узгоджене в угоді, є підставою для апеляційного та касаційного оскарження зі сторони потерпілого.

Тому суд вважає, що розуміння потерпілим узгодженої міри покарання та поінформованість його про всі можливі міри покарання за кримінальне правопорушення, де він є потерпілим, перед підписанням угоди є обов`язковим та є гарантією забезпечення його прав та інтересів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в затвердженні поданої угоди про примирення слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 474 КПК України, суд, -

ухвалив:

В затверджені угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 від 18 червня 2020 року - відмовити.

Ухвала не підлягає окремому оскарженню.

Суддя ОСОБА_1