ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/3911/2019 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1769/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора, застосовано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 14 березня 2020 року включно, з заставою у розмірі 168 160 гривень.

Не погодившись з ухвалою суду,захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. Суддею не вказано чому не можливо застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання в м.Ізюм Харківської області, мешкає разом з вагітною цивільною дружиною та її малолітньою дитиною, позитивно характеризується, працевлаштований, визнав вину, щиро розкаюється у вчинених злочинах, активно сприяє їх розкриттю, приймав заходи щодо відшкодування завданих збитків, від правоохоронних органів та суду не переховувався, викликів в суд не отримував, 16.01.2020 року дізнався про його розшук, самостійно з`явився до Ізюмського відділу поліції, де і був затриманий. Цивільна дружина обвинуваченого, яка перебуває на 6 місяці вагітності потребує негайного стаціонарного лікування, у зв`язку з підозрою перерви вагітності із-за різних видів резус-факторів з ОСОБА_8 , але остання не має з ким залишити малолітню дитину. Також для успішності її лікування обвинуваченому необхідно терміново здати ряд клінічних аналізів.

Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, серед яких є тяжкий злочин та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, так і потерпілих.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, серед яких є тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, в силу ст.89 КК України не судимий, немає постійного місця реєстрації в Харківській області, оголошувався в розшук, офіційно неодружений та непрацевлаштований, без постійного джерела доходу. Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання в м.Ізюм Харківської області та вагітної цивільної дружини не зможе повністю усунути ризики втечі та вчинення іншого правопорушення за умови можливої перспективи призначення покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років.
За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Твердження щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2020 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді