ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/351/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 травня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про надання дозволу Південному офісу Держаудитслужби (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) та/або управлінні Держаудитслужби у Херсонській області (73000, м.Херсон, вул. Преображанська, 28) на проведення позаплановою виїзної перевірки (ревізії) результатів господарської діяльності Комунального підприємства «Сервіс-опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради, що розташоване у м. Херсон, вул. Некрасова, 2 (код в ) за період господарської діяльності за 2015-2020 роки шляхом державного фінансового аудиту щодо законного та ефективного використання комунальних коштів і майна, інших активів, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю та/або шляхом інспектування комплексу питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій зазначає про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати.

Зокрема, апелянт зазначає, що слідчий суддя проігнорував ряд важливих факторів та передчасно прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання, мотивуючи лише тим, що чинним КПК України не передбачено надання дозволу на проведення вказаної перевірки.

На думку апелянта, при розгляді вказаного клопотання слідчим необхідно використовувати більш широке тлумачення норм права, насамперед ч.6 ст. 9 КПК України.

Крім того, вважає, що суд, у разі визнання того факту, що зазначене клопотання не входить до вичерпного переліку, передбаченого КПК України повинен був відмовити у відкритті провадження, однак суд розглянув його по суті та відмовив у задоволенні, тим самим допустив протиріччя.

Також наголошує, що доводи слідчого судді про існування інших способів проведення такої перевірки не можуть в повній мірі забезпечити досягнення цілей вказаного кримінального провадження, адже слідство цікавить лише та частина господарської діяльності, в якій вбачаються ознаки інкримінованого кримінального правопорушення, також надання дозволу є єдиним способом саме слідчим/прокурором на проведення перевірки із можливістю забезпечити таємницю слідства.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, заслухавши прокурора у дебатах, який залишився на попередній позиції, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному порядку, викладено в частинах першій та другій статті 309 КПК. Це ухвали, які стосуються обмеження свободи та особистої недоторканності, арешту майна, тимчасового доступу до певних речей і документів, відсторонення від посади, а також ухвали про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування, про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Таким чином, чинний кримінальний процесуальний закон не містить норми, яка безпосередньо передбачає можливість оскарження рішення слідчого судді, ухваленого за результатами розгляду клопотання слідчого, прокурора про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки суб`єктів господарської діяльності.

Поряд з тим, ст.1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України.

Нормами статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства та регламентовано, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться доступ до правосуддя та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, а зміст останньої розкрито у статті 24 КПК, згідно з частиною першою якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У разі, якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Поряд з тим, відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Таким чином, за змістом вказаної норми однією з головних функцій слідчого судді є насамперед здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Із урахуванням сфери дії принципу диспозитивності процесуальний закон чітко визначає, що слідчий суддя має вирішувати питання, які віднесені до його повноважень процесуальним законом і саме в спосіб, передбачений процесуальними нормами.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги правову позицію Конституційного Суду України, висловлену у рішенні від 08.04.2015 №3-рп/2015 (п.2.1 рішення) та позицію Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 року у справі №237/1459/17, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди, а там, де такі суди існують, гарантії що містяться у вказаній статті повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п.25 Рішення ЄСПЛ у справі «Делкур проти Бельгії» від 17.10.1997 та п.65 Рішення ЄСПЛ у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001), на переконання колегії суддів апеляційного суду, позбавлення за таких обставин прокурора права на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 28 травня 2020 року було б порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, то такі, на думку колегії суддів апеляційного суду, є обґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ч.1 ст.1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а ч.3 ст.9 КПК України введена заборона на застосування у межах кримінального провадження законів, які суперечать КПК України.

Поряд з тим, чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не містить безпосередньої норми, яка б передбачала можливість звернення органу досудового розслідування з клопотанням про надання дозволу на про ведення виїзної документальної позапланової перевірки та компетенцію слідчого судді щодо вирішення питання про надання такого дозволу, а ст.131 КПК України не передбачено такого виду заходу забезпечення кримінального провадження.

Не регламентований чинним КПК України також і порядок розгляду таких клопотань слідчого або прокурора, обсяг доказування при розгляді такого клопотання, критерії, за якими слідчий суддя повинен визначати достатність підстав для надання дозволу на проведення такої позапланової перевірки.

У зв`язку із наведеним та з врахуванням того, що слідчий суддя при судовому контролі здійснення кримінального провадження діє виключно у відповідності до вимог КПК України, нормами якого не передбачено повноважень слідчого судді щодо розгляду клопотань про надання дозволу на перевірку, прийняття рішення про необхідність проведення перевірки діяльності комунального підприємства «Сервіс-опт» призвело б до необґрунтованого процесуального обмеження суб`єкта господарювання та порушило принципи законності й обґрунтованості втручання в господарську діяльність підприємства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 травня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про надання дозволу Південному офісу Держаудитслужби (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) та/або управлінні Держаудитслужби у Херсонській області (73000, м.Херсон, вул. Преображанська, 28) на проведення позаплановою виїзної перевірки (ревізії) результатів господарської діяльності Комунального підприємства «Сервіс-опт» виконавчого комітету Херсонської міської ради - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: