ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5242/20
провадження № 1-кп/753/1112/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2020 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представників потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0000941 від 13.02.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_9 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 та, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.12.2019 близько о 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи технічно- справним автомобілем марки «Daewoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед початком руху та виконанням маневру повороту ліворуч зі сторони вулиці Брацлавської міста Києва на вулицю Харківське шосе в напрямку вулиці Вербицького, на зелений (дозволяючий) рух сигнал світлофора, не переконався, що даний маневр буде безпечним, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка перетинала вулицю Харківське шосе по розмітці регульованого пішохідного переходу на зелений (дозволяючий) рух сигнал світлофора, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню. Після дорожньо- транспортної пригоди водій ОСОБА_8 , не викликавши працівників поліції та швидкої медичної допомоги, посадив до свого автомобіля пішохода ОСОБА_5 , самовільно залишив місце події та завіз останню до лікувального закладу, тим самим водій ОСОБА_8 допустив порушення вимог п.п. 2.10, 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 р. №1306 (далі - ПДР), а саме.
п. 2.10 - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: «...негайно зупинити транспортний засіб та залишатися на місці пригоди, не переміщати транспортний засіб та предмети, що мають причетність до пригоди, вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою присутніх та відправити потерпілих до лікувального закладу...»;
п.10.1 - «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п.16.2 - «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».
Внаслідок чого пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіянню пішоходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді закритої травми правого колінного суглобу - перелому латерального мищелка великогомілкової кістки, синця по переднє-зовнішній поверхні гомілки в верхнє-зовнішній третині, садна по передній поверхні колінного суглобу, синців по переднє-зовнішній поверхні правої гомілки в нижній третині, передній поверхні лівого колінного суглобу, садна по передній лівого колінного суглобу.
Таким чином, ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, визнав в повному обсязі та суду пояснив, що дійсно 25.12.2019 р. приблизно о 16 год. 30 хв. він рухався на автомобілі «ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_1 . Маючи намір здійснити поворот ліворуч зі сторони вул. Брацлавської на вул. Харківське шосе в напрямку вул. Вербицького, він почав рух на зелений сигнал світлофора, проте не надав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину на зелений сигнал світлофора, у зв`язку з чим скоїв на неї наїзд. Після здійснення наїзду, він підійшов до потерпілої, оглянув її та запропонував відвезти її в лікарню, не викликаючи працівників поліції та швидку медичну допомогу, на що потерпіла погодилась. Після цього він відвіз потерпілу до лікарні, де потерпіла була оглянута лікарем. У скоєному ОСОБА_8 щиро покаявся. Характеру та ступеню тяжкості виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень обвинувачений в судовому засіданні не оспорював. Цивільний позов визнав частково.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.
Оскільки обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також роз`яснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням доказів на підтвердження цивільного позову у повному обсязі, проти чого не заперечували учасники судового провадження.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила, що 25.12.2019 р. о 16-30 год. вона перетинала вул. Харківське шосе по регульованому пішохідному переходу, де на неї був здійснений наїзд автомобілем «ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , який після ДТП вийшов та попросив її не викликати працівників поліції у зв`язку з тим, що у нього можуть виникнути проблеми на роботі, після чого за її згодою самостійно відвіз її у лікарню. Після ДТП обвинувачений перестав надавати їй допомогу та почав уникати зв`язку з нею та її сином, у зв`язку з чим вона була змушена звернутись до поліції із заявою про скоєну ДТП. Потерпіла підтвердила, що внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження, які зазначені в обвинувальному акті. Також потерпіла підтвердила, що обвинувачений відшкодував їй матеріальну шкоду в сумі 5000 грн., проте це було здійснено лише під час судового провадження.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Крім того, при призначенні покарання суд керується відповідними роз`ясненнями, які містяться в п. 20 Постанови Верховного суду України № 14 від 23.12.2015 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого відповідно до положень ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілої, яка залишила на розсуд суду питання щодо необхідного покарання обвинуваченому, позиції представників потерпілої, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України.
Разом з тим, враховуючи, що даний злочин був вчинений обвинуваченим вперше, враховуючи факт часткового відшкодування завданої шкоди, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України.
Більш м`яке покарання у виді штрафу суд не може застосувати до обвинуваченого, беручи до уваги окрім наслідків, ще й характер та мотиви скоєного правопорушення, а саме: порушення обвинуваченим одразу декількох пунктів ПДР України, серед яких самовільне залишення місця ДТП та невжиття заходів для виклику на місце ДТП карети швидкої медичної допомоги.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.1 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, оскільки внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та грубого порушення ПДР України потерпілій були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, що потягло понесення потерпілою шкоди, яка обвинуваченою до цього часу в повному обсязі не відшкодована. При цьому судом враховується, що заява обвинуваченого в тій частині, що право керування транспортним засобом є єдиним джерелом його існування не підтверджено належними та допустимими доказами.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілою ОСОБА_5 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, позовні вимоги за яким були збільшені в ході судового розгляду, в якому потерпіла просила стягнути на її користь з обвинуваченого розмір матеріальної шкоди в сумі 1138 грн., моральну шкоду в сумі 100 000 грн., та витрати на правову допомогу в сумі 9 000 грн.
Обвинувачений в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 5000 грн., вважаючи заявлені потерпілою позовні вимоги завищеними порівняно із наслідками ДТП.
Дослідивши докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог потерпілої, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Потерпілою ОСОБА_5 в обґрунтування цивільного позову були надані документи, які підтверджують витрати, які пов`язані з відвідуванням органу поліції та установи судово-медичної експертизи, а також пов`язані з лікуванням. Загальний розмір витрат за документами, долученими до цивільного позову становить 1138 грн. Таким чином, суд вважає підтвердженим, що потерпілій внаслідок ДТП була заподіяна матеріальна шкода в сумі 1138 грн. Разом з тим, ураховуючи що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілій 5000 грн., суд вважає, що обвинуваченим повністю була відшкодована матеріальна шкода потерпілій, а тому позовні вимоги в частині відшкодування потерпілій матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.
Щодо вимог потерпілої ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого судом встановлено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілій внаслідок протиправних дій обвинуваченого були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що потягло необхідність лікування та отримання у зв`язку з цим душевних страждань, та порушило нормальний життєвий ритм потерпілої. Крім того, суд враховує вік потерпілої. Зазначені обставини в їх сукупності свідчать про заподіяння потерпілій з вини обвинуваченого моральної шкоди.
На підставі аналізу наведених обставин та наявних належних доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілим розмір моральної шкоди в сумі 100 000 грн. є завищеним, та оцінює завдану потерпілому моральну шкоду в грошовому розмірі в сумі 70 000 грн. Такий розмір грошового відшкодування, на думку суду, є співрозмірним із понесеними моральними стражданнями потерпілої. Крім того, встановлено, що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілій суму грошових коштів в сумі 5000 грн., частина з яких судом визнана такою, що була відшкодована в рахунок погашення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1138 грн. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої розмір моральної шкоди із відрахуванням грошової суми, яка була добровільно відшкодована обвинуваченим з відрахуванням суми, яка була сплачена в рахунок погашення матеріальної шкоди, а всього: 66 138 грн. (70 000 грн. 3862 грн.), частково задовольнивши позовні вимоги потерпілої в цій частині.
А тому цивільний позов потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Обговорюючи обґрунтованість заявленого потерпілим розміру грошового відшкодування на правову допомогу, суд керується наступними положеннями закону.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Судом встановлено, що відповідно до договору № 30/06/2020 від 30.06.2020 р. про надання правової допомоги потерпіла ОСОБА_5 уклала договір з адвокатським об`єднанням «Джастіфай».
При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З додатку № 1 до договору № 30/06/2020 р. вбачається, що участь адвокатів АО «Джастіфай» в суді першої інстанції становить 3000 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої зазначену суму грошових коштів, оскільки договором врегульовано, що вартість представництва потерпілої в суді першої інстанції становить саме 3000 грн. Що стосується твердження представника позивача про те, що участь представника потерпілої вартує 3000 грн. за одне засідання, суд враховує що зазначена позиція не узгоджується із вищезазначеним додатком до договору, де зазначено, що вказана сума грошових коштів включає участь у суді першої інстанції.
Таким чином, з урахуванням критерію розумності розміру витрат на правову допомогу, виходячи з обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу підлягають частковому задоволенню.
А в цілому заявлений потерпілою цивільний позов підлягає частковому задоволенню.
Процесуальні витрати на залучення експерта під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 / один/ рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 /один/ рік.
На підставі положень ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 / один/ рік.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Початок іспитового строку обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з дня проголошення вироку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / на користь потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /ІПН: НОМЕР_2 / моральну шкоду в сумі 66 138 /шістдесят шість тисяч сто тридцять вісім/ гривень.
Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / на користь потерпілої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /ІПН: НОМЕР_2 / витрати на правову допомогу в сумі 3000 /три тисячі/ гривень.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 3680 /три тисячі шістсот вісімдесят/ гривень 18 коп. на користь держави.

Речові докази:
-автомобіль «ДЕУ» д.н.з. НОМЕР_1 залишити у власності ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1