Справа №463/2971/20
Провадження №1-кс/463/1765/20
У Х В А Л А

09 квітня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18 березня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000774 від 30 липня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілим так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України.
Скаржник та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.
Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, враховуючи те, що скаржник та його представник подали клопотання про розгляд скарги без їх участі, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів.
Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18 березня 2020 року ОСОБА_3 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000774 від 30 липня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди.
Як вбачається із матеріалів скарги, зокрема, повідомлення про вчинення злочину, заявником зазначається про те, що внаслідок неналежного розслідування кримінального провадження №00005420 від 13.12.2016 року він був змушений самостійно проводити розслідування, залучивши адвоката, який протягом тривалого часу надавав правову допомогу, здійснював запити, готував документи, які в подальшому були надані слідству, проте розслідування крадіжки його майна слідчими Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області не проведено. З наведених представником скаржника доводів вбачається, що протягом трьох років, при наявності об`єктивних даних і достатніх доказів наданих самим скаржником та його адвокатом, слідство не встановило осіб причетних до скоєння злочину, викрадене майно не відшукало, хоч воно ідентифіковано і є достатньо інформації про його місце перебування, не провели слідчі дії, які зобов`язано вчинити на виконання ухвал слідчих суддів за скаргами скаржника та його довірителя, а тому є об`єктивні дані, які вказують на те, що скаржнику заподіяно моральну і матеріальну шкоду, розмір якої зобов`язаний встановити орган досудового розслідування.
Разом з тим, вказані обставини слідчим жодним чином не дослідженні та оцінку таким не надано, висновки слідчих суддів, викладені в ухвалах про скасування попередніх постанов про відмову в визнанні потерпілими, не враховані.
Слідчий суддя погоджується з доводами скаржника, що відмова в визнанні потерпілим слідчим належним чином не мотивована, за наявності таких обставин кримінального провадження слідчим належної оцінки доводам заявника не надано.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 18 березня 2020 року про відмову в визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000774 від 30 липня 2019 року та зобов`язати слідчого повторно вирішити питання про визнання ОСОБА_3 потерпілими.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 14 квітня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1