Справа № 474/359/20
Провадження № 1-кс/474/120/20
УХВАЛА
Іменем України

09.06.20 року смт. Врадіївка

Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
скаржниці ОСОБА_3
розглянув скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 11.12.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000348, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, -

встановив:

04.06.2020р. до слідчого судді Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_3 (далі - скаржниця) на постанову старшого слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 (далі - слідчий) від 11.12.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000348, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України (далі - оскаржувана постанова).
В своїй скарзі скаржниця просить скасувати оскаржувану постанову вказуючи на те, що остання є необґрунтованою, передчасною, незаконною та повністю безпідставною. Справа належним чином не розслідувалася, наведені підстави постанови повністю абсурдні. Постанова ґрунтується на фактах, які випливають із іншого кримінального провадження і її заяви не стосуються.
Так скаржниця стверджує, що після того як вона приймала участь в засіданні Миколаївського апеляційного суду по справі № 474/990/17, і коли переконалася, що неправдиві свідчення під присягою ОСОБА_5 значно вплинули на рішення суду, вона 31.10.2019р. звернулася із заявою про злочин.
Однак справа слідчим зовсім не розслідувалася і безпідставно була винесена постанова про закриття кримінального провадження з огляду на те, що:
- в оскаржуваній постанові зазначено про допит свідків, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , хоча її особисто в рамках вказаного кримінального провадження не допитували, а щодо інших свідків вона точно сказати не може. Скаржниця стверджує, що була допитана як свідок в рамках кримінального провадження №0000333, досудове розслідування по якому розпочате за заявами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ;
- слідчий дає тлумачення поняттям оціночне судження та критичного висловлення, які, нібито присутні в словах ОСОБА_5 , хоча для цього немає висновку експерта, з якого можна було б стверджувати про наявність вказаних мовно-стилістичних засобів у свідченнях свідка;
- в оскаржуваній постанові слідчий посилається на аналогічні заяви до поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які жодним чином не стосуються скаржниці, а тому взяті слідчим до уваги безпідставно, а посилання на постанову про закриття справи інших заявників з інших підстав є незаконним.
В судовому засіданні скаржниця підтримала вимоги скарги та просила їх задовольнити, при цьому на запитання головуючого чітко зазначали, що вона не знайомилися з матеріалами кримінального провадження, а в обґрунтування скарги поклала свої припущення. Скаржниця також пояснила, що вона оскаржує постанову про закриття кримінального провадження підписану старшим слідчим СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_4 .

Слідчий будучи належним чином повідомлений про час, дату і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Згідно приписів ч. 3 ст. 306 КПК України неявка слідчого не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухав пояснення скаржниці, дослідив матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю встановленим таке.

З огляду на виклад змісту вимог скарги та пояснень скаржниці, вважаю за необхідне зазначити, що хоча у вступній частині оскаржуваної постанови і зазначено, що постанову прийняв старший слідчий СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , однак оскільки остання підписана старшим слідчим СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_4 , а тому розгляд скарги буде відбуватися з урахуванням того, що оскаржується саме постанова винесена старшим слідчим СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_4 , що в свою чергу не змінює суті обставин покладених в обґрунтування скарги та вимог скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 31.10.2019р., за заявою скаржниці від 30.10.2019р., до ЄРДР внесено відомості за № 0000348 за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, за фактом надання неправдивих показань ОСОБА_5 під час розгляду справи Врадіївським районним судом, за позовом ОСОБА_3 до ПП Редакція газети Вісник Врадіївщини.

Під час досудового розслідування прийнято ряд процесуальних рішень та проведено ряд слідчих дії, а саме:

- 31.10.2019р. начальником СВ Врадіївського ВП ГУНП у Миколаївській області капітаном поліції ОСОБА_8 винесено постанову про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні групою слідчих, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

- 31.10.2019р. начальнику Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області раднику юстиції ОСОБА_13 , за підписом слідчого ОСОБА_4 , направлено повідомлення за № 7461/62-2019 про початок досудового розслідування;

- 31.10.2019р. заступником керівника місцевої прокуратури ОСОБА_14 винесено постанову про призначення групи прокурорів, а саме: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 ;

- 26.11.2019р. прокурором ОСОБА_16 слідчому ОСОБА_4 надано вказівки по кримінальному провадженні, а саме:

- допитати заявника з приводу показань ОСОБА_5 , які вона вважає завідомо неправдивими;

- дослідити аудіозапис судового засідання в частині допиту свідка ОСОБА_5 , дати їм правову оцінку, а саме: їх значення для вирішення справи;

- дослідити рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.05.2018р. у справі № 474/990/17 в частині значення показань свідка ОСОБА_5 , дати їм правову оцінку, а саме: їх значення для вирішення справи;

- опитати ОСОБА_5 з приводу обставин, на які вказує свідок під час судового розгляду вищезазначеної справи, зокрема, щодо отримання інформації про заявника від третіх осіб для встановлення їх особи та допиту;

- встановити наявність чи відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, а саме: чи є надані під час розгляду показання завідомо неправдивими, та яке значення вони мають для вирішення справи;

- вжити вичерпних заходів для розкриття злочину та прийняття законного рішення по провадженню;

- слідчою ОСОБА_12 проведено допит свідка ОСОБА_3 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, про яке вона повідомила у своїй заяві (протокол допиту від 31.10.2019р.);

- слідчим ОСОБА_4 проведено огляд матеріалів кримінального провадження № 0000333 (протокол огляду від 11.11.2019р.);

- 11.12.2019р. слідчим ОСОБА_4 винесла оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Слідчий оскаржувану постанову мотивує посилаючись на показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо показань ОСОБА_5 стосовно рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області № 474/879/16-ц від 14.03.2017р., а також на положення ст.ст. 15, 34 Конституції України, ст. 30 Закону України Про інформацію, ст. 384 КК України, та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, який не містить ні назви, ні дати, ні номеру.
Так, зокрема, слідчий вказує що в ході ознайомлення із рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області № 474/990/17 від 23.05.2018р. було встановлено, що свідчення надані ОСОБА_5 , під час судового засідання 04.04.2018р. у судовому розгляді цивільного позову ОСОБА_3 до Редакції газети Вісник Врадіївщини у Врадіївському районному суді із питання спростування інформації редакцією Вісник Врадіївщини та відшкодування моральної шкоди, жодним чином не вплинуло на рішення зазначеного суду.
Також слідчий зазначає, що досудове розслідування за аналогічними заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відносно ОСОБА_5 вже проводилося СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області, в ході якого було прийняте рішення про його закриття, оскільки складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 384 КК України в діях ОСОБА_5 виявлено не було.
В подальшому, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 11 КК України, оскільки ОСОБА_5 вказав, що оспорюванні висловлювання є його власними оціночними судженнями, а також у зв`язку із відсутністю суспільної небезпеки, відсутністю суспільно небезпечних наслідків та відсутністю впливу на рішення суду свідченнями наданими ОСОБА_5 , слідчий робить висновок, що в даному випадку встановлено відсутність складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 384 КК України.
Встановивши вказані обставини приходжу до такого висновку.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування заявником, потерпілим може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться, зокрема, відомості про попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Відповідно до п.п. 1-3 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; мати повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування; доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування.

Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ч. 1, п.п. 1, 4, 6 ч. 2 та ч. 3 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування.

Керівник органу досудового розслідування уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим; здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Керівник органу досудового розслідування зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які даються у письмовій формі. Невиконання керівником органу досудового розслідування законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 4 та 5 ст. 40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Слідчий уповноважений:
1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом;
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру;
7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження;
8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу;
9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі. Невиконання слідчим законних вказівок та доручень прокурора, наданих у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Статтями 84-86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно п. 1 ч. 1. ч. 2 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частиною 1 ст. 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно ч. 2 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Частинами 1 та 2 ст. 110 КПК України визначено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з оскаржуваної постанови слідчий дійшов висновку, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.
Однак вказаний висновок ґрунтується на суперечливих твердженнях з огляду на таке.
Згідно ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Частиною 1 ст. 384 КК України передбачено кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.
Посилаючись на приписи ч. 2 ст. 11 та ч. 1 ст. 384 КК України, слідчий в оскаржуваній постанові стверджує, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, у зв`язку із відсутністю суспільної небезпеки, відсутністю суспільно небезпечних наслідків та відсутністю впливу на рішення суду свідченнями наданими ОСОБА_5 , тобто фактично вказуючи, що дії ОСОБА_5 як свідка, під час дачі показань в судовому засіданні, підпадають під ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, щодо дачі завідомо неправдивих показань свідком, однак через малозначність не є злочином.
В той же час, слідчий в оскаржуваній постанові також стверджує, що показання ОСОБА_5 , надані останнім під час судового засідання 04.04.2018р. у судовому розгляді цивільного позову ОСОБА_3 до Редакції газети Вісник Врадіївщини у Врадіївському районному суді, є оціночними судженнями. При цьому слід зазначити, що за своєю правовою природою оціночні судження - це думками, переконаннями, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.
Вищевказане свідчить, що визначаючи показання ОСОБА_5 як суб`єктивні судження слідчий фактично вказує про відсутність події кримінального правопорушення.
Таким чином, в оскаржуваній постанові слідчий одночасно вказує на дві самостійні підстави для закриття кримінального провадження, які за своєю правовою природою не є тотожними та виключають одна одну, однак слідчим у оскаржуваній постанові не надано належної правової оцінки вказаним обставинам.
Крім того слідчий жодним чином не мотивує, з посиланням на встановлені на досудовому розслідуванні обставини, які б свідчили про відсутність в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, у зв`язку із відсутністю суспільної небезпеки, відсутністю суспільно небезпечних наслідків та відсутністю впливу на рішення суду. Слідчий лише зазначає суть показань свідків та посилається на судове рішення не даючи їм жодної оцінки.
У оскаржуваній постанові слідчий посилається на показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які, як зазначено у постанові, були допитані по даному кримінальному провадженні (№ 0000348), однак з матеріалів справи вбачається, що по даному кримінальному провадженні була допитана лише ОСОБА_3 , інші свідки жодним чином не допитувалися та від жодної особи не відбиралося письмових пояснень.
З оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий посилається на показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які останні надавали в рамках кримінального провадження №0000333, внесеного до ЄРДР за заявами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо надання ОСОБА_5 неправдивих свідчень 04.04.2018р. в судовому засіданні у Врадіївському районному судді стосовно саме ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , а також на постанову про закриття кримінального провадження № 0000333, які жодним чином не стосується особи скаржниці чи обставин, які вона зазначила у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

В свою чергу, вищевказане свідчить про зазначення слідчим в оскаржуваній постанові недостовірної інформації щодо допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 і покладення в основу оскаржуваної постанови матеріалів кримінального провадження, яке не стосується обставин викладених скаржницею у заяві про вчинення кримінального правопорушення, та як наслідок, обґрунтованість вимог скарги в цій частині. При чому встановлений факт також спростовує твердження скаржниці проте, що вона не була допитана по даному кримінальному провадженні, та як наслідок, необґрунтованість і безпідставність скарги в цій частині.
У ракурсі вищезазначеного слід також наголосити на тому, що в оскаржуваній постанові слідчий посилається на судове рішення, яке покладає в основу своїх висновків, однак в матеріалах кримінального провадження наявні і інші документи, в тому числі копії матеріалів кримінального провадження № 0000333 та компакт-диск з відеозаписом, яким слідчий не дає жодної оцінки. При чому слідчий жодним чином не вирішував питання щодо визнання чи невизнання зазначених документів документами по кримінальному провадженні тому не зрозуміло за яким критерієм слідчий оцінював вказані документи як докази щодо їх належності, допустимості, та чому він надала перевагу одним документам перед іншими.

Сукупність вищевикладеного свідчить також про невиконання слідчим вказівок прокурора ОСОБА_16 від 26.11.2020р., які є обов`язковими до виконання слідчим, зокрема, щодо: отримання інформації від заявника про третіх осіб для встановлення їх особи та допиту; дослідження аудіозапису судового засідання в частині допиту свідка ОСОБА_5 та надання їм правової оцінки; дослідження рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.05.2018р. у справі № 474/990/17 в частині значення показань свідка ОСОБА_5 та надання їм правової оцінки; опитування ОСОБА_5 з приводу обставин, на які вказує свідок під час судового розгляду вищезазначеної справи, зокрема, щодо отримання інформації про заявника від третіх осіб для встановлення їх особи та допиту; встановлення наявності чи відсутності у діях ОСОБА_5 складу злочину, а саме: чи є надані під час розгляду показання завідомо неправдивими, та яке значення вони мають для вирішення справи.

Щодо обґрунтування скарги в частині відсутності в матеріалах кримінального провадження висновку експерта, з якого можна було б стверджувати про наявність вказаних мовно-стилістичних засобів у свідченнях свідка, слід зазначити таке.
Частинами 1 та 2 ст. 242 КПК України визначено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо:
1) встановлення причин смерті;
2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень;
3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності;
4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості;
6) визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням.
Тобто ч. 2 ст. 242 КПК України визначено виключний перелік випадків, який не підлягає широкому тлумаченню, обов`язкового призначення експертизи у кримінальному провадженні.
В інших випадках експертиза проводиться за постановою слідчого якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. При чому, згідно приписів ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, з урахуванням відсутності у скарзі будь якого обґрунтування чи посилання на будь які обставини, які б свідчили про необхідність проведення певної експертизи в рамках кримінального провадження, доводи скарги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.
З огляду на зазначене вище, допущені під час досудового розслідування порушенням приписів КПК України зводять нанівець результати такого розслідування, що унеможливлює надати в повній мірі об`єктивну оцінку щодо об`єктивності, всебічності та повноти досудового розслідування.
Таким чином, в сукупності вищевикладеного вбачається, що досудове розслідування кримінального провадження проведено з грубими порушеннями приписів КПК України, постанова про закриття кримінального провадження базується на доказах, які з огляду на приписи ст. 86 КПК України, є недопустимими, а тому остання підлягає скасуванню.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372, 376 КПК України, -

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 11.12.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого СВ Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_4 від 11.12.2019р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000348, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст складено та підписано 15.06.2020р.

Слідчий суддя ОСОБА_1