У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_5 просить переглянути матеріали особової справи та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

07.10.2019 р. до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання.
ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Одеської області від 12.12.2017 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 20.11.2014 р. по 21.01.2015 р., із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення, не працює, має одне стягнення (після двох заохочень), після якого немає заохочень, що свідчить про те, що він позитивних висновків для себе не зробив та не довів свого виправлення, а тому, його клопотання про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, засудженого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання як засуджений Апеляційним судом Одеської області 12.12.2017 р. за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 20.11.2014 р. по 21.01.2015 р., із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, останній, із призначених 3 років позбавлення волі, відбув 2 роки 2 місяці 1 день.
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, відбув більше двох третин строку покарання, призначеного судом, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, перевіркою особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до ст. 89 КК України є такою особою, що не має судимості. Державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72» ОСОБА_5 за період відбування покарання характеризується посередньо. За весь період відбування покарання має 2 заохочення та 1 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку. За час відбування покарання у Вознесенській ВК № 72 дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня установи. У майстерні установи на даний час не працевлаштований. У суспільно-корисному житті установи приймає активну участь. В програмах диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі участі на даний час не приймає. Має бажання відвідувати церкву при установі, а також бажання оволодіти новими професійними навичками.

Рішенням комісії Державної установи «Вознесенська ВК № 72» від 20.08.2019 р. засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст. 81 КК України, у зв`язку з тим, що він своїм сумлінним ставленням до праці та доброю поведінкою не довів свого виправлення.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2019 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_5 , зокрема, матеріали особової справи, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3