Провадження №11-кп/801/537/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000392, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2019 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, працюючого фарбувальником на підприємстві «ZARF», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 15.02.2019 у проміжок часу між 20:00 год. та 21:00 год., спільно з ОСОБА_9 , перебуваючи на кінцевій зупинці громадського транспорту, що на розі вулиць Гонти - Північна у м. Вінниця, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження іншої неповнолітньої особи, почав сварити та принижувати неповнолітніх ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дорікаючи їм у тому, що з вини останніх спрацювала сигналізація у магазині «Продукти», що розташований поряд з зупинкою, внаслідок чого він та його знайомий отримали зауваження про нібито порушення порядку від працівників охоронної фірми ТОВ «Венбест», які прибули до магазину.
В подальшому, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він знаходяться в громадському місці, публічно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, виражаючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження іншої особи, яка вочевидь для нього є неповнолітньою, діючи у присутності дітей, кинув у спину неповнолітній ОСОБА_10 пластиковою пляшкою з-під енергетичного напою «Пітбуль». Відчувши попадання у спину даного предмету, ОСОБА_10 повернулась до ОСОБА_7 обличчям, а останній, наблизившись до неї, наніс їй один удар стопою ноги в область живота, внаслідок чого ОСОБА_10 зігнулась. Продовжуючи вчиняти хуліганські дії, не припинивши їх після завдання фізичного болю неповнолітній, ОСОБА_7 , діючи з особливою зухвалістю, наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки у ліву частину голови, від чого ОСОБА_10 відчула біль та внаслідок чого отримала ушкодження, яке у відповідності до висновку експерта Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз № 540 від 21.06.2019 полягає у синці на голові зліва, належить до легких тілесних ушкоджень та виникло від травматичної дії (удару) тупого твердого предмету.
В подальшому внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , з метою уникнення подальшого отримання безпричинних тілесних ушкоджень, неповнолітня ОСОБА_10 вимушено тікала від ОСОБА_7 вздовж вул. Гонти в західному напрямку, де натрапила на працівників охоронної фірми ТОВ «Венбест», які перебували на відстані близько 400 м від місця події злочину та лише після появи яких ОСОБА_7 припинив свої протиправні дії.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в частині призначеного покарання.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року з закриттям провадження у справі за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду про наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України не підтверджено дослідженими у судовому засіданні доказами, досудове слідство проведено однобічно та не об`єктивно, жоден свідок в судовому засіданні не підтвердив факт хуліганських дій з його боку.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з підстав викладених в ній та просив задовольнити її в повному об`ємі, водночас заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та одночасно підтримав свою апеляційну скаргу.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд дотримав зазначені вимоги закону, правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, яким судом надана належна оцінка.
Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого суд зазначає, що ККС ВС у своєму рішенні від 19.04.2018 у справі №209/1242/13-к вказав, що об`єктом злочину, передбаченого ст.296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у забезпеченні громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, що склалися між такою особою та потерпілим.
Відповідно до встановлених судом фактичних обставин справи протиправні дії ОСОБА_7 вчинив на зупинці громадського транспорту, де на той момент перебували інші особи, в тому числі потерпіла, при цьому заподіяв ОСОБА_10 тілесні ушкодження. Свої дії припинив після появи працівників служби охорони. При цьому, своєю поведінкою ОСОБА_7 демонстрував свою зухвалість, байдуже ставлення до законів, вчиняв дії за малозначного приводу. Такі дії обвинуваченого вказують саме на наявність хуліганського мотиву його дій.
Наведене вище свідчать, що характер, послідовність та спрямованість дій ОСОБА_7 були направлені на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувалися особливою зухвалістю, що виражалася у прагненні показати свою зневагу до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил і норм поведінки.
З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України. З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, суд зазначає, що відповідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч.2 ст.52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім наведеного відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.
На переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання за ч.1 ст.296 КК України суд врахував тяжкість правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, яка раніше не судимий. За наведених обставин призначене покарання в межах санкції статті є вірним.
Крім цього, відповідно до ч.1 ст.75 КК України суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Відповідно до досудової доповіді органу пробації (а.с.58-64) виправлення і перевиховання особи можливе без позбавлення чи обмеження волі за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.
З урахуванням вищенаведених даних про кримінальне правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченого, на думку суду звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України є правомірним і забезпечить виправлення і перевиховання винного.
З урахування вищевикладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку суду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0000392, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2019 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України залишити без змін.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: