Справа № 991/1437/20
Провадження1-кс/991/1467/20
04 березня 2020 року м.Київ
До Вищого антикорупційного суду надійшла відповідна скарга адвоката ОСОБА_3 , в якій адвокат прохає зобов`язати детективів Національного антикорупційного бюро України повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно у вигляді копій електронних документів.
Адвокат у судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у ній, пояснення надала аналогічні тексту скарги.
Детектив у судове засідання не з`явилася, про дату та час повідомлена належним чином. До початку судового засідання через канцелярію суду подала письмові заперечення в яких зазначила, що вилучений під час обшуку мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим на нього і було накладено арешт, а тому твердження адвоката про статус тимчасово вилученого майна не відповідає дійсності. Вказала, що відповідно до чинного кримінального законодавства за схоронність речового доказу відповідає сторона, якій його було надано, а сторонній доступ до вмісту мобільного телефону може унеможливити схоронність відомостей, що у ньому міститься. Також пояснила, що з приводу зазначених адвокатом вимог скарги, слідчими суддями Вищого антикорупційного суду вже приймалися рішення, якими у задоволенні скарг було відмовлено. На підставі вказаного просить відмовити в задоволенні скарги адвоката та провести судовий розгляд без її участі.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарги здійснено за відсутності детектива.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України під час розгляду питань слідчим суддею здійснюється фіксація за допомогою технічних засобів.
Вислухавши пояснення адвоката, вивчивши матеріали скарги та подані детективом заперечення, слідчий суддя приходить до наступних висновків
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;
3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;
4) у разі скасування арешту.
29.08.2019 постановою детектива мобільний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
11.09.2019 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду на вказаний мобільний телефон накладено арешт з метою збереження речових доказів.
Як вбачається з вищевикладеного, на час розгляду скарги, на вилучений під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 мобільний телефон Apple iPhone A2101 s/n НОМЕР_1 не розповсюджуються норми ч. 1 ст. 169 КПК України, як на тимчасово вилучене майно, оскільки його визнано речовим доказом та арештовано. Таким чином посилання адвоката на статтю 169 КПК України є помилковим.
В той же час, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 100 КПК України).
Частина 3 статті 100 КПК України встановлює, що документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, на переконання слідчого судді, надання можливості ОСОБА_4 зробити копіювання особистої інформації, що перебуває у вилученому мобільному телефоні (речовому доказі), може призвести до знищення або спотворення, як даної інформації, так і іншої інформації, що у ньому зберігається, що в свою чергу призведене до втрати речового доказу, а отже зашкодить досудовому розслідуванню та подальшому розгляду справи по суті.
Крім того, зважаючи на визнання мобільного телефону речовим доказом у зв`язку з наявністю у ньому інформації, що встановлюється під час досудового розслідування, слідчим суддею береться до уваги твердження детектива, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не має статусу особи, яка має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
Одночасно з цим, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування до його завершення можливо лише за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження (ч. 1 ст. 221 КПК України). З наданих суду матеріалів провадження та адвокатом у судовому засіданні не доведено набуття ОСОБА_4 одного з вищевказаних процесуальних статусів.
Отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не наділений процесуальним правом на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а надання йому можливості зробити копіювання електронних документів, що містяться у мобільному телефоні, не можливо зробити з забезпеченням достатнього рівня унеможливлення втрати інформації, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги адвоката ОСОБА_3 , що в свою чергу є підставою для відмови у задоволенні скарги.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 369 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1