Справа № 125/2626/17
Провадження №11-кп/801/146/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000463 внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань від 11 жовтня 2017 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жмеринської міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підлісний Ялтушків Барського району Вінницької області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, невійськовозобов`язаного, одруженого (на утриманні дитина трьох років), працюючого трактористом в ФГ «Вікторія М.Д.» с. Баланівка Бершадського району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Жмеринської міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти неоподатковуваних) мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
У відповідності з п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 437 грн втраченого заробітку та 10000 грн витрат на правові послуги, а всього 10437 (десять тисяч чотириста тридцять сім) грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 10000 (десять тисяч) грн моральної шкоди.

Судом установлено, що ОСОБА_8 10 жовтня 2017 року близько 19-30 год, перебуваючи на вулиці Дубовій в селі Підлісний Ялтушків Барського району Вінницької області, на ґрунті конфлікту під час розмови з ОСОБА_10 , усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень умисно наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме ділянку лівого ока та один удар ногою в область лівого стегна, внаслідок чого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на нижній повіці лівого ока та в ділянці лівої вилиці, по зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Жмеринської міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2019 року та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду є незаконним, висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, яким не надана належна правова оцінка, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки дії ОСОБА_8 кваліфіковані невірно, що потягло за собою неправомірне засудження.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом належним чином дотримані зазначені вимоги закону та надана належна оцінка наявним доказам.
Зокрема, з наданих суду пояснень потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що 10.10.2017 року біля 19.30 години ОСОБА_12 умисно наніс йому удар в ліву частину обличчя та в ділянку лівого стегна. При цьому брат обвинуваченого ОСОБА_13 тримав його за руки.
Такі показання потерпілого повністю співпадають з дослідженими судом першої інстанції письмовими доказами висновком експерта №132 від 12.10.2017 року в частині характеру та локалізації тілесних ушкоджень.
З показань свідка ОСОБА_14 , яка була безпосереднім очевидцем кримінального правопорушення, вбачається, що в потерпілого протягом тривалого часу існували неприязні відносини з матір`ю обвинуваченого. 10.10.2017 після 19-ї години вона була очевидцем події, а саме бачила, як по вулиці їхала підвода з братами ОСОБА_15 , а позаду йшла їх мати. Порівнявшись з потерпілим, брати ОСОБА_15 ОСОБА_13 та ОСОБА_16 зіскочили з підводи та почали бити ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_13 тримав потерпілого, а ОСОБА_16 наносив удари. Коли на вулицю вийшла ОСОБА_17 , вона зайшла на подвір`я. Через 10 хвилин вона бачила, як сусідка ОСОБА_18 забрала потерпілого.
Свідок ОСОБА_19 пояснила, що самої бійки не бачила, однак вийшовши на вулицю бачила братів ОСОБА_15 та осторонь стояв потерпілий з почервонівшим обличчям. Вона забрала з місця ОСОБА_9 та завела до нього додому.
Такі встановлені обставини з урахуванням показань потерпілого ОСОБА_9 дали суду підстави кваліфікувати дії обвинуваченого за ч.1 ст.125 КК України як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.
Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.36 КК України та, як наслідок, неправильного засудження ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України не ґрунтуються на законі.
Згідно з ч. 3 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.
Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК ці умови полягають у такому:
1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;
2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені законом про кримінальну відповідальність;
3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;
4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;
5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;
6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Визначення критеріїв необхідної оборони здійснено Верховним Судом у Постанові від 19.04.2018 у справі №772/1981/16-к (провадження 51-792км18). Так, визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.
При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно з ч. 3 ст.36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК України. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
У контексті даного кримінального провадження суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.
В судовому засіданні жодним чином не було встановлено, що під час події, яка відбулась 10.10.2017 року ОСОБА_9 вчиняв дії, що посягають на охоронювані права та свободи інших громадян та такі що підпадають під дію Закону про кримінальну відповідальність, через що дії обвинуваченого ОСОБА_8 не можуть бути визнані такими, що зумовлені необхідною обороною.
Окрім цього судом належним чином вмотивовано неврахування наданої стороною захисту копії карти амбулаторного медичного огляду №253 від 11.10.2017 року на ім`я ОСОБА_8 через неналежне відкриття такого доказу. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що обставини заподіяння тілесних ушкоджень обвинуваченому не являються предметом доказування у даному кримінальному провадженні.
Також судом першої інстанції не допущено істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року у кримінальному провадженні №0000463, внесеному в Ждиний реєстр досудових розслідувань 11 жовтня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: /підписи/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Помічник судді ОСОБА_20
20.01.2020