У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000476 від 09.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України

учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6

заявник: ОСОБА_5

захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000476 від 09.02.2020 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на транспортний засіб: автомобіль марки ВАЗ 2109, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з визначенням місця його зберігання Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла 44.
___________________________________________________________________

провадження № 11-сс/812/211/20 слідчий суддя : ОСОБА_8

категорія: оскарж.ухвали с/с доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи апелянта.

На обґрунтування апеляційних вимог щодо скасування оскаржуваної ухвали апелянт зазначає, що рішення слідчого судді є необгрунтованим та незаконним.

Зазначає, що про арешт автомобілю дізнався тільки 02.03.2020 р., тому вважає не пропущеним строк апеляційного оскарження.

Вважає, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано, що він не має жодного відношення до кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, оскільки придбав цей автомобіль через сервісний центр, де не було виявлено змінення номеру кузова автомобіля шляхом перебування.

Також, зазначає, що він є добросовісним набувачем, автомобіль використовує у своїй роботі, оскільки є менеджером з продаж, тому накладення арешту на даний автомобіль порушує його права власника.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчий СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 2109, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з визначенням його місця зберігання Заводський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.
Слідчим суддею зазначено, що Заводським ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000476 від 09.02.2020 за ст. 290 КК України.
Даним досудовим розслідуванням встановлено, що 08.02.2020 р. до Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області надійшли матеріали з сервісного центру МВС України в Миколаївській області, про те, що за адресою: м. Миколаїв, пр. Транспортний, 1, в ході перевірки автомобіля марки ВАЗ 2109, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлено ознаки підроблення номерів кузова.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що слідчим доведено, що автомобіль, щодо якого ініційоване клопотання, є предметом вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі сліди його вчинення.

Крім того, невжиття заходів по арешту майна може призвести до перешкоджання кримінальному провадженню та встановленню істини у ньому, шляхом знищення чи зміни вказаного майна.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення, пояснення заявника та його захисника на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження вбачається, що скаржник, щодо майна якого вирішувалось клопотання про накладення арешту та його представник не викликалися в судове засідання.

Після того, як скаржник взнав від слідчого 02.03.2020 р. про оскаржувану ухвалу суду, згідно якої його транспортний засіб арештований, він отримав в суді копію даної ухвали та подав апеляційну скаргу у передбачений законодавством п`ятиденний строк.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення порушення права особи на захист своїх законних прав та інтересів, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 395 КПК України, колегія суддів вважає не пропущеним строк для апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Розглядаючи в порядку ст.ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався не в повній мірі.

Колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_5 щодо помилковості висновку суду відносно існування ризиків можливого приховування або знищення ним арештованого майна заслуговують на увагу.
Так, даний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_5 з 2010 року, він придбав його через сервісний центр, де не було виявлено змінення номеру кузова автомобілю, ОСОБА_5 сам звернувся до сервісного центру МВС для перевірки свого автомобілю, куди і пригнав автомобіль та надав його для огляду, так як хотів його продати.
Після виявлення підробки номерних знаків кузова автомобілю, добровільно видав співробітникам поліції належний йому автомобіль, ключі та технічний паспорт на даний транспортний засіб.
Вищезазначене в своїй сукупності, на думку колегії, свідчить про відсутність у власника автомобілю наміру знищити, зіпсувати чи пошкодити належний йому автомобіль.
Також, заслуговують на увагу доводи апелянта, що арешт даного автомобілю, без можливості користування ним, порушує співрозмірність між його правами як власника та завданнями кримінального провадження, оскільки підозра за ст. 290 КК України йому не оголошувалась, в матеріалах провадження відсутні данні щодо можливості її оголошення йому, він працює менеджером з продаж і автомобіль є його засобом отримання заробітньої плати, яка є єдиним джерелом його доходу.
Детальний аналіз встановлених обставин приводить суд апеляційної інстанції до висновків, що постановляючи ухвалу про накладення арешту, слідчий суддя застосував такий вид обтяження, який призвів до надмірного обмеження прав власника.
При цьому, слідчий суддя розглянувши клопотання слідчого, не мотивував застосування заборони користування майном, що є істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства, та є підставою для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали.
Розглядаючи клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, апеляційний суд приходить до наступного.
Автомобіль марки ВАЗ 2109, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , хоча і є речовим доказом, а тому існують підстави для накладення арешту, але, разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_5 не вчиняв дій пов`язаних з приховуванням або знищенням майна, користувався ним близько 10 років, не вчиняв перешкод при проведенні слідчих дій, добровільно видав співробітникам поліції належний йому автомобіль, ключі та технічний паспорт, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна у вигляді заборони відчуження та розпорядження транспортного засобу, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження прав його власника, та буде достатній для збереження даного речового доказу.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.02.2020 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 2109, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 задовольнити частково.
Накласти арешт у виді заборони ОСОБА_5 відчужувати та розпоряджатися транспортним засобом - автомобілем марки ВАЗ 2109, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В задоволенні решти клопотання відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: