Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/398/2020 Справа № 641/720/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №0002951 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Небіт-Даг,
Красногорської області Туркменії, громадянина України, з середньою
освітою, працюючого слюсарем ДНЗ «Харківське вище професійне
училище №6», розлученого, проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2019 року близько 23 год. 45 хв., у ОСОБА_4 , який перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на грунті тривалих неприязних відносин з колишньою дружиною ОСОБА_5 , виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній. Після чого, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого прямого умислу, зайшов до кімнати, яка розташована у вказаній квартирі, в якій проживає ОСОБА_5 , наблизився впритул до потерпілої ОСОБА_5 та, реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, наніс потерпілій три удари кулаками обох рук в область обличчя потерпілої, а саме один удар кулаком правої руки в область правого ока та правої половини обличчя потерпілої, один удар кулаком лівої руки в область лівого ока та лівої частини обличчя та один удар кулаком правої руки в область носу потерпілої, спричинивши тим самим потерпілій тілесні ушкодження на повіках правого та лівого ока по одному синцю невизначеної форми синювато-багряного кольору розмірами 4х3,5 см., справа та 5,5х3,5 см. Зліва, а також на правій бічній поверхні носа по одному синцю аналогічного характеру розміром 1,5х1 см. кожен.
Від вказаних ударів, не втримавши рівновагу, потерпіла ОСОБА_5 впала на коліна на підлогу, вдарившись при цьому кистю правої руки о тверду частину дивану, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді синцю розмірами 8х7 см. на тильній поверхні правої кисті з переходом на променезап`ястковий суглоб.
Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи протиправні дії, охоплені єдиним умислом та спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, став зверху над ОСОБА_5 , та кулаками правої руки та лівої руки в хаотичному порядку наніс п`ять ударів в область затилку, які не спричинили тілесних ушкоджень, а також один удар кулаком правої руки вище коліна правої ноги потерпілої, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження на передній поверхні верхньої третини правої гомілки у вигляді садна невизначеної форми розміром 2,5х2 см та синцю невизначеної форми навколо вказаного садна розмірами 8х7 см.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, та пояснив, що 14.12.2019 року він перебував в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_2 , та у нього стався конфлікт з колишньою дружиною ОСОБА_5 . В ході конфлікту він наніс декілька ударів кулаками в обличчя потерпілій, після чого остання впала, та він знову наніс декілька ударів в потилицю та ногу. У скоєному обвинувачений розкаявся, визнав заявлений цивільний позов, який зобов`язався відшкодувати у повному обсязі. Витрати на проведення експертизи не оспорював.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності та згоду на розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені та вони вважать недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

На момент направлення обвинувального акту до суду органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України як кримінальне правопорушення-злочин.

Однак, відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 за № 2617-VIII, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до категорії проступків.

Відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 за № 2617-VIII, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2020 року, та у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.

Статтею 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи, що внесені до статті 125 КК України зміни, які набули чинності з 01.07.2020, пом`якшують кримінальну відповідальність ОСОБА_4 , його дії мають кваліфікуватися як кримінальне правопорушення проступок.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставина, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він працює слюсарем ДНЗ «Харківське вище професійне училище №6», має постійне місце проживання, розлучений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Суд також враховує досудову доповідь від 18.06.2020 року, складену Слобідським районним відділом філії ДУ "Центр пробації" в Харківській області, згідно якої центр пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі не може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Судові витрати відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 124, 126, 314, 373, 374, 472, 474 та 475КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання вигляді штрафу у розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1