Справа №523/1655/20
Провадження №1-кс/523/740/20
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

21 лютого 2020 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0000267 від 29.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 13.02.2020 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
20.02.2020 року до Суворовського районного суду м.Одеси від старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким 29.01.2020 року приблизно о 04:12 годині працівниками державної служби охорони за адресою: м.Одеса, вул.Семена Палія 108, зупинено автомобіль марки «Мерседес Бенз G500», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 за порушення правил дорожнього руху, та в ході поверхневої перевірки вказаного автомобіля виявлено предмети схожі на гранати, штик-ніж кустарного виробництва.

Як слідує з клопотання, за рапортом РРБ №1 УНО в Одеській області, СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0000267 від 29.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а у внесеному клопотанні старший слідчий ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на вилучені під час огляду автомобіля «Мерседес Бенз G500» наведені у клопотанні предмети та в обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що накладення арешту на означені предмети необхідно для (з клопотання-дослівно) «…проведення ряду слідчих (розшукових) дій та судових експертиз…», а «…метою арешту вказаних речей та предметів є збереження речових доказів у кримінальному провадженні…».

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
За ст.132 вказаного Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України, враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Статтями 276, 277 КПК України регламентовано, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 цього Кодексу, а письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Згідно зі ст.171 наведеного Кодексу, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
За ч.3 ст.172 означеного Кодексу, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Проте, ідентичне клопотання старшого слідчого ОСОБА_2 від 29.01.2020 року про арешт майна у цьому кримінальному провадженні №0000267, було повернуто прокурору Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 за ухвалою слідчого судді від 10.02.2020 року, у зв`язку з їх невідповідністю вимогам ст.ст.170, 171 КПК України, але викладені в цій ухвалі недоліки вказаним слідчим належним чином не усунуті.

Втім, всупереч приписам ч.2 ст.170, ч.2 ст.171 КПК України, у внесеному клопотанні належним чином не наведено конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, а в порушення ч.3 ст.132 цього ж Кодексу матеріали клопотання не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, та матеріали означеного клопотання не містять відомостей щодо повідомлення в порядку ст.276 зазначеного Кодексу певній особі про підозру у вчиненні злочину в даному кримінальному провадженні.

Зі змісту ч. 1 ст.86 КПК України слідує, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, та згідно з ч.1 ст.94 цього ж Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Між тим, матеріали внесеного клопотання суперечать загальним засадам кримінального провадження, визначених у ст.7 КПК України, до яких зокрема відноситься недоторканність житла чи іншого володіння особи.
Так, за ст.13, ч.ч.1, 2 ст.233 КПК України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті, а під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення, які знаходяться у володінні особи.
Втім, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на виявлені та вилучені речі в ході огляду місця події автомобіля марки «Mersedes Benz G500», старшим слідчим ОСОБА_2 до клопотання не додано відповідної ухвали щодо визнання правомірним проведення такого огляду іншого володіння особи або дозволу власника цього транспортного засобу на проведення такого огляду, що за своєю сукупністю та у контексті ст.ст.233, 237 КПК України викликає у слідчого судді обґрунтовані сумніви щодо правомірності проведеного огляду іншого володіння особи у конкретному випадку та перешкоджає накладенню арешту на майно за сукупністю наведених обставин.
Крім того, необґрунтованими слідчому судді уявляються доводи клопотання старшого слідчого ОСОБА_2 щодо необхідності накладення арешту для проведення відповідних експертних досліджень, з огляду на що та у контексті п.1 ч.3 ст.132, ч.2 ст.170 КПК України, унеможливлює застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна у конкретному випадку з означеною метою.
Наряду з викладеним, дотримуючись положень ст.94 КПК України щодо оцінки доказів у сукупності й взаємозв`язку при прийнятті відповідного процесуального рішення, слідчий суддя вважає, що незважаючи на запропоновану в означеному клопотанні мету накладення арешту на майно та наявність постанови про визнання й долучення речових доказів, про арешт яких йдеться у клопотанні, наведені вище обставини не уявляють достатніх підстав для розгляду цього клопотання по суті, адже в іншому випадку поставить під сумнів законність судового рішення та дотримання при цьому завдань і засад кримінального провадження.

Аналогічні висновки містяться в Розділі 1, п.6 Розділу 2.5 та у п.п.6, 9 Розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.
Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду старшим слідчим Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 і погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна є необґрунтованим й безпідставним, зміст якого до того ж не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України, внаслідок чого та у контексті ст.ст.132, 172 цього ж Кодексу слідчий суддя доходить висновку про повернення клопотання до вказаної прокуратури для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.
Керуючись ст.ст.2-3, 9, 13, 26, 36-40, 110, 132, 167, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання старшого слідчого Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 13.02.2020 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 та подане у кримінальному провадженні №0000267 від 29.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору.
Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1