Cправа № 694/783/20
Провадження № 1-кс/700/165/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2020 р. слідчий суддя Лисянського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка клопотання слідчого СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, у кримінальному провадженні № 0000368 від 19.05.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

07.07. 2020 року на адресу суду із Черкаського апеляційного суду, в порядку ст.. 34 КПК України надійшло клопотання слідчого СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, у кримінальному провадженні № 0000368 від 19.05.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.185 КК України.
Клопотання обґрунтовано такими обставинами.

19.05.2020 року о 05.09 год. до чергової частини Звенигородського ВП ГУНП надійшло повідомлення ОСОБА_5 про те, що 19.05.2020 року близько 04 год.43 хв йому на мобільний телефон надійшов дзвінок від пульта охорони «Венбест`та повідомлено, що спрацювала сигналізація на банкомат « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_1 у приміщенні гуртожитку ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виїздом на місце події встановлено, що 19.05.2020 року близько 04 год.40 хв, невідомі особи із застосуванням підриву, ймовірно невстановленою газовою сумішшю, що знаходилась в двох балонах, які знаходились в сумці, залишеній на місці події, здійснили підрив банкомату « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за вищевказаною адресою та зникли з місця події.

Під час розслідування кримінальних проваджень за фактом підриву банкомату « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 у приміщенні гуртожитку ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що з вказаного банкомату невідомими особами викрадено грошові кошти в сумі приблизно 400 (чотириста) тисяч гривень.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення : ч.2 ст.194 КК України умисне знищення або пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загально небезпечним способом та ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена у великих розмірах.

Ухвалами слідчого судді слідчим Звенигородського ВП ГУНП було надано дозвіл на тимчасовий доступ до інформації операторів телекомунікацій про термінали мобільного зв`язку та абонентські номери осіб, які працювали в час та в місці скоєння кримінального правопорушення. В результаті опрацювання отриманої інформації виникла необхідність у встановленні інтенсивності та зв`язків окремих абонентів, мобільні термінали яких працювали в час та в місці скоєння кримінального правопорушення.

Таким чином, у кримінальному провадженні є достатньо підстав вважати що інформація, яка необхідна для розслідування кримінального провадження знаходиться у володінні оператора телекомунікацій ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Вказана інформація має суттєве значення для розкриття та розслідування кримінального провадження, зокрема, для встановлення осіб злочинців, встановлення можливого маршруту їх руху до і після вчинення злочину.

На підставі викладеного і враховуючи те, що інформація, якою володіє ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » має суттєве значення для розслідування кримінального провадження і отримати вказану інформацію іншим чином, крім як отримання дозволу суду на тимчасовий доступ до речей і документів неможливо слідчий просить надати дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів у формі отримання інформації про термінали стільникового зв`язку за номером НОМЕР_2 .

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Від слідчого до суду надійшла заява про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання задоволити.

Відповідно до ч. 4 ст. 163 КПК України неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
За змістом ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про інформацію» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація; порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.
Згідно зі ст. 31 Конституції України «…кожному гарантується таємниця переписки, телефонних розмов…». За змістом ст. 34 Закону України «Про телекомунікації», ст. 162 КПК України інформація, яка перебуває у володінні операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їхню тривалість, зміст, маршрути передавання тощо, є охоронюваною законом таємницею.
Відповідно до п. 6 ч.2 ст. 160 КПК України у клопотанні слідчого зазначено, що в документах, до яких необхідно отримати доступ, міститься інформація про зв`язок абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їхньої тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо. Зазначена інформація необхідна для використання як доказ, іншим способом довести обставини, що їх передбачається довести за допомогою вказаних документів, які містять охоронювану законом таємницю, неможливо.
Інформація, на яку просить надати тимчасовий доступ орган досудового розслідування, є такою, що містить охоронювану законом таємницю, передбачену Законом України «Про телекомунікації». Вказана інформація знаходиться у володінні оператора рухомого (мобільного) зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та може бути доказом у кримінальному провадженні, довести обставини можливого кримінального правопорушення у інший спосіб неможливо.
Зі змісту рапорту ст. о/у СКП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 вбачається, що проведеними оперативно-розшуковими заходами було встановлено, що особи, які можуть бути причетні до вчинення даного злочину користуються абонентським номером НОМЕР_3 . При цьому стороною обвинувачення не надано до суду жодної інформації від оператора мобільного зв`язку, котра дозволяла би стверджувати про перебування вказаного номера телефону в зоні дії базових станцій неподалік від місця вчинення злочину.
Сам по собі рапорт, який навіть не зареєстрвоаний та без резолюції керівника, не може бути підставою для надання доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, оскільки суду не надано будь-яких належних і допустимих доказів згідно статей 92-93 КПК України, що саме вкзаний номер телефону має відношення до даного кримінального провадження.

Слідчий суддя, звертає увагу слідчого, що оцінюючи допустимість застосування пропонованих слідчим заходів забезпечення кримінального провадження, суд бере до уваги наступне.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Нормами ст. 31 Конституції України гарантується кожному таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції; винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У ст. 8 зазначеної Конвенції проголошено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд у рішенні по «Бельгійській мовній справі» (« ІНФОРМАЦІЯ_4 ») від 23.07.1968 року зазначив, що ст. 8 Конвенції «має в основному на меті захист індивіда від свавільного втручання органів державної влади в його приватне і сімейне життя» що дало підстави для трактування «права на повагу», передбаченого п. 1 ст.8, перш за все як обов`язку невтручання держави у приватну сферу громадян.
У п.56 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» («Panteleyenko v. Ukraine») від 29.06.2006 року, заява № 11901/02, Суд зазначив, що «…як зберігання державними органами інформації про особисте життя людини, так і її використання є порушенням права на повагу до особистого життя, гарантованого п. 1 ст. 8 Конвенції…».
З аналізу ст. 8 Конвенції, здійсненого в рішеннях Європейського суду по справах «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року та «Кемпбелл Крісті проти Сполученого Королівства» від 27.06.1994 року, випливає, що «поняття кореспонденції включає телефонні та телеканальні зв`язки», телефонні розмови входять в поняття «приватне життя» і кореспонденція», таємниця кореспонденції особи має такий самий ступінь правового захисту, як і особисте та сімейне життя та недоторканість житла.
Вимоги здійснення процесуального заходу «згідно із законом» і щодо його «необхідності в демократичному суспільстві» повинні виконуватись сукупно, а здійснюваний захід має переслідувати лише ту мету, яка згадана в п.2 ст. 8 Конвенції.
Зокрема, Європейський суд у пп.49-54 рішення у справі «Волохи проти України» від 02.02.2007 року, заява № 23543/02, відзначив, що «…втручання не може розглядатись як таке, що було здійснено «згідно із законом», оскільки законодавство… не визначає з достатньою чіткістю межі та умови органами влади дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, і не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля…». Поняття «необхідності» втручання передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (п.44 рішення Суду у справі «Кемпбелл проти Сполученого Королівства» від 25.03.1992 року, заява № 13590/88). Європейський суд не давав чіткого визначення вислову «необхідний у демократичному суспільстві», він дозволяє державам у межах власного розсуду визначати, що є необхідним за певних обставин; питання того, чи вийшла держава за межі розсуду, досліджується тією мірою, яка залежить від права, порушення якого стверджується, і серйозності втручання.
Також Конституційний Суд України в рішенні від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 відзначив, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї…Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Слідчий не зміг належним чином обґрунтувати необхідність вилучення інформації, якою володіє оператор телекомунікацій (мобільного зв`язку) і яка становить охоронювану законом таємницю, не зміг довести, у який спосіб має намір використати цю інформацію і яким чином потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права і свободи особи. Внаслідок постановлення ухвали про тимчасовий доступ до документів у розпорядженні слідчого опиниться охоронювана законом інформація, що стосується невизначеного кола осіб, які можуть бути і зовсім непричетними до правопорушення. Таке втручання в права та свободи невизначеної кількості громадян не є пропорційним переслідуваній меті здобуття доказів по одному лише кримінальному провадженню.
З огляду на це, слідчий суддя, дійшов висновків про відмову в задоволенні клопотання слідчого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 159, 163-164 КПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурорм Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, у кримінальному провадженні № 0000368 від 19.05.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.4 ст.185 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1