ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1621/18 Номер провадження 11-кп/814/223/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8
представника неповнолітнього
потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000459 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин Полтавської області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта повна вища, не працюючого, розлученого, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_11 , 1934 року народження, військовозобов`язаного, не судимого
за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 4 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 4 червня 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладанням обов`язків, передбачених пп. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.76 КК України.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у кримінальному провадженні, які задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ«Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 31469 (тридцять одну тисячу чотириста шістдесят дев`ять) гривень 58 копійок та моральну шкоду у розмірі 1573 (одна тисяча п`ятсот сімдесят три) гривні 48 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_13 7399 (сім тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу.

Судом також вирішено питання щодо речових доказів та скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.11.2017 на автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 , а також на три пластмасові уламки решітки радіатора автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_10 в дохід держави витрати за проведення автотехнічної експертизи у розмірі 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_10 , 17 листопада 2017 року близько 17 години, керуючи технічно справним автомобілем Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Цибаня у м. Пирятині Полтавської області. Проїжджаючи перехрестя вулиць Цибаня Ярмаркова Визволення, на освітленій ділянці дороги, з моменту виявлення пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вул. Ярмаркова зліва праворуч стосовно руху автомобіля, водій ОСОБА_10 не прийняв своєчасних заходів до зменшення швидкості або безпечного об`їзду пішохода ОСОБА_8 , в результаті чого допустив наїзд на останнього чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забитою раною потиличної ділянки голови, перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків, що утворилися від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, при дорожньо-транспортній пригоді в якості пішохода, травмованого легковиком, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 114 від 15.12.2017 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 535 від 27.11.2018 у даній дорожній обстановці в діях водія Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, правильності юридичної кваліфікації його дій, прокурор Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що суд призначаючи обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом строком 6 місяців неправильно застосував ч.1 ст.55 КК України, відповідно до якої додаткове покарання може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Вважає, що вирок суду першої інстанції також підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що визначаючи покарання місцевий суд встановив лише те, що обвинувачений раніше не судимий і відсутність обставин, що обтяжують покарання, але не встановив пом`якшуючих обставин та не врахував те, що обвинувачений характеризується посередньо, не відшкодував збитки завдані потерпілому, на утриманні осіб не має, офіційно не працевлаштований та не має джерел доходу і призначив покарання, яке хоч і не виходить за межі санкції ч.1 ст.286 КК України, але є несправедливим внаслідок м`якості.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернулась захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , яка в поданій апеляційній скарзі просить скасувати та закрити кримінальне провадження, в зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст. 284 КК України.

Посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції неповно провів судовий розгляд, оскільки відмовив обвинуваченому у допиті свідка ОСОБА_15 - очевидця дорожньо-транспортної пригоди, залишив недослідженими обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного рішення.

Також зазначає, що при проведенні огляду місця ДТП від 17.11.2017 не було встановлено та не було відмічено на схемі місце наїзду на пішохода, яке має суттєве значення для встановлення того, чи мав водій технічну можливість запобігти наїзду. Тому суд першої інстанції помилкового визнав належним та допустимим доказом висновок автотехнічної експертизи №535 від 27.11.2018, яка, на думку апелянта, не підтверджує його вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, оскільки не відомо на якій відстані знаходився автомобіль від пішоходів в момент їх виходу на проїжджу частину.

Стверджує, що слідчий і прокурор не сприяли належному досудовому розслідуванню, не здобули належних і допустимих доказів, які б в сукупності дійсно підтверджували вину ОСОБА_10 , а саме обвинувачення ґрунтується на домислах та надуманих твердженнях.

Наголошує, що тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забитою раною потиличної ділянки голови, перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків у потерпілого, виникли внаслідок швидкого бігу потерпілого через проїжджу частину вулиці, а не спокійного його руху, чого судом першої інстанції враховано не було.

Також вважає неналежним і недопустимим доказом і протокол слідчого експерименту для встановлення видимості, оскільки був проведений в темну пору доби восени, а ДТП відбулось 17 листопада 2017 року приблизно о 17 год., що створило неточності для встановлення межі видимості в місці ДТП, оскільки це має вирішальне значення для встановлення чи мав водій технічну можливість вчасно помітити пішоходів.

Крім того стверджує, що обвинувачений не міг вчасно помітити потерпілого та вчинити дії з метою запобігання ДТП, оскільки подія відбувалась восени в темно пору доби, за поганої видимості, а одяг потерпілого був темним без світловідбиваючих елементів, сам потерпілий переходив вулицю не на пішохідний перехід, чим спричинив несприятливу обстановку на дорозі, яка призвела до дорожньо-транспортної пригоди, чого також судом першої інстанції враховано не було.

Вказує, що на утриманні обвинуваченого перебуває непрацездатна матір у похилому віці, яка постійно хворіє та потребує догляду, обстежень у лікарні, сам обвинувачений ніде не працює, офіційного доходу не має, а можливість пересуватись на власному автомобілі це єдиний спосіб заробітку, тому позбавлення права керування автомобілем погіршить матеріальне становище обвинуваченого та не зможе виконати рішення суду в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілого.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подала заяву, в якій посилаючись на актовий запис про смерть № 419120 від 15.01.2020, згідно якого обвинувачений ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , просила скасувати вирок і закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 на підставі п.5 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку зі смертю обвинуваченого.

Крім того, захисник посилаючись на ч.4 ст. 174 КПК України просить скасувати ухвалу слідчого судді від 29.11.2017 про накладення арешту на предмети, які 17 листопада 2017 року були вилучені в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме на: автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також три пластмасові уламки решітки радіатора автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також з клопотанням про закриття кримінального провадження відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 без порушення питання про реабілітацію померлого обвинуваченого ОСОБА_10 звернулись його близькі родичі - сини ОСОБА_14 та ОСОБА_14 .

При цьому вони також просять скасувати ухвалу слідчого судді від 29.11.2017 про накладення арешту на предмети, які 17 листопада 2017 року були вилучені в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримку поданої заяви, прокурора та представників неповнолітнього потерпілого, які підтримали подану захисником заяву та зазначили про відсутність підстав для подальшого здійснення провадження відносно обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, дослідивши надану захисником копію актового запису про смерть обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів дійшла висновку про закриття кримінального провадження за таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого, але таке питання сторонами кримінального провадження не порушувалося.

Абзацом 2 ч. 7 зазначеної норми кримінального процесуального закону визначено, що, якщо обставини, передбачені п.п. 5, 6, 7, 8, 9, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Окрім того, ч. 1 ст. 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Отже, під час апеляційного провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією актового запису про смерть № 419120 від 15.01.2020 натомість вирок суду першої інстанції стосовно нього не набрав законної сили, тому він підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, адже родичі обвинуваченого, не наполягають на розгляді кримінального провадження для реабілітації померлого.

Як вбачається зі змісту заяви захисник ОСОБА_7 порушує питання про зняття арешту з майна померлого обвинуваченого ОСОБА_16 .

Так, згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, зокрема у випадках виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом.

Ухвалою слідчого судді Пирятинського районного сууд Полтавської обласі від 29.11.2017 у кримінальному провадженні №0000459, внесеному до ЄРДР 17.11.2017, накладено арешт на майно ОСОБА_10 , який, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.

Керуючись ч.4 ст.174, ч.2 ст.376, п.5 ч.1 ст.284, ст.ст.404, 417 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 4 червня 2019 року щодо ОСОБА_10 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 закрити на підставі п. 5 ст. 284 КПК України у зв`язку із смертю обвинуваченого ОСОБА_10 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Пирятинського районного сууд Полтавської обласі від 29.11.2017 на предмети, які 17 листопада 2017 року були вилучені в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме на: автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та три пластмасові уламки решітки радіатора автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4