ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/37/19 Номер провадження 11-кп/814/201/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000606 від 10.08.2018 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Весела Долина Глобинського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя за адресою: АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, не одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, працюючого слюсарем ТОВ «Промінь Лан», раніше не судимого
та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Весела Долина Глобинського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , жителя за адресою: АДРЕСА_3 , з неповною середньою освітою, неодруженого, працюючого формувальником сиру ТОВ «Глобинський маслосирзавод», раніше не судимого
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 8 травня 2019 року
з участю:
прокурора ОСОБА_11
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 (дев`ять) років позбавлення волі та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 (п`ять ) років позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнані винними у вчиненні злочину за таких обставин.
09.08.2018 року близько 22 години 30 хвилин неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи спільно з неповнолітнім свідком ОСОБА_13 та знаходячись біля Весело Долинської ЗОШ, що розташована по вул. Шкільній, 60 в с. Весела Долина Глобинського району Полтавської області, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, наніс потерпілому ОСОБА_14 множинні удари руками та ногами в область голови та тулубу потерпілого, від яких останній, задньою частиною тіла впав на узбіччя відносно проїжджої частини вищезазначеної вулиці.
В цей же день та час, обвинувачений ОСОБА_6 проїжджаючи на велосипеді по вищезазначеній вулиці села зупинився та після з`ясування у обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_7 та у неповнолітнього свідка ОСОБА_13 обставини побиття потерпілого ОСОБА_14 , приєднався та наніс потерпілому ОСОБА_14 , який перебував у горизонтальному положенні задньою частиною тіла на узбіччі проїжджої частини вулиці, множинні удари руками та ногами в область голови та тулубу потерпілого. При цьому обвинувачений ОСОБА_6 супроводжував свої дії на пригнічення волі потерпілого ОСОБА_14 та позбавлення можливості здійснювати активні дії щодо захисту своїх прав від протиправного посягання на життя та здоров`я.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , на місці скоєння злочину, знайшов мотузку, яку в подальшому зав`язав навколо частини статевого органу потерпілого ОСОБА_14 , який в цей час, перебував у горизонтальному положенні задньою частиною тіла на узбіччі проїжджої частини вулиці та наказав неповнолітньому свідку ОСОБА_13 смикати за кінець мотузки прив`язаної до частини органу потерпілого ОСОБА_14 .
Неповнолітній свідок ОСОБА_13 виконуючи вказівку обвинуваченого ОСОБА_6 , смикнув за мотузку, в результаті чого мотузка відв`язалася, при цьому потерпілому не заподіявши тілесних ушкоджень.
Далі, обвинувачений ОСОБА_6 продовжуючи свої протиправні дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_14 , маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, повторно, зав`язав мотузку навколо частини статевого органу потерпілого, який в цей час, перебував в горизонтальному положенні задньою частиною тіла на узбіччі проїжджої частини вулиці.
Обвинувачений ОСОБА_6 за допомогою мотузки, яка була зав`язана навколо частини статевого органу потерпілого ОСОБА_14 , який знаходився безпорадному стані, підняв частину тіла потерпілого, яке перебувала у горизонтальному положенні відносно узбіччя вулиці, передав мотузку неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_7 , при цьому наказав прив`язану мотузку навколо частини статевого органу потерпілого ОСОБА_14 тягти в гору.
Далі, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , під час виконання наказу обвинуваченого ОСОБА_6 , тримаючи мотузку, яка була зав`язана навколо частини статевого органу потерпілого ОСОБА_14 та частина тіла якого перебувало у піднятому, горизонтальному положенні відносно узбіччя вулиці, шляхом підняття в гору прив`язаної мотузки, приклав достатньої сили для розірвання шкіри та відірвав частину статевого органу потерпілому.
В результаті протиправних дій обвинувачених потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран правої вушної раковини та обличчя; синців та саден обличчя, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок; припухлості м`яких тканин потиличної області; поодиноких, плямистих субарахноїдальних крововиливів по всій поверхні обох півкуль головного мозку та мозочку; множинних двосторонніх переломів ребер по декількох анатомічних лініях; травматичного відриву мошонки з яєчками та крововиливами в м`які тканини; крововиливів в м`які тканини голови в правій скроневій області, в тім`яно-потиличній області та в правій скронево-потиличній області; масивних крововиливів в ліву надниркову клітковину; розривів парієтальної плеври та тканини обох легень, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 59-А від 28.09.2018 року, являються прижиттєвими, та відносно до живої людини в своїй сукупності, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх нанесення і які, безпосередньо, викликали смерть.
Через деякий час, після вказаних протиправних дій та отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_14 за допомогою рідного брата потерпілого ОСОБА_15 залишив місце злочину та перебуваючи вдома за місцем свого проживання помер.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 59-А від 28.09.2018 року, смерть потерпілого ОСОБА_14 наступила від травматичного шоку внаслідок множинних двосторонніх переломів ребер та травматичного відриву обох яєчок.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 вбачається, що він вважає вирок суду необґрунтованим, оскільки він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене покарання за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_6 та ступеню його вини.
Вважає, що суд неправильно встановив фактичні обставини кримінального провадження щодо кількості ударів нанесених ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_14 та щодо виконання ОСОБА_7 вказівок ОСОБА_6 .
Стверджує, що суд обмежив сторону захисту в праві на подання доказів, які підтверджують показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо кількості завданих ним ударів потерпілому ОСОБА_14 .. При цьому апелянт посилається на те, що допитаний за його клопотанням судово-медичний експерт ОСОБА_16 зміг надати відповіді не на всі запитання захисника, а у задоволенні клопотання захисника про призначення комісійної судово-медичної експертизи суд відмовив.
На думку апелянта, при ухваленні вироку суд не врахував ступінь вини кожного з обвинувачених, оскільки фактично обвинувачений ОСОБА_7 разом зі своїм родичом ОСОБА_13 заздалегідь готувались нанести потерпілому тілесні ушкодження (що підтверджується тим, що ОСОБА_13 взяв з собою приготовлене знаряддя злочину палицю), а ОСОБА_6 опинився на місці події випадково, коли їхав на велосипеді додому.
Також апелянт вважає, що суд мав критично віднестись до показань свідків-родичів ОСОБА_7 та не брати їх до уваги.
При цьому, захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_6 та пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання шляхом застосування ст. 69 КК України й призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та розмір призначеного із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі -просить вирок суду щодо останнього змінити та звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням із іспитовим строком на 2 роки.
При цьому просить врахувати молодий вік обвинуваченого, а також те, що ОСОБА_7 вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, жалкує про вчинене, просив вибачення у потерпілого, позитивно характеризується, раніше не судимий.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення злочину та юридичну кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі кожного з обвинувачених через м`якість.
Вказує, що призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину. Зокрема те, що саме ОСОБА_7 став ініціатором спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , тоді як ОСОБА_6 приєднався до нього через декілька хвилин. Крім того, судом не було враховано, що під час досудового розслідування обвинувачений перебував під домашнім арештом та не зробив жодних спроб відшкодувати шкоду потерпілому. За цих обставин вважає, що судом безпідставно застосовано до ОСОБА_7 положення ч.1 ст. 69 КК України та пом`якшено останньому покарання.
Також вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом також не в повній мірі було враховано тяжкість вчиненого останнім злочину, який вчинений із особливим цинізмом та дані про особу обвинуваченого. Зокрема, зважаючи на беззаперечні докази вини, ОСОБА_6 не розкаявся, саме у нього виник умисел на відрив частини статевого органу потерпілого, він знайшов мотузку, зв`язав її та пропонував смикати неповнолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .
Вважає, що за цих обставин обвинувачений повинен нести найсуворіше покарання, передбачене ч.2 ст.121 КК України.
Також прокурор зазначає, що судом при вирішенні питання про стягнення процесуальних витрат на проведення судових експертиз у кримінальному провадженні не встановлено майнового стану засуджених та їх спроможності до сплати, не визначено частки з урахуванням майнового стану кожного із них та безпідставно вказано про солідарне стягнення процесуальних витрат на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_6 та із законного представника неповнолітнього ОСОБА_12 .
Просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити за ч.2 ст.121 КК України покарання: ОСОБА_6 покарання - 10 років позбавлення волі, ОСОБА_7 - 7 років позбавлення волі. Вирішити спосіб стягнення процесуальних витрат з обвинувачених. В іншій частині вирок залишити без змін.
Позиція інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , заперечували проти апеляційної скарги прокурора та покладалися на розсуд суду при розгляді апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_12 та представник служби у справах неповнолітніх Глобинської РДА ОСОБА_17 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , покладалися на розсуд суду щодо апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та заперечували проти апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий ОСОБА_15 до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін.
Прокурор ОСОБА_11 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та заперечувала проти задоволення інших апеляційних скарг .
Мотиви суду
Висновки апеляційного суду з приводу вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційної скарги прокурора в частині оскарження вироку суду щодо ОСОБА_7 викладені в вироку Полтавського апеляційного суду від 26.02.2020 року.

Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені належні, допустимі, взаємоузгоджені та достатні докази, а саме показання обвинувачених, потерпілого, свідків, протоколи слідчих дій, речові докази та висновки експертиз.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо істотних порушень судом вимог кримінального процесуального закону є голослівними, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях ст.412 КПК України.

Так, згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Натомість, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не містить жодних даних щодо допущених істотних порушень вимог КПК України як органом досудового розслідування, так і судом.

Також непереконливими є доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту вироку, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично не заперечують своєї причетності до заподіяння ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень. Хоча їх показання дещо відрізняються одне від одного, проте, в цілому вони узгоджуються з показаннями безпосередніх учасників тих подій свідка ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_15 , а також: з протоколом огляду місця події від 10.08.2018 яким на проїжджій частині по вул.. Шкільна в с. Весела Долина зафіксовані сліди речовини бурого кольору та мотузка, а на гілці дерева частину статевого органу, протоколами слідчих експериментів під час яких підозрюваний ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_15 та свідок ОСОБА_13 розповідали та демонстрували механізм, локалізацію та кількість ударів які наносили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також за допомогою мотузки ОСОБА_7 продемонстрував спосіб зав`язування ОСОБА_6 мотузки на частині статевого органу потерпілого ОСОБА_19 та механізм смикання ОСОБА_7 зав`язаної мотузки.

При цьому, згідно висновків судово-медичних експертиз показання ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 під час слідчих експериментів відповідають об`єктивним судового-медичним даним встановленим при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 , а показання потерпілого ОСОБА_20 - відповідають їм частково.

За таких обставин доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд мав би критично віднестись до показань ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , на думку колегії суддів є неспроможними.

Непереконливими є також доводи апелянта про те, що суд мав критично віднестись до показань свідків-родичів ОСОБА_7 .. При цьому колегія суддів виходить з того, що зазначені особи не були безпосередніми свідками злочину, а розповідали суду лише про ті обставини, які йому передували, а також про обставини, які відбувалися після вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочину.

Колегія суддів критично ставиться до твердження апелянта про те, що суд нібито безпідставно відмовив в призначенні комісійної судово-медичної експертизи. Так, відмовляючи в задоволенні цього клопотання, суд в своїй ухвалі зазначив, що висновки судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_14 є чіткими та зрозумілими, а допитаний в суді за клопотанням захисника ОСОБА_8 судово-медичний експерт ОСОБА_16 дав вичерпні відповіді на всі запитання, зокрема, й щодо механізму отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, експерт ОСОБА_16 відповідаючи на запитання захисника ОСОБА_8 надав письмові пояснення, в яких зазначив кількість нарахованих ним ударів на трупові, а саме: по голові не менше 10-13, по тулубу не менше 22-25, права рука 1-2, ліва рука 5-7, ліва гомілка 1.

Відповідаючи на запитання захисника, експерт усно роз`яснив, що у потерпілого був травматичний шок, який утворився від пошкоджень голови, переломів кісток, виражених порушень в роботі життєво важливих органів. Травматичний відрив мошонки та інші тілесні ушкодження це все в купі призвело до смерті потерпілого.

Отже, з урахуванням показань самих обвинувачених, показань потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_13 , роз`яснень судовим експертом ОСОБА_16 висновків судово-медичних експертиз та його відповідей на задані питання - доводи апелянта щодо неправильно встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження в частині кількості ударів нанесених обвинуваченим ОСОБА_6 та щодо виконання його вказівок обвинуваченим ОСОБА_7 є неспроможними.

До того ж, як вбачається зі змісту апеляційної скарги та промови в суді апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_8 взагалі не порушує питання ні щодо визнання покладених в основу вироку доказів неналежними чи недопустимими, ні щодо повторного дослідження апеляційним судом й іншої оцінки доказів, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Таким чином, як вбачається зі змісту вироку, вина кожного з обвинувачених в інкримінованому злочині повністю доведена сукупністю безпосередньо досліджених судом та наведених у вироку належних, допустимих, взаємоузгоджених доказів на підставі яких суд кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене способом, що має характер особливого мучення, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Така кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ніким із апелянтів, в тому числі й захисником ОСОБА_8 не оспорюється.

Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої а санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу.

Зі змісту апеляційних вимог сторони захисту вбачається, що захисник ОСОБА_8 просить призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України.

При цьому захисник ОСОБА_8 не вказує, які дані щодо особи ОСОБА_6 й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину необхідно врахувати суду апеляційної інстанції при вирішенні апеляційних вимог щодо застосування до ОСОБА_6 положень ст.69 КК України.

З огляду на вище викладене, апеляційні вимоги є необґрунтованими.

Водночас, зі змісту апеляційної скарги прокурора убачається, що останній фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення, місцевий суд фактично врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, які класифікуються як тяжкий та особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його роль у скоєнні злочину та ставлення до вчиненого. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 суд визнав перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що призначаючи покарання, суд правильно зважив на характеристику особи обвинуваченого і її було достатньо для прийняття відповідного рішення. При цьому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам статей 50,65 КК України і його неможна вважати явно несправедливим в розумінні ст.412 КПК України.

Відтак, доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.121 КК України є непереконливими.

З огляду на вище викладене, апеляційні вимоги захисника та прокурора щодо покарання ОСОБА_6 не підлягають задоволенню.

Водночас колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо допущеної судом помилки при розподілі процесуальних витрат.

Так, судом правильно зазначено, що у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Проте, стягнувши солідарно з обвинуваченого ОСОБА_6 та до набуття повноліття ОСОБА_7 із законно представника неповнолітнього ОСОБА_12 процесуальні витрати , суд не врахував положення п.13 ч.1 ст.368 КПК України та роз`яснення, які містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» з яких вбачається, що у разі засудження в одному кримінальному провадженні кількох осіб процесуальні витрати підлягають стягненню в частковому порядку з урахуванням вини, ступеня відповідальності та майнового стану кожного.

З урахуванням вини кожного з обвинувачених, того, що кожен з них був працевлаштованим та мав самостійний заробіток, а також з урахуванням того, що на час ухвалення вироку апеляційним судом ОСОБА_7 набув повноліття, колегія суддів вважає, що з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави потрібно стягнути по частині процесуальних витрат на залучення експерта, що складає 19590,83 грн. (39181,65 : 2 = 19590,83).

Отже в цій частині, апеляційні вимоги прокурора підлягають задоволенню, а вироку суду зміні в частині стягнення процесуальних витрат.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,408,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 частково задовольнити.
Вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 8 травня 2019 року змінити в частині стягнення процесуальних витрат .
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 19590,83 грн.
В іншій частині вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 8 травня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення .

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4