Дата документу 24.02.2020 Справа № 310/6391/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/710/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/6391/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року, якою призначено судовий розгляд та обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Вільнянська УВП (№11)» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2020 року включно. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів, тобто по 21 березня 2020 року включно.
В частині призначення судового розгляду та продовження запобіжних заходів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ухвала суду не оскаржується.

Згідно з матеріалами провадження, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
Прокурор заявив клопотання про продовження зокрема ОСОБА_7 строку тримання під вартою (термін дії якого закінчується 26.01.2020р.) на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, не має постійного місця проживання на території міста Бердянська, усвідомлюючи неминучість призначення покарання, може переховуватися від суду. Обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному провадженні, з метою зміни ними показів. Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зніту і непогашену судимість за скоєння корисливих злочинів, не має постійного джерела доходу, а тому може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити нові кримінальні правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_7 проти продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував. Зазначав, що не має наміру переховуватися від суду або впливати якимсь чином на потерпілого чи свідків. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
За наслідками розгляду клопотань було прийнято рішення про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду про продовження строку тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_9 знаходиться під домашнім арештом, хоча саме він наносив потерпілому тілесні ушкодження. Потерпілий не має до нього жодних вимог. За місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце роботи та проживання, має на утриманні неповнолітнього сина 2005 р.н., є єдиним годувальником сім`ї.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду; вчинити інший злочин.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, що в сукупності вказує на підвищену суспільну небезпеку як самого діяння так і особи обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченому, даних про його особу, який неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Доводи обвинуваченого про наявність позитивної характеристики за місцем проживання, наявність постійного місця роботи та проживання, наявність на утриманні неповнолітнього сина 2005 р.н., є єдиним годувальником сім`ї, має тяжку інфекцію «Гепатит С» та потребує лікування, відсутність з боку потерпілого вимог до нього особисто, належним чином не підтвердженні та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Всі викладені обвинуваченим апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і їм надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не свідчать про наявність істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді також не встановлено.

За наведених обставин, підстав для скасування ухвали суду, колегія суддів не вбачає.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Вільнянська УВП (№11)» на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 березня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4