УХВАЛА

27 квітня 2020 року
м. Київ
Провадження № 13-39зво20
Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

розглянула заяву ОСОБА_18 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 23 травня 1997 року, ухвали Запорізького обласного суду від 22 червня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 21 серпня 2000 року за виключними обставинами і

ВСТАНОВИЛА:
Як встановлено судом зі змісту поданої ОСОБА_18 заяви, вироком Запорізького обласного суду від 23 травня 1997 року його визнано винним за ст. 141 ч. 2, 142 ч. 2, 3; ст. 117 ч. 4; ст. 118 ч. 3; п. «ж» ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі КК України 1960 року) та засуджено до виняткової міри покарання у виді смертної кари.

Ухвалою Запорізького обласного суду від 22 червня 2000 року замінено ОСОБА_18 призначене покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі.

Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2020 року заяву ОСОБА_18 про перегляд постановленого щодо нього судового рішення за виключними обставинами передано на розгляд до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата).

ОСОБА_18 вказує на грубе порушення його права на захист, оскільки перегляд судового рішення щодо нього Запорізьким обласним судом 22 червня 2000 року було проведено без участі захисника; ставить питання про перегляд судових рішень щодо нього в порядку виключного провадження на підставі статей 4006 та 4007 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України 1960 року) та пункту 1 частини 3 статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
На думку заявника, обставиною, яка дає обґрунтовану підставу для такого перегляду, є рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року (далі Рішення № 11-рп/99), яким положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій Особливої частини Кримінального кодексу України (далі КК України 1960 року), які передбачають смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Засуджений вважає, що суд, при заміні йому призначеного покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі, порушив його право на захист та не повною мірою урахував позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 11-рп/99, що призвело до порушень вимог кримінального закону, які вплинули на правильність судового рішення.
Крім того, ОСОБА_18 просить поновити йому процесуальний строк для звернення із заявою про перегляд судових рішень за виключними обставинами, який ним пропущено з поважних причин. Зокрема, такою причиною засуджений вважає те, що ані суду, ані йому під час постановлення остаточного судового рішення у 2000 році не могло бути відомо про наявність виключної обставини. При цьому заявник посилається на той факт, що Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» був прийнятий лише у 2006 році.
Перевіривши порядок подання заяви, її відповідність вимогам кримінального процесуального закону, обґрунтованість клопотання ОСОБА_18 про поновлення пропущеного процесуального строку, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення процесуального строку з наступних підстав.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII) та розпочав роботу Верховний Суд.
Вищезазначеним законом також внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду наділена повноваженнями щодо перегляду судових рішень з підстав, визначених статтею 459 КПК України.
Законом № 2147-VIII також внесено зміни до статті 459 КПК України, якими встановлення Конституційним Судом України неконституційності, конституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, віднесено до виключних обставин.
Відповідно до пункту 1 частини 5 ст. 461 КПК України заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами може бути подана з підстави визначеної пунктом 1 частини третьої статті 459 цього Кодексу, протягом тридцяти днів із дня офіційного оприлюднення відповідного рішення Конституційного Суду України.
Як убачається з поданої заяви, вирок суду щодо ОСОБА_18 ще у 2000 році було змінено з урахуванням Закону України від 22 лютого 2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким КК України 1960 року приведено у відповідність з Рішенням № 11-рп/99, на яке посилається засуджений.
Тому, посилання ОСОБА_18 на те, що суду та йому не було відомо про постановлення Рішення № 11-рп/99, не відповідає дійсності та є необґрунтованим.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що з набранням чинності КПК України у 2012 році, статтею 459 КПК України (в редакції КПК України від 20 листопада 2012 року) визначався порядок перегляду рішень, що набрали законної сили за нововиявленим обставинами.
Зокрема, однією з підстав такого перегляду, відповідно до пункту 4 частини 2 вказаної статті 459 цього Кодексу, передбачено було визнання Конституційним Судом України неконституційності, конституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом.
Таким чином, засуджений не був позбавлений можливості звертатися до суду для розгляду поставленого питання, а також клопотати про поновлення процесуальних строків із листопада 2012 року. Жодних аргументів, що підтверджували б наявність обставин, які перешкоджали йому для такого звернення, засудженим у заяві не наведено.
Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, і були пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнювали можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Правило дотримання процесуального строку для подання заяви має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечувати, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного строку, не змушуючи заінтересованих осіб перебувати у стані невизначеності.
Проте, подана ОСОБА_18 заява про перегляд судових рішень, що набрали законної сили, з клопотанням про поновлення процесуального строку не містить обґрунтованих підстав та переконливих аргументів на підтвердження поважності причин, через які ОСОБА_18 не мав об`єктивної можливості звернутися із такою заявою у визначений законом строк.
За таких обставин Велика Палата не знаходить підстав для поновлення засудженому процесуального строку на подання заяви про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами.
Відповідно до частини 3 статті 464 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, Велика Палата Верховного Суду вважає, що заяву слід повернути засудженому.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3 ст. 429, ч. 3 ст. 464 КПК України, Велика Палата Верховного Суду
у х в а л и л а:
Відмовити ОСОБА_18 у поновленні строку для подання заяви про перегляд судових рішень, що набрали законної сили, за виключними обставинами.
Заяву засудженого ОСОБА_18 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 23 травня 1997 року, ухвали Запорізького обласного суду від 22 червня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 21 серпня 2000 року у зв`язку із виключними обставинами разом із усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_10
ОСОБА_3 ОСОБА_11
ОСОБА_4 ОСОБА_13
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_14 ОСОБА_15
ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_16 ОСОБА_17