Номер провадження: 11-кп/813/1495/20
Номер справи місцевого суду: 522/8151/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2019 року в кримінальному провадженні №00000849 від 07.04.2019 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком районного суду,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь, АР Крим, громадянин України, українець, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, без реєстрації та певного місця проживання, раніше судимий:
- 02.11.2018 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України, до арешту строком на 6 місяців, 11.01.2019 року звільнений у зв`язку із відбуттям покарання,-
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахується з 07.04.2019 року. Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Вироком суду скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2019 року, а також вирішено питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні відповідно до положень ст.100 КПК України.
Згідно з оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним за те, що 07.04.2019 року, приблизно о 05:15 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, він, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 11в, побачив розвішаний на сушці біля вікна другого поверху зазначеного будинку одяг, який належить потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Маючи скрутне матеріальне становище, при виді вказаного майна у ОСОБА_8 виник злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна з метою подальшого особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 ,, діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов до вікна вищевказаного будинку, піднявся до вікна другого поверху та почав знімати з сушки розвішаний на ній одяг, який має для потерпілих матеріальну цінність, а саме:
- сукня у синьо-сіру смугу з біркою з написом «ZF WOMAN» вартістю 1 500 грн.;
- жіноча кофта у синьо-сіру смугу з біркою з написом «POLOM Osla Life Style L» вартістю 1 000 грн.;
- кофта чоловіча з капюшоном з нашивкою з написом «follow victory believe in yourself Free Game» з біркою з маркуванням «all you need is Gloria Jeans S» вартістю 250 грн.;
- комбінезон синього кольору з нашивками з написом «sparco» з біркою з написом «sparco indumenti protettivi torino, made in Italy 54» вартістю 21 000 грн.
В свою чергу потерпілий ОСОБА_9 , з вікна свого будинку побачивши неправомірні дії ОСОБА_8 почав кричати останньому щоб той зупинився та повернув речі, на що ОСОБА_8 , у формі нецензурної лайки, сказав потерпілому ОСОБА_9 відчепитись та зник з місця події у невідомому напрямку, отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілим матеріальну шкоду на суму 23750 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання та застосувати до нього вимоги ст. 69 КК України, посилаючись при цьому на те, що районний суд не врахував всі обставини, які пом`якшуючі покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, а також те, що злочин ним скоєний внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, завдана злочином шкода відшкодована.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності обвинуваченого, оскільки останній в доповненнях до апеляційної скарги заявив про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.
Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який раніше судимий: 02.11.2018 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України, та звільнившись з місць позбавлення волі, через три місяці повторно вчинив злочин проти власності, суд першої інстанції призначив остаточне покарання за ч.2 ст.186 КК України строком на 4 (чотири) роки, яке в свою чергу дорівнює мінімальному строку покарання, передбаченого ч.2 ст.63 КК України та санкцією ч.2 ст.186 КК України, що не може свідчити про суворість призначеного покарання.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, тобто схильний до вчинення кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає, що призначене йому покарання, є справедливим і співрозмірним його особі та тяжкості скоєного злочину, що спростовує доводи апелянта про тяжкість та несправедливість призначеного покарання. Обставин, які свідчать про можливість застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання стороною захисту не наведено та судом не встановлено.
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства.
З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого, на які він посилається в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі.
Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 призначене йому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, в тому числі і шляхом застосування положень ст.69 КК України, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року, яким ОСОБА_8 , засуджений за ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4