Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/2383/19

Номер провадження: 1-кп/511/63/20

12 лютого 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лиманське, Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , з середньою освітою - закінчив 11 класів, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 13.04.2001р. Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. ст.140 ч.2, 44 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 30.01.2003р. Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 24.04.2003р. Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.2, ст.71 КК України до 3 років позбавлення волі; 08.09.2006р. Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. 185 ч. З, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі; 11.03.2011р. Малиновським районним судом м. Одеса за ст. 307 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 02.07.2015р, невідбута частина покарання 1 рік 6 місяців 27 днів; 03.07.2017 р. Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 23.09.2019р. Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 185, 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, тримається під вартою з 16.09.2019,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000699 від 12.09.2019,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. 11 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, бойових припасів до неї, інших предметів і матеріалів, на які поширюється дозвільна система, у Збройних Силах, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, Держспецзв`язку, а також у митній службі визначається законами, актами Кабінету Міністрів України та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі Міноборони, МВС, інших центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Адміністрації Держспецзв`язку, і Держмитслужби.
Необхідність отримання дозволів, порядок зберігання, носіння, обліку та використання зброї та боєприпасів передбачено п. п. 2, 7, 8, 9, 10, 11, 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ) не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань , міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України; право носіння, зберігання, придбання, виготовлення, ремонт, передача, чи збут вогнепальної зброї, бойових припасів здійснюється на підставі передбачених законом дозволів.
Проте, ОСОБА_4 , в порушення вказаних вимог законодавства, на початку вересня місяця 2019 року в лісосмузі в смт.Лиманське Роздільнянського району Одеської області, всупереч передбаченому законом порядку, незаконно придбав шляхом привласнення знайденого однозарядний саморобний ручка-пістолет спрощеної конструкції та 9 патронів калібру 5,6 мм, які переніс за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та незаконно зберігав. 12.09.2019 в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 08.40 до 09.30 годин в коридорі зазначеної квартири на трюмо було виявлено та вилучено саморобний ручка-пістолет спрощеної конструкції та 9 патронів калібру 5,6 мм.
Відповідно до висновку експерта №628-Б від 01.11.2019 вилучений у ОСОБА_4 циліндричний металевий предмет відноситься до категорії саморобної короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї та є однозарядним пістолетом спрощеної конструкції, пристосованим для проведення поодиноких пострілів 5,6-мм спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалювання, а вилучені у ОСОБА_4 9 патронів являються боєприпасами промислового виробництва до нарізної вогнепальної зброї, є гвинтівковими спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалювання калібру 5,6 мм до 5,6-мм пістолетів Марголіна, гвинтівок ТОЗ-17 та ін..
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України, кваліфікований як зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі. Підтвердив в судовому засіданні фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що напередодні проведення в його квартирі огляду він гуляв лісосмугою в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області, де і знайшов ручку-пістолет та 9 патронів. Він переніс вказані речі до себе додому та поклав на трюмо в коридорі. 12.09.2019 вранці з його дозволу працівники поліції оглянули його житло та вилучили пістолет і патрони. Пояснив, що дозволу на придбання та зберігання вогнепальної зброї у нього ніколи не було та він розумів, що його дії є незаконними. У вчиненому щиро розкаявся.

Крім визнавальних показів обвинуваченого, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, а саме:
- витягом з ЄРДР №0000699 від 12.09.2019 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст.263 КК України;
- заявою ОСОБА_4 від 12.09.2019 року, написаною власноручно, про надання дозволу слідчому Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області провести огляд його квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
- протоколом огляду місця події від 12.09.2019 з фототаблицею, в ході якого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено циліндричний металевий предмет, схожий на ручку-пістолет та 9 патронів, які були опечатані в сейф-пакет;
- висновком експерта №628-Б від 01.11.2019, відповідно до якого вилучений у ОСОБА_4 циліндричний металевий предмет відноситься до категорії саморобної короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї та є однозарядним пістолетом спрощеної конструкції, пристосованим для проведення поодиноких пострілів 5,6-мм спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалювання, а вилучені у ОСОБА_4 9 патронів являються боєприпасами промислового виробництва до нарізної вогнепальної зброї , є гвинтівковими спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалювання калібру 5,6 мм до 5,6-мм пістолетів Марголіна, гвинтівок ТОЗ-17 та ін..;
- постановою слідчого від 13.09.2019 про визнання пістолету та 9 патронів, вилучених у ОСОБА_4 , речовими доказами;
- постановою слідчого від 27.11.2019 про визнання компакт-диску з анонімним повідомленням на спецлінію «102» від 12.09.2019 з абонентського номера телефона НОМЕР_1 про вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 речовим доказом;
- повідомленням начальника Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 27.11.2019 №49/5156-вн про те, що ОСОБА_4 згідно БД «Зареєстрована зброя» не є власником вогнепальної та холодної зброї.
Давши оцінку доказам, наданим стороною обвинувачення, суд вважає, що всі вони зібрані з дотримання норм чинного КПК України. Підстав для визнання доказів недопустимими у суду немає і таке клопотання стороною захисту не заявлялося.
Щодо відповідності частини першої статті 263 КК України засаді nullum crimen sine lege суд застосовує правову позицію Верховного Суду, що знайшла відображення у останніх рішеннях, де вказано, що питання, яке має вирішити суд у даній категорії справ, полягає у тому, чи визначає диспозиція частини 1 ст.263 КК склад злочину достатньо чітко, щоб будь-яка особа розуміла, за які дії або бездіяльність вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності. Іншими словами, чи відповідає формулювання ч.1 ст.263 КК загальновизнаній правовій засаді nullum crimen sine lege і чи впливає на якість закону відсутність закону, який передбачає «дозвіл» на «носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв»
Принцип nullum crimen sine lege закріплений, серед іншого, в ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає: «Нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом…».
Відповідно до практики ЄСПЛ принцип встановлення законом злочинів і покарань вимагає, аби правопорушення і покарання за їх вчинення були чітко визначені у законі. Поняття «закон» у розумінні статті 7, як і у інших статтях Конвенції (наприклад, у статтях 8-11), передбачає якісні умови, зокрема щодо доступності і передбачуваності.
Умова «якості» має бути виконана як по відношенню визначення правопорушення, так і щодо покарання за його вчинення або його розміру. «Неякісність закону» у визначенні правопорушення або покарання, яке має застосовуватись, призводить до порушення статті 7 Конвенції.
Щодо передбачуваності закону, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що особа має розуміти з формулювання відповідного положення, за потреби за допомогою судового тлумачення або отримавши відповідну пораду від фахівця, - які його дії та/або бездіяльність можуть потягнути кримінальну відповідальність.
Диспозицію ч.1 ст.263 КК не можна вважати бланкетною, оскільки вона не посилається на інші закони чи нормативні акти у визначенні заборонених діянь, а визначає їх у своєму тексті. Відповідно до цього положення забороняється: «носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв».
Власне ця заборона і є диспозицією ч.1 ст.263 КК, яка супроводжується визначеними у цьому ж положення санкціями.
Відсилка до іншого «закону» міститься не в диспозиції цієї норми, а у формулюванні умови, яка визначає, коли її диспозиція може бути застосована: «без передбаченого законом дозволу». Якщо «дозвіл» відсутній умова виконана, і діє диспозиція ч.1 ст.263 КК, тобто заборона «носіння, зберігання, придбання, передачі чи збуту вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв». Навпаки, наявність відповідного дозволу свідчить про відсутність передбаченої законом умови, за якої диспозиція цього положення може бути застосована.
Умови, що визначають застосування диспозиції норми, в теорії права відносять до гіпотези норми. Таким чином, слова у ч.1 ст.263 КК «без передбаченого законом дозволу» визначають один із елементів гіпотези норми, який поряд із загальними елементами умов настання кримінальної відповідальності, що містяться в Загальній частині Кримінального кодексу України, - визначає можливість застосування диспозиції і, відповідно, санкції ч.1 ст.263 КК.
В цій частині положення ч.1 ст.263 КК дійсно відсилає за своїм змістом до інших законів, вимагаючи, щоб дозвіл, який виключає кримінальну відповідальність за дії зі зброєю, був передбачений законом. Аналогічні конструкції норм містять визначену диспозицію і бланкетну гіпотезу норми, містяться також в інших статтях КК (див. наприклад статті 265, 267-1, 268, 290, 321 КК), що є поширеним в кримінальному законодавстві прийомом конструювання складу злочину.
Відповідно до усталеної судової практики, дозвіл отриманий відповідно до законодавства в широкому розумінні цього терміну, виключає застосування ч.1 ст.263 КК. Суд повинен керуватися таким усталеним підходом, підтвердженим, у тому числі і останніми рішеннями Верховного Суду (див. постанову від 31.05.2018 року у справі №127/27182/15-к, провадження №51-3305км18, постанову від 04.12.2018 року справа №161/3885/16-к провадження №51-967км18).
Обвинувачений не мав жодного дозволу на «носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв».
Диспозиція ч.1 ст.263 КК, за якою ОСОБА_4 обвинувачується, сформульована з достатньою чіткістю, щоб дозволити йому передбачати, що діяння, інкриміноване йому, є злочинним з погляду цього положення.
Таким чином суд, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_4 у інкримінований період вище зазначеного злочину, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд відповідно до ст.65-67 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, наслідки злочину.

ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, в скоєному щиро кається, активно сприяв на стадії досудового розслідування розкриттю злочину, тяжких наслідків від злочину не настало, має поганий стан здоров`я (хворіє на гепатит, захворювання нирок та легенів та ін. хронічні захворювання). Вказані обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинений злочин.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Крім того, при призначені покарання суд враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, маючи непогашені судимості, знов вчинив тяжкий злочин, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, але перебуває на обліку у лікаря нарколога, власної сім`ї та постійного джерела доходу не має.

Крім того, вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.09.2019 ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 185, 70, 71 КК України остаточно до 5 років 1 місяця позбавлення волі, що належить відбувати реально.

Оскільки злочин за даним вироком вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 до постановлення попереднього вироку, то покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України повинно бути призначене йому за правилами ч.ч.1-3 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

За таких обставин, враховуючи пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставин по справі, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення йому покарання за вчинення даного злочину у виді позбавлення волі в межах, установлених санкцією статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочини, ближче до мінімальної міри покарання, з застосуванням ч.4 ст.70 КК України з реальним відбуттям покарання.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи зброї №628-Б від 01.11.2019 у розмірі 942,06 грн. слід стягнути з ОСОБА_4 в повному обсязі на користь держави.

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обиралась.

Керуючись ст.ст. 368, 369-371, 373-376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 покарання шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.09.2019 року і визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття його під варту з 16.09.2019 року.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 12.05.2009р. Малиновським РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області, процесуальні витрати за проведення судової експертизи зброї №628-Б від 01.11.2019 у розмірі 942,06 грн. на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.09.2019 на тимчасово вилучене майно: металевий предмет, формою ручки, схожий на саморобний пристрій для відстрілювання патронів з отвором в корпусі та предмети, ззовні схожі на патрони в кількості 9 штук, які були вилучені 12.09.2019 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Речові докази: металевий предмет, формою ручки, схожий на саморобний пристрій для відстрілювання патронів з отвором в корпусі та предмети, ззовні схожі на патрони в кількості 9 штук, які було передано до камери зберігання Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області - знищити після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: компакт-диск з анонімним повідомленням на спецлінію «102» від 12.09.2019 зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1