Справа № 183/2159/19
№ 1-кп/183/522/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0000662 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Покровське, Покровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, водія господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3
в с т а н о в и в:
21 березня 2018 року наказом №41-рс командувача Сухопутних військ Збройних Сил України солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 , призначено на посаду водія господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 та 07.07.2018 року наказом №189 командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.

Однак, 23 жовтня 2018 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, до 02 квітня 2019 року, коли солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та повідомив про себе.

Таким чином 23 жовтня 2018 року солдат ОСОБА_3 , самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 02 квітня 2019 року.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити надану до суду угоду про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченим за участю захисника, відповідно до якої ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, взяв зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у кримінальному провадженні, прокурор та обвинувачений в присутності захисника, узгодили покарання обвинуваченому за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 на строк 5 (п`ять) місяців.

Обвинувачений просив задовольнити угоду про визнання винуватості укладену між ним та прокурором.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також просила задовольнити угоду про визнання винуватості між її підзахисним та прокурором.
У обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п.1 ч.1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам КПК України та закону.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 є встановленою, його дії належить кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений, вину визнав повністю, є особою, що раніше не судима, характеризується позитивно.
Щире каяття ОСОБА_3 , з`явлення із зізнанням та активне сприяння розкриттю злочину визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: застосувати більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин - у вигляді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02 квітня 2019 року в присутності захисника між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України молодшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст. 407 КК України у вигляді арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на 5 (п`ять) місяців.

Копію вироку обвинуваченому ОСОБА_3 вручити, негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1