Справа № 748/2103/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/92/20
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2019 року за № 0000431, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Веселий Хутір, Чорнобаївського району, Черкаської області, з повною загальною середньою освітою, не працюючої, розлученої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, раніше несудимої, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2019 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Визначено рахувати строк відбування покарання обвинуваченій ОСОБА_8 з часу її фактичного затримання тобто, з 21 травня 2019 року.

Задоволено цивільний позов прокурора та стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_8 витрати, понесені КНП «Чернігівська обласна лікарня» на лікування потерпілої ОСОБА_9 в сумі 30 728 грн. 25 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності її вини, просить його змінити, в частині призначеного покарання, шляхом призначення більш м`якого покарання ніж призначено судом першої інстанції.

Звертає увагу на те, що місцевим судом при призначенні його підзахисній виду та міри покарання, наряду з врахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого нею злочину, пом`якшуючих та обтяжуючої обставини, не в достатній мірі було враховано дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , а саме її вік та стан здоров`я, яка, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №341 від 09 липня 2019 року має легку розумову відсталість, повне визнання вини останньою у вчиненому їй злочині, а також те, що кримінальне правопорушення вчинено нею вперше.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 , 21 травня 2019 року близько 10 год. 30 хв. знаходячись у будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки діяння у вигляді заподіяння смерті і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою вбивства, умисно нанесла ОСОБА_9 не менше восьми ударів металевою частиною молотка в голову, в результаті чого спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми множинних забійно-рваних ран волосистої частини голови, правої вушної раковини, садна обличчя, масивного синця завушної ділянки справа, крововиливів в м`які тканини голови з внутрішньої поверхні в проекціях ран голови, вдавленого уламкового перелому тімяноїскроневої кістки справа, лінійного перелому кісток основи черепа, субанарохноїдальних крововиливів та забоїв головного мозку, субдуральних згортків по випуклій поверхні обох півкуль, які згідно висновку експерта мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17 год. 30 хв. від набряку головного мозку, який розвинувся внаслідок черепно-мозкової травми із переломами кісток склепіння та основи черепа, субарохнорїдальними крововиливами та забоями головного мозку.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловились на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Виходячи з того, що стороною захисту не ставиться під сумнів кваліфікація та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а тому, колегія суддів вважає недоцільним перевірку фактичних обставин справи в апеляційному порядку.

Перевіряючи доводи викладені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_8 внаслідок суворості, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_8 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинених проти життя та здоров`я особи.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано визнано обставини, що пом`якшують обвинуваченій покарання, зокрема: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, при цьому було враховано те, що вона є раніше не судимою, негативно характеризується за місцем проживання, та зловживає спиртними напоями, притягувалась до адміністративної відповідальності: у 2018 році за придбання самогону та інших міцних спиртних напоїв домашнього виробництва, та тричі у 2019 році за розпивання пива, алкогольних напоїв в громадських місцях, виготовлення зберігання самогону та апаратів для його виготовлення, на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має малолітню дитину, яка виховується в Ніжинському дитячому будинку-інтернаті.

Таким чином, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також, враховуючи дані про особу обвинуваченої, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 та досягнення інших цілей покарання не можливе без її ізоляції від суспільства, і правильно призначив останній покарання у виді позбавлення волі, обравши його ближче до мінімальної межі визначеної інкримінуємою санкцією закону України про кримінальну відповідальність, яке слід вважати законним та обґрунтованим.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.».

Апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої, про зайву суворість призначеного покарання, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості пом`якшення призначеного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченої, які вона надавала при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання її вік, стан здоров`я, та те, що вона вчинила злочин вперше.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи сторони захисту, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Таким чином, апеляційні вимоги захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів належні мотиви прийняття такого рішення, вказуючи мету виправлення та перевиховання останньої.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами сторони захисту про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст.87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4