Справа № 466/2697/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/453/19 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Переволочна Буського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 122 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, та призначено покарання: за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин; за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Застосовано до засудженого ОСОБА_9 ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_9 обов`язки, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк засудженому ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу ухвалення вироку.
Несплачений штраф у розмірі 1020 грн., призначений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року, ухвалено виконувати самостійно.
Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 26.09.2018, приблизно о 00 год. 30 хв., перебуваючи у приміщенні загального коридору, біля квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті давно існуючих особистих неприязних відносин, у результаті словесного конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс удар правою рукою ОСОБА_6 по обличчю, чим спричинив їй, згідно висновку судово-медичної експертизи №63 від 28.01.2019, тілесні ушкодження у вигляді: рубця на слизовій оболонці верхньої губи справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Крім цього, ОСОБА_9 , 17.12.2018, приблизно о 18 год., перебуваючи у приміщенні загального коридору, біля квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті давно існуючих особистих неприязних відносин, у результаті виниклого словесного конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс удар правою рукою ОСОБА_7 по обличчю, чим спричинив йому, згідно висновку судово - медичної експертизи №9 від 08.01.2019, тілесні ушкодження у вигляді: множинних травматичних переломів середньої третини обличчя справа зі зміщенням, перелом кісток носа, множинні уламкові переломи носової кістки, стінок правого верхньощелепового синусу, нижньої та медіальної стінок правої очниці; перелом стінок орбіти, передньої латеральної стінок правого гайморового синуса відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я; перелом лівої кісточки носа відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Не погоджуючись із даним вироком, представник потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2019 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, та призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України, у виді громадських робіт на строк сто годин; ч.1 ст.122 КК України, у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі. Несплачений штраф у розмірі 1020 грн., призначений вироком Личаківського районного суду м.Львова від 17 листопада 2015 року виконувати самостійно.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог представник потерпілих покликається на те, що оскаржуваний вирок є недостатньо суворим та таким що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.
На переконання апелянта, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Як зазначає адвокат ОСОБА_8 , судом не враховано, що обвинувачений вчинив декілька епізодів злочинної діяльності в стані алкогольного сп`яніння, наявність судимостей в обвинуваченого, жорстокість під час нанесення ударів потерпілим, те, що потерпілому ОСОБА_11 в результаті удару було понівечено обличчя, проведені складні оперативні втручання, в майбутньому ще доведеться прикладати значних зусиль для відновлення здоров`я, жодного відшкодування потерпілими не було отримано, жодних вибачень з боку обвинуваченого не прозвучало, а також не взято до уваги й те, що обвинувачений веде асоціальний спосіб життя.

Заслухавши доповідача, представника потерпілих та потерпілих, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Наведених вимог закону при ухваленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався, та в порушення загальних засад призначення покарання, застосував обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням, не вмотивувавши належним чином таке рішення.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7, зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням ч.1 ст.70 КК України, суд вважав, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання. Однак, на переконання колегії суддів апеляційного суду, не навів переконливих мотивів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого в умовах застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Звільняючи обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, обставинам, способу та характеру, меті й мотиву їх вчинення, ступеню суспільної небезпеки скоєного, аналізу особи-винного, як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.

ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки посягає на найціннішу соціальну цінність, що залишилось поза увагою суду першої інстанції. Дані про особу ОСОБА_9 , який раніше судимий, у тому числі за вчинення злочину проти здоров`я людини, 17 листопада 2015 року Личаківським районним судом м. Львова за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.125, ч.1 ст. 185 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн., який не сплатив, не працевлаштований, поведінку обвинуваченого після вчинення злочинів, зі сторони якого жодних відшкодувань шкоди не надано та вибачень не прозвучало, в сукупності з вищенаведеними обставинами дають колегії суддів підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи представника потерпілих про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, відтак таке звільнення пов`язане з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, та повною мірою не відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, яке не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових злочинів, а отже є явно несправедливим.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В силу положень п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України в частині застосування до ОСОБА_9 ст.ст. 75, 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, колегія суддів приймає до уваги обставини, що згідно ст.65 КК України підлягають врахуванню, а саме тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, дані про особу ОСОБА_9 , який визнає вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, раніше судимий 17 листопада 2015 року Личаківським районним судом м. Львова за ч. 1 ст.125, ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн., який не сплатив, відтак схильний до вчинення кримінальних правопорушень, відповідних висновків для себе не зробив, не працевлаштований, враховує думку потерпілих, обставину, яка пом`якшує покарання, - каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкцій ч.1 ст.125, ч.1 ст.122 КК України з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді двох років позбавлення волі, яке має відбувати реально.

Оскільки штраф у розмірі 1020 грн., призначений вироком Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року, ОСОБА_9 не сплачено, такий підлягає самостійному виконанню.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення нових злочинів, у зв`язку із чим апеляційна скарга представника потерпілих підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
За ч.1 ст.122 КК України призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покаранняОСОБА_9 за їх сукупністю, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.71, 72 КК України до покарання за даним вироком приєднати невідбуте покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2015 року у виді штрафу у розмірі 1020 грн., які виконувати самостійно.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4