ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/608/16-к Номер провадження 11-кп/814/1065/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з секретарем ОСОБА_6

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9

та обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000241 за апеляційною скаргою прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 липня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, не судимого,-

визнано невинуватим у висунотому обвинуваченні за ч.1 ст. 249 КК України та виправдано на підставі відсутності в його діях складу кримінального правопорушення;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, не судимого,-

визнано невинуватим у висунотому обвинуваченні за ч.1 ст. 249 КК України та виправдано на підставі відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Цивільний позов, заявлений Кобеляцькою місцевою прокуратурою про відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду. Вирішено питання щодо речових доказів.

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, тобто в тому, що вони займались незаконним рибним промислом, що завдало істотну шкоду, за наступних обставин.

22 квітня 2015 року приблизно о 20 годині, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_10 на власному автомобілі марки ВАЗ-2121 державний номерний знак НОМЕР_1 здійснили проїзд на територію РЛП «Нижньоворсклянський» в районі шосейного мосту через річку Ворскла в прибережну зону. Перебуваючи на береговій зоні Ворсклянської затоки Дніпродзержинського водосховища, з метою незаконного лову риби на гумовому човні марки «Енержі», ОСОБА_10 та ОСОБА_10 вийшли на воду дніпродзержинського водосховища, де без спеціального дозволу, в заборонений час, в період нересту, встановили заборонене знаряддя лову - роболовну сітку, та порушуючи пункти 4.2.13, 4.2.14, 4.2.23 Положення про Регіональний ландшафтний парк «Нижньоворсклянський» займалися незаконним рибним промислом.

ОСОБА_10 та ОСОБА_10 забороненим знаряддям лову - сіткою, незаконно добули рибу по видам та кількості: плітка - 95 шт. (вартістю 150 грн. за екземпляр), плоскирка - 14 шт. (вартістю 141 грн. за екземпляр), карась - 16 шт. ( вартістю 30 грн. за екземпляр), окунь 4 шт. (вартістю 141 грн. за екземпляр), краснопірка - 5шт. (вартістю 141 грн. за екземпляр), раки річкові 11 шт. (вартістю 45 грн. за екземпляр), які відносяться до водних живих ресурсів загальнодержавного значення, чим заподіяли істотну шкоду водним біоресурсам, на що вказує велика кількість виловлених рибних живих ресурсів та незаконний вилов в період нересту, та згідно Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконного добування чи знищення об`єктів тваринного світу та Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок проїзду транспорту, прольоту та посадки літальних апаратів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 541 від 24.07.2013 року розмір заподіяної шкоди становить 22004 грн.

Дії ОСОБА_10 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.249 КК України, як незаконне заняття рибним водним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду.

З цим обвинуваченням органу досудового слідства суд першої інстанції не погодився і виправдав ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , оскільки не доведено, що в їх діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України та призначити їм покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень з конфіскацією знарядь і засобів промислу та всього добутого, кожному. Речові докази у кримінальному провадженні конфіскувати в дохід держави, задовільнити цивільний позов прокуратури.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що доводи суду про не підтвердження факту вилову ОСОБА_10 та ОСОБА_10 риби є неналежними та необгрунтованими. Оскільки, суд визнав неналежними докази показання свідків, як такі що не доводять факту вилову обвинуваченими риби, так як свідки не зазначили, що саме обвинувачених вони бачили на воді, проте, таке трактування не є належним, оскільки свідки детально і послідовно пояснювали суду про те, що вони тривалий час спостерігали силуети двох осіб на воді, спостереження велося безперервно і ті особи, які перебували на воді, вийшли на берег, повантажили обладнання та виловлену рибу в автомобіль, який в подальшому був затриманий, а тому заперечення обвинувачених про те, що виявлена та вилучена в них риба придбана у невідомої особи, спростовується вищенаведеними показаннями свідків. Також апелянт зазначає, що стороною обвинувачення надано в судовому засіданні документи, які доводять винуватість осіб у вчиненні кримінального правопорушення, однак суд у вироку їх лише описав, без надання будь-якої оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, промову захисника ОСОБА_8 та обвинувачених, які вважають вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просять його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, в повному обсязі дослідив та перевірив докази, на які посилався прокурор, згідно зі ст.94 КПК України оцінив їх з точки зору допустимості, належності,д остовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів та обґрунтовано виправдав ОСОБА_10 та ОСОБА_10 у зв`язку з недоведеністю вчинення ними злочину, передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого, на переконання колегії суддів, в даному кримінальному провадженні нею зроблено не було.

Так, судом першої інстанції був досліджений протокол огляду місця події від 23.04.2015 року, з якого вбачається що 23.04.2015 року в період часу з 02 години 50 хвилин по 03 годину 55 хвилин був проведений огляд місця події (території берегової зони Ворсклянської затоки Дніпродзержинського водосховища). На місці події знаходився автомобіль ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_1 , багажне відділення якого на момент огляду відчинене. Біля автомобіля знаходились дорожня сумка з гумовим човном марки «Енержі» з двома веслами, насос для накачування човна, два гумових костюми ОЗК зеленого кольору. На землі біля автомобіля знаходилась свіжовиловлена риба.

Обвинувачений ОСОБА_10 повідомив, що добровільної згоди на огляд автомобіля не надав, та огляд проводився під примусом.

За результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що в протоколі огляду місця події підписи від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_10 виконано не даними особами (т.3 а.с.102-111).

Експерт ОСОБА_12 . В судовому засіданні повідомила, що підписи від імені обвинувачених виконані іншими особами шляхом наслідування підписів ОСОБА_10 та ОСОБА_10 .

Із наданого суду диска з відеозаписом огляду місця події вбачається, що вилучені речі заходяться біля автомобіля. Процесу виявлення та вилучення речей в автомобілі не зафіксовано, наданий суду диск із відеозаписом огляду місця події містить лише інформацію фотографування даної слідчої дії, а не проведення відеозйомки.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відомості, викладені у зазначеному протоколі, диск відеозапису з місця події не можуть бути визнані допустимим доказом, адже вони здобуті внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, а саме без отримання попереднього дозволу власника або санкції слідчого судді на проведення огляду іншого володіння особи, з сфабрикуванням підпису.

Крім цього, судом встановлено, що зазначений в протоколі огляду місця події розмір сітки ( довжина 68 м та висота 1,5 м, ширина вічка 35 мм) не відповідає параметрам, зазначеним в протоколах про адміністративне правопорушення та описам, складеним до протоколів ( довжина сітки 60 м) та наданим для огляду в судове засідання ( довжина 60 м висота 80 см, ширина вічка 33 мм).

В даному кримінальному провадження вилучені на місці події сітка, човен, весла та костюми ОЗК передані на зберігання в РЛП «Нижньоворсклянський». Суду не надано доказів того, що передані для дослідження речі є тими ж, які вилучені у ОСОБА_10 та ОСОБА_10 . На це вказує зокрема те, що речі належним чином не опечатані. Крім цього, обвинувачені одразу ж на місці події зазначали, що сітка в них була відсутня, а стороною обвинувачення в даному провадженні зазначені три різні розміри сітки.

Отже, зазначені речові докази, у тому числі предмет кримінального правопорушення, беззаперечно є недопустимими доказами за наведених вище підстав.

При допиті свідків, на предмет встановлення факту вилову риби саме ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , судом встановлено, що жоден із свідків не зазначив, що саме обвинувачених вони бачили на воді, вказують лише на те, що бачили дві особи, які світили на воду ліхтариками, однак при огляду автомобіля обвинувачених будь-яких ліхтариків не виявлено і не вилучено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що показання зазначених свідків суд обгрунтовано визнав ці докази такаими, які не підтверджують винуватість обвинувчачених.

Отже, всупереч доводів апелянта суд першої інстанції надав належну оцінку всім доказам по справі та прийшов до правильного висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

Отже, встановивши відсутність в матеріалах провадження достатніх належних і допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про виправдання вказаних осіб за недоведеності їх вини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

У зв`язку з наведеним, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 липня 2019 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 . ОСОБА_5 .