ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/219/20 Справа № 693/103/19 Категорія: ч. 1 ст. 213 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Гребля, Жашківського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500грн.

Вирішено долю речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 , не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності та не будучи посадовою особою суб`єкта господарювання, що має право на здійснення операцій з металобрухтом, діючи з корисливих мотивів, переслідуючи умисел на порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом, з порушенням вимог ст. 4,6 Закону України «Про металобрухт» від 05 травня 1999 року, у невстановленому досудовим розслідуванням дату та час, організував незаконний пункт для прийому, схову та збуту металобрухту, а саме вчинив дії, спрямовані на створення підпільного приймального пункту за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де здійснював приймання побутового брухту чорних та кольорових металів від мешканців с.Червоний Кут та інших населених пунктів Жашківського району за готівковий розрахунок з метою подальшої його реалізації, для чого створив умови, необхідні для його нормального функціонування, придбавши необхідне обладнання, а саме металевий кантер, механічні ваги із заводським номером « НОМЕР_1 », 1988 року випуску, калькулятор марки «CITIZEN», а також зошит і блокнот, в яких вівся облік прийнятого металобрухту. Після чого, з моменту створення, розпочав особисто приймати металобрухт на раніше організованому пункті прийому вторинної сировини за вищезазначеною адресою, достовірно знаючи, що він не зареєстрований як суб`єкт господарської діяльності, відомості про якого включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, тобто систематично здійснював незаконні операції з металобрухтом за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до моменту виявлення працівниками поліції зазначеного незаконного пункту прийому схову та збуту металобрухту та припинення його функціонування.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.213 КК України - здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою, відомості про яку не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, а також організація незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08.11.2019 року скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок.

Вказує, що ані орган досудового розслідування, ані суд не встановили самої події кримінального правопорушення, оскільки невстановлені дата і час його вчинення. Тобто, обставина, яка підлягає доказуванню, і яка передбачена ст.91 КПК України, є невстановленою.

Зазначає, що встановлення точної дати вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано є істотною обставиною, оскільки від дати його вчинення залежить строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Враховуючи санкцію ч.1 ст.213 КК України, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, згідно п.1 ч.1 ст.49 КК України становить три роки.

Тому, не встановивши дату і час вчинення злочину, суд першої інстанції виніс вирок, який не відповідає нормам процесуального і матеріального права, що вказує на його незаконність.

Також, вказує скаржник, ні орган досудового розслідування, ні суд не зазначають конкретно в кого саме обвинувачений здійснював прийом брухту кольорових і чорних металів, а лише формально зроблено посилання на мешканців с.Червоний Кут та інших населених пунктів Жашківського району. Жодного свідка у справі немає, який би вказував, що він приймав металобрухт; у вироку відсутнє обґрунтування систематичності його протиправних дій, тобто відсутнє посилання на кількість вчинених дій спрямованих на вчинення даного злочину та в який період часу такі дії (систематично) мали місце. Також у вироку відсутні посилання на точні дати приймання у осіб металобрухту, здійснення останніми готівкового розрахунку за металобрухт, припинення функціонування незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту, а лише формально зазначено до моменту виявлення працівниками поліції, що є не зрозумілим коли саме даний момент настав та при яких обставинах.

Крім того, вказує скаржник, в даному випадку має місце порушення порядку проведення досудового розслідування, оскільки підозра оголошувалась без існуючого відносно нього кримінального провадження, що є грубим порушенням права на захист та вказує на недопустимість всіх отриманих доказів після внесення відомостей до ЄРДР, згідно п.1 ч.2 ст.87 КПК України.

Не дивлячись на вказані обставини, зазначає апелянт, суд визнав його винним у вчиненні інкримінованого злочину. Всі докази, які надала сторона обвинувачення судом були прийняті і жодний із них не був спростований, не дивлячись на істотні порушення норм права. Натомість, всі докази які надано обвинуваченим в обґрунтування своєї непричетності до вчинення даного злочину, судом залишено поза увагою, або безпідставно спростовано. Так, судом не взято до уваги, що весь метал, який зберігається на території домоволодіння скаржника заготовлений в період часу, коли він офіційно працював заготовлювачем металу, про що надав копію трудової книжки із зазначенням посади, яка надавала право це робити на законних підставах.

Враховуючи викладене, є очевидним, що при винесенні даного вироку, на думку обвинуваченого, мають місце істотні порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в цілому дають підстави на скасування вказаного вироку.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, захисника та обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог дотримався, вірно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтовано визнав винуватість ОСОБА_7 доведеною, вірно визначив кваліфікацію злочину і призначив особі необхідне і достатнє покарання для належного виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про недоведеність його вини у прийомі брухту кольорових і чорних металів у населення безпідставні та спростовуються матеріалами провадження, а також доказами здобутими в ході досудового розслідування та дослідженими судом першої інстанції.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований перевіреними судом доказами, яким дана вірна юридична оцінка і на які суд посилається у вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 , за ч.1 ст.213 КК України, як здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичною особою, відомості про яку не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, а також організація незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК, характеризується вчиненням однієї з таких дій: здійснення прийому брухту кольорових і чорних металів фізичними особами, здійснення операцій з брухтом кольорових і чорних металів посадовими особами суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом, надання приміщень та споруд для розташування незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту.

За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину є формальним і вважається закінченим з моменту вчинення зазначених у диспозиції кримінально-правової норми дій.

Суб`єктом злочину визнається фізична осудна особа, що досягла 16 років, а також посадові особи суб`єктів господарської діяльності, відомості про яких не включено до переліку суб`єктів господарювання, що здійснюють операції з металобрухтом.

Суб`єктивна сторона аналізованого злочину характеризується прямим умислом, а його мотиви й мета можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, незважаючи на те, що він не визнав свою вину, стверджується: - даними показів у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; - даними витягу з ЄРДР № 0000563 від 05.12.2018; - даними рапорту т.в.о. о/у СКП Жашківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_11 від 04.12.2018; - даними довідки № 580 виданої виконавчим комітетом Червонокутської сільської ради Жашківського району Черкаської області; - даними витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; - даними протоколу обшуку від 18.01.2019; - даними акту зважування від 18.01.2019; - даними протоколу огляду предмету від 18.01.2019; - даними постанови про визнання речовими доказами від 18.01.2019.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Що стосується доводів обвинуваченого, що кримінальне провадження розпочато без будь-яких письмових доказів його протиправної діяльності, акти зважування є не допустимими доказами, що огляд місця події та вилучення речових доказів проведено з порушенням норм КПК України, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки відомості до ЄРДР внесені на підставі вимог статті 214 КПК України, огляд місця події та вилучення доказів, в тому числі і складання актів зважування, проведено у відповідності з вимогами статей 223, 233, 237 КПК України.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, за яке він засуджений.

Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч.1 ст.213 КК України.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.213 КК України, що доводи сторони обвинувачення щодо доведеності вини ОСОБА_7 є необґрунтованими та, що у зв`язку з цим необхідно скасувати вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08.11.2019, стосовно ОСОБА_7 та ухвалити виправдувальний вирок, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції, з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На думку апеляційного суду, місцевим судом не допущено таких істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду з мотивів, які указані в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Тому, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :