Номер провадження: 11-кп/813/1297/20
Номер справи місцевого суду: 521/3271/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового апеляційного провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 р. в рамках підготовчого судового розгляду по кримінальному провадженню №00000033, внесеного до ЄРДР 07.01.2020 року, якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, маючого середню освіту, до затримання працюючого майстром зеленого господарства ТОВ «Техсервіс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 17.07.2000 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141 КК України до 2 років та 6 місяців позбавлення волі;

- 19.03.2004 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 29.12.2005 року постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2005 року на підставі ст. 81 КК України на 9 місяців та 25 днів раніше;

- 27.11.2008 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 6 місяців позбавлення волі за попереднім вироком всього до відбуття 8 років та 6 місяців позбавлення волі, звільненого 27.01.2016 року,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України по кримінальному провадженню №00000033, внесеного до ЄРДР 07.01.2020 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 04.05.2020 року.

Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину та подальше перебування обвинуваченого під вартою вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу, а також врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Суд прийшов до переконання про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним ризикам.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що не погоджується із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- прокурором було порушено вимоги ст. 184 КПК України, при цьому суд першої інстанції на вказані порушення не звернув уваги та перейшов до розгляду клопотання прокурора, чим допустив порушення принципів рівності усіх учасників судового процесу;
- судом не зазначено жодної обґрунтованої обставини та доказів, які дають достатніх підстав вважати існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;
- судом не в повній мірі враховані обставини, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має позитивну характеристику за місцем роботи;
- судом до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовано альтернативний запобіжний захід - застава.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відносно ОСОБА_7 обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор та захисник не з`явились, однак надіслали клопотання, в яких просили проводити судовий розгляд за їх відсутності, зважаючи на введенні карантинні заходи по всій території України з метою не поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. При цьому, захисник наполягав на вимогах своєї апеляційної скарги, а прокурор просив у ній відмовити та ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 406 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Прокурором та захисником були поданні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутністю, тому суд, зважаючи на вказані клопотання, а також карантинні заходи, введені відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25 березня 2020 р. №338-р, згідно з яким, з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до статті 14 та частини другої статті 78 Кодексу цивільного захисту України, яким установлено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 24 квітня 2020 року, вважає за можливим розглянути апеляційну скаргу у письмову провадженні.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси надійшло кримінальне провадження №00000033, внесене до ЄРДР 07.01.2020 року, під час підготовчого засідання якого відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, клопотання, а також ухвалу суду щодо застосування або продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Зважаючи на що, апеляційний суд проаналізувавши матеріли кримінального провадження, надані суду апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції в повній мірі досліджені обставини, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини знайшли своє відображення в мотивувальній частині ухвали, в тому числі судом взято до уваги прецеденте право Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практику ЄСПЛ, яка враховується при вирішенні питання щодо застосування відносно особи найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під варто.

Так, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкість інкримінованого йому злочину, який посягнув на найвищу соціальну цінність держави, а саме життя особи, а в даному випадку життя трьох потерпілих, наявність у нього не погашеної судимості а вчинення аналогічного злочину, а також судимостей за вчинення інших умисних злочинів, за які ОСОБА_7 реально відбував покарання.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про необхідність відступу від правил поваги свободи особи та відсутність з огляду на це підстав щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд вважає, що прокурором доведено, а судом першої інстанції перевірено наявність обставин, які на даний час виключають можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу з огляду на існування ризику переховування від суду, оскільки у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні закінченого замаху на вбивство трьох осіб, смерть яких настала за незалежними від обвинуваченого обставинами, а зважаючи на характер вчиненого злочину, обвинувачений бажав настання найтяжчих наслідків, що може свідчити про існування ризику продовження вчинення злочину, в якому він обвинувачується, а також впливу на потерпілих з метою зміни ними своїх показань.

Водночас, колегія суддів вважає, що прокурором доведена, а судом першої інстанції врахована наявність існування ризику вчинення іншого злочину з огляду на попередні судимості обвинуваченого, а також ризик переховування, оскільки він неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі та з метою уникнення можливого покарання за вказаним злочином може вдатися до спроб переховування від суду.

У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейського Суду з прав людини визначено, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Колегія суддів, зважаючи на рішення ЄСПЛ у вищевказаній справі, вважає, що наявність попередніх судимостей, в тому числі за аналогічний злочин, невисоку моральність обвинуваченого як соціальної особи, що здатна вчинити дії, пов`язані з позбавленням життя не однієї людини, може свідчити про об`єктивне існування вище вказаних ризиків.

При цьому, доводи захисника про неврахування судом першої інстанції позитивної характеристики особи обвинуваченого з місця роботи, а також наявність у нього дружини, що може свідчити про міцні соціальні в`язки, колегія суддів оцінює критично, оскільки захисником до своєї апеляційної скарги не додано жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

В свою чергу, навіть при підтверджені наявності у останнього шлюбних відносин, а також позитивної характеристики, зазначені обставини жодним чином не вплинули на поведінку ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я декількох осіб, що було вчинено із завчасно заготовленим бойовим припасом.

Доводи захисника ОСОБА_6 щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою апеляційний суд знаходить не обґрунтованими матеріалами провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, обставин та характеру вчиненого злочину, а також особи обвинуваченого, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно існують з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Доводи захисника з приводу невручення йому та обвинуваченому копії клопотання про застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ч. 2 ст. 184 КПК України, колегія суддів знаходить частково обґрунтованими, однак не вважає зазначені порушення такими, що істотно могли вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення.

Водночас, відповідно до журналу судових засідань захисник не заявляв клопотання про надання йому та обвинуваченому часу для ознайомлення із клопотанням прокурора, а зазначив про те, що він заперечує проти такого клопотання.

З приводу доводів захисника ОСОБА_6 щодо незастосування судом першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Пунктом 3 цієї частини статті передбачено, що суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, чим і скористався суд першої інстанції, заначив про це в мотивувальній частині ухвали від 05.03.2020 р. з чим також погоджується і апеляційний суд, та вважає, що обставини зазначеного злочину є такими, що виключають можливість застосування відносно ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05.03.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 04.05.2020 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4