Категорія:ч.1 ст.115 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 10 жовтня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцька Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, неодруженого, працює мерчендайзером у приватного підприємця ОСОБА_9 , не судимого, засуджено за ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленням волі на строк 7 (сім) років.
Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 24 вересня 2018 року, тобто з дня його фактичного затримання.
Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2018 року.
У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 24 вересня 2018 року близько 18 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою умисного протиправного позбавлення життя іншої людини, під час сварки з ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар ножем в ділянку грудної клітки, внаслідок чого, вищевказаними, умисними, протиправними діями спричинив потерпілому, відповідно до висновку судово-медичного експерта №505 від 07.11.2018 року, тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудної клітки по її передній поверхні справа, що проникає в грудну порожнину з подальшим ушкодженням серцевої сорочки та висхідної частини дуги аорти, ускладнених гемоперикардом та незначним правобічним гемотораксом, яке ускладнилось гострою серцевою недостатністю через неможливість серцю розширюватись, які належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент їх заподіяння, і які в даному конкретному випадку спричинили смерть потерпілого на місці події.
У поданій апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 11 років позбавлення волі. В решті вирок суду прокурор просить залишити без змін. Вважає, що суд у вироку не дав належну оцінку тому, що обвинувачений ОСОБА_7 вже в кінці судового розгляду, після допиту потерпілих, свідків та дослідження письмових доказів, хоч і визнав свою вину повністю, однак при цьому вказав, що наміру вбивати ОСОБА_10 не мав, а його поведінка була спровокована діями самого ж потерпілого, що свідчить про відсутність в обвинуваченого щирого каяття та жалю з приводу скоєного ним злочину. При цьому, потерпіла ОСОБА_11 наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання. Крім того, вказує і про те, що суд не надав належної оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та обставинам вчиненого обвинуваченим злочину.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник у поданих кожним окремо апеляційних скаргах просять вирок суду змінити. На їхню думку, суд призначаючи покарання не взяв до уваги всіх обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними і аморальними діями самого потерпілого, його позитивні характеристики по місцю навчання, проживання та у релігійній громаді, наявність постійного місця проживання, а також те, що він є старшим з дітей у багатодітній сім`ї, допомагає матері доглядати за меншими дітьми, працевлаштований, де також характеризується позитивно, раніше не судимий, є особою молодого віку. Вважають, що судом не взято до уваги і той факт, що подія сталась внаслідок аморальної поведінки потерпілого ОСОБА_10 , а після удару ножем ОСОБА_7 разом з іншими присутніми одразу ж викликав швидку допомогу та залишився на місці події, і по прибуттю поліції зізнався у скоєному. Зазначають також, що обвинувачений не хотів спричинити смерть потерпілому, а лише мав намір налякати останнього.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає, що із урахуванням свідчень обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він жодним чином не хотів спричинити смерть потерпілому, а лише мав намір його налякати, аби той припинив ображати його матір, його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши йому покарання за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнищої межі, встановленої санкцією статті.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в скарзі просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши йому покарання за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнищої межі, встановленої санкцією статті.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги і просили їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора, - залишити без змін, прокурора, який апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника просили відхилити, а апеляційну скаргу сторони обвинувачення, - задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню : 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, місцевий суд проаналізував зібрані у кримінальному провадженні докази для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
Обставини, встановлені у вироку, ґрунтуються на повному, всебічному та неупередженому дослідженні доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.
Так, суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку показанням самого обвинуваченого, який фактично не заперечив перебігу подій з його участю за обставин, викладених в обвинуваченні, пояснив механізм нанесення ним удару ножем в ділянку грудної клітки потерпілого ОСОБА_10 під час конфлікту, від чого той впав та помер на місці цієї події.
Таке рішення про доведеність винуватості ОСОБА_7 суд першої інстанції обґрунтував також: показаннями свідка ОСОБА_12 - матері обвинуваченого; інших свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були на місці події; протоколом огляду місця події від 24.09.2018 з фототаблицями до нього, яким зафіксовано загальну обстановку в приміщенні, загальний вигляд та положення трупа з ознаками насильницької смерті, зовнішній вигляд предмету схожого на ніж, на поверхні якого наявні сліди речовини бурого кольору, ззовні схожої на кров; протоколом огляду трупа від 25.09.2018 року, яким зафіксовано загальний вигляд трупа ОСОБА_10 в секційному приміщенні моргу ВОБ СМЕ, і його речей (одягу); висновками судово-медичних експертиз щодо трупа ОСОБА_10 №505 від 07.11.2018 року та №61-МК від 09.11.2018 року; висновком судово-медичної експертизи щодо обвинуваченого ОСОБА_7 №691 від 04.10.2018 року; консультативним висновком спеціаліста №2631 від 24.09.2018 року, яким встановлено, що ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння середньо-важкого стану; актом №448 наркологічної експертизи ВОД від 10.10.2018 року, яким встановлено психічні та поведінкові розлади у ОСОБА_7 внаслідок вживання алкоголю, а також те, що на час скоєння інкримінованих дій, він в стані паталогічного алкогольного сп`яніння не перебував; висновком судово-психіатричної експертизи №285 від 23.10.2018 року, згідно якого, у ОСОБА_7 ознак будь-якого психічного захворювання, і тимчасово хворобливого розладу психічної діяльності в період, що відноситься до часу вчиненні інкримінованих йому дій, не виявлялося, і на момент вчинення таких дій в стані емоційного збудження або напруження, що можуть розглядатися, як психологічна підстава сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту), не перебував, він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, та іншими доказами, які є об`єктивними та відтворюють повну картину подій вчиненого злочину.
При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.
Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України, а саме: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто - в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (вбивство), повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами.

При цьому, доводи захисника обвинуваченого про те, що дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а не за ч.1 ст.115 КК України, з посиланням на те, що обвинувачений жодним чином не хотів спричинити смерть потерпілому, а лише мав намір його налякати, аби той припинив ображати його матір, до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, згідно роз`яснень, які містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові № 5-32 кс 12 від 31 січня 2013 року.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачений свідомо припускав можливість настання наслідків у виді смерті, хоча, можливо, й не бажав позбавити життя, а тому в його діях присутній непрямий умисел на спричинення смерті потерпілому.
Виходячи із перевірених матеріалів провадження, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та хоч і не бажав, проте свідомо допускав, що нанесення потерпілому удару ножем в область життєво важливої ділянки тіла грудної клітки, може призвести до смерті потерпілого, тобто його дії свідчать про вчинення умисного вбивства потерпілого з непрямим умислом.
Не доводить відсутність умислу на вбивство і поведінка обвинуваченого в частині виклику швидкої допомоги відразу ж після заподіяння ушкодження потерпілому, про що вказує сторона захисту, оскільки розцінюється апеляційним судом як усвідомлення своїх дій та бажання відвернути їх наслідки. Даний факт було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання, проте це не спростовує висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Таким чином, апеляційний суд повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, є правильною.
За таких обставин, посилання захисника обвинуваченого про перекваліфікацію дій останнього на ч.2 ст.121 КК України апеляційний суд розцінює як стратегію захисту, спростовану судом першої інстанції, яка є нічим іншим, як способом пом`якшення кримінальної відповідальності для винного. При цьому, як вбачається з апеляційних скарг сторони захисту, обвинувачений просить призначити йому покарання за ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України, а його захисник у своїй скарзі, - за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України.
Крім того, доводи захисника при апеляційному розгляді провадження щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України колегія суддів вважає таким, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 наніс удар ножем в життєво важливий орган - ділянку грудної клітки, серця, а згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» № 2 від 07.02.2003 року, питання про умисел необхідно вирішувати із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Прокурор у поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості.
Проте, такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі, поданій прокурором.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і дані про його особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність застосування до обвинуваченого саме мінімального строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого у санкції ч.1 ст.115 КК України.

До обставин, які обтяжують покарання, суд правильно відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а до пом`якшуючих покарання обставин, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинений ним злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу залежно від ступеня тяжкості, відноситься до особливо тяжких, у вчиненні якого обвинувачений свою вину визнавав, і лише звертав увагу суду на те, що наміру вбивати потерпілого не мав.

З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема його молодий вік, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи. Взято також до увагу і поведінку потерпілого до отримання ним тілесних ушкоджень від дій обвинуваченого.

При призначенні покарання враховано було місцевим судом і думку двох потерпілих, один з яких наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, а інший, - покладався на розсуд суду.
Проаналізувавши вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу винного й інші обставини кримінального провадження.

За таких обставин, призначене обвинуваченому покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, й не є надто м`яким в даній ситуації, як про це вказує прокурор.

Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.115 КК України, відповідає тяжкості вчиненого та особі винного.

Таким чином, підстав для скасування вироку в частині призначеного покарання та призначення обвинуваченому більшого строку покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, апеляційний суд не вбачає.

Крім того, беручи до уваги вищенаведені обставини, які враховуються при призначенні покарання та норми законодавства з цього приводу, колегія суддів вважає, що підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, як про це просить сторона захисту, - немає.

Будь-яких порушень кримінального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, і зокрема в частині призначеного покарання, апеляційним судом не встановлено.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду щодо вирішення питання про вирішення долі речових доказів, оскільки він повністю відповідає положенням ст.100 КПК України.

Таким чином, апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та його захисника на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 10 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді