КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, матеріали з кримінального провадження № 0006904 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 06 лютого 2020 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, в тому числі на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі, а також особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисне вбивство, не працює, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує загроза ухилення обвинуваченого від суду, перешкоджання встановленню істини у справі, продовження ним злочинної діяльності, а також і з метою забезпечення виконання процесуальних _____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/1061/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

рішень, суд визнав необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку та виконання ним, покладених процесуальних обов`язків, не знайшовши підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати частково ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу щодо більш м`якого виду запобіжного заходу.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що застосований запобіжний захід є несправедливим, оскільки, незважаючи на правову кваліфікацію даного кримінального правопорушення, висновки суду не підтверджуються доказами та дослідженою під час судового розгляду експертизою.

Крім того, стосовно Акту судово-медичного дослідження судом проігноровано вимоги ст. 86 КПК України щодо допустимості доказів та те, що слідчий експеримент проведено з порушенням вимог ч. 4 ст. 223 та ч. 5 ст. 240 КПК України.

Також суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення даної ухвали не взяв до уваги існування обставин, які виключають його причетність до інкримінованого злочину, не в повному обсязі прийняв до уваги показання, надані в судовому засіданні, та відсутність достатніх доказів зі сторони обвинувачення, які б вказували на причетність до вбивства.

За таких обставин, просить розглянути у судовому засіданні доцільність доказів та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке б відповідало Конституції України та чинному кримінальному процесуальному закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційної скарги, і зокрема ОСОБА_7 , який просив скасувати ухвалу про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати йому більш м`який запобіжний захід, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006904 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 09 грудня 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 лютого 2020 року включно.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має значний ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками (смерть особи), та за яке передбачено покарання, в т.ч. у виді довічного позбавлення волі, а також, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, перешкоджати встановленню істини у справі, продовжити злочинну діяльність, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує, та ту обставину, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за умисне вбивство, не працює, що розцінюється не як доказ винуватості особи, а як інформація, яка його характеризує та створює ризики вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, у разі перебування його на волі, та переховування від суду, та враховуючи те, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого про недоречність тримання його під вартою, з огляду на те, що жоден з наведених стороною обвинувачення ризиків не доведений, а обґрунтованих доказів скоєння ним інкримінованого кримінального правопорушення не має, є безпідставними, оскільки надавати оцінку доказам на цій стадії процесу суд не має права, а рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 суд першої інстанції в даному випадку прийняв на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного вбивства та не працює, підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставитьсяу вину ОСОБА_7 ,дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровськогорайонного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, якою ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 06 лютого 2020 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3