ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/819/332/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: скарга на ухвалу про
обрання запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в рамках кримінального провадження № 003156 матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 року, якою продовжено відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено на 60 днів до 11.02.2020 року, включно.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити йому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання.
В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що ухвала про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є незаконною, не вмотивованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину на даний час судовим рішенням не встановлена, з матеріалів кримінального провадження не вбачається будь-яких допустимих доказів щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального провадження, будь-які речові докази відсутні, проведені слідчі дії є недопустимими доказами, та як проведені з порушенням норм КПК України, ОСОБА_8 заперечує свою участь у вказаному кримінальному правопорушенні, зазначаючи своє місцезнаходження у вказаний час в іншому місці, що підтверджується відеозаписами з камер зовнішнього спостереження, вилучені фрагменти сліду долоні та пальців рук при огляді місця події не належать ОСОБА_8 .
Щодо можливих ризиків при зміні запобіжного заходу ОСОБА_8 необхідно прийняти до уваги те, що висновки колегії суддів щодо можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення не відповідають дійсності.
Також зазначає про те, що обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою з 20.06.2019 року, строк тримання під вартою неодноразово продовжувався в період досудового розслідування.
Фактично на обвинуваченого ОСОБА_8 здійснюється тиск шляхом його незаконного, бездоказового тримання під вартою без проведення судових засідань.
Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Водночас, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою ризики, які були підставою для обрання заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - не відпали.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

А отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, є в наявності ризики, що він може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років.
На цій стадії судового розгляду суд не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність чи недоведеність винуватості обвинуваченого, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочинів, де перевіряється наявність ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні до підозрюваного даного запобіжного заходу, не зменшились, а також наявність можливості у обвинуваченого незаконного впливу на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні були враховані судом першої інстанції при продовженні запобіжного заходу.
Так на думку колегії суддів, у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Також колегія суддів враховує суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , зокрема проти власності, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого злочину та те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Тому твердження захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.
Враховуючи наведене, доводи апелянта відносно необґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України є безпідставними.
З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1,3,5 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винними у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою відносно нього, про що просить захисник ОСОБА_7 .
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

П О С ТА Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.12.2019 року, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено на 60 днів до 11.02.2020 року, включно - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .