Справа №573/701/20
Номер провадження 1-кс/573/231/20

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід,
ВСТАНОВИВ:
28 квітня 2020 року до Білопільського районного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну довічного позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до вимог ст. 35 КПК України зазначене клопотання було передано для розгляду судді ОСОБА_3 .
13 травня 2020 року суддя ОСОБА_3 заявила самовідвід, посилаючись на наявність підстав, визначених ст. 75 КПК України, оскільки в ухвалі Білопільського районного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року вона вже висловила думку щодо непідсудності вказаної справи Білопільському районному суду Сумської області.
Засуджений ОСОБА_4 та суддя ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, їх неявка не перешкоджає проведенню судового засідання, оскільки їх участь в судовому засіданні не була визнана судом обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд.

Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Як зазначив ЄСПЛ у п. 69 рішення від 10.12.2009, яке набуло статусу остаточного 10.03.2010, у справі «Мироненко та Мартенко проти України» (заява №4785/02)

український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм, оскільки згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для дотримання п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у йог безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.
На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.
Крім того, у справі «Романова проти України» ЄСПЛ визнав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки справа переглядалася суддею, який і першого разу розглядав її.

Оскільки суддя ОСОБА_3 в ухвалі Білопільського районного суду Сумської області від 29 квітня 2020 року вже висловила думку щодо непідсудності клопотання ОСОБА_4 . Білопільському районному суду Сумської області, тому вона не може приймати участь із зазначених вище причин і суд приходить до висновку, що заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід необхідно задовольнити.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід у справі №573/701/20 за клопотанням засудженого ОСОБА_4 про заміну довічного позбавлення волі на певний строк задовольнити та прийняти її самовідвід.
Ухвала суду оскарженню не підлягає і набирає чинності з моменту її постановлення.

Суддя