ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/71/19 Справа № 695/3213/16-к Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.289 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги:

- обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

- прокурора в об`єднаних кримінальних провадженнях ОСОБА_11 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24 травня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м.Черкаси, громадянина України, українця, маючого середню освіту,

непрацюючого, одруженого, маючого малолітню дитину

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , учасником бойових дій, інвалідом, депутатом,

ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не являється, раніше судимого: 26.05.2016

Рівненським районним судом за ч.1 ст.185 КК України до штрафу 850 грн.,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.289, ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі;

за ч.1 ст. 187 КК України п`ять років позбавлення волі;

за ч.2 ст. 187 КК України сім років позбавлення волі із конфіскацією майна;

за ч.1 ст. 289 КК України чотири роки позбавлення волі;

за ч.2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити сім років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 24.05.2018.

Зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_10 за період з 26.08.2016 по 24.05.2018 відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 залишено тримання під вартою.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

уродженця м.Черкаси, громадянина України, українця, з середньою освітою,

непрацюючого, проживаючого однією сім?єю із жінкою без шлюбу, фактично

проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , учасником

бойових дій, інвалідом, депутатом, ліквідатором наслідків аварії ЧАЕС не

являється, раніше судимого:

1) 31.03.2007 Соснівським районним судом в м.Черкаси за ч.2 ст.186 КК України до

4 років позбавлення волі, на підставі ст.104 КК України звільнити від відбування

покарання з іспитовим строком 2 роки; 20.02.2009 постановою Соснівського

районного суду м.Черкаси скасовано звільнення від відбування покарання з

іспитовим строком, направлений в місця позбавлення волі на 4 роки, звільнений

14.09.2011 постановою Песчанського районного суду Вінницької області на

підставі ст.2 ЗУ «Про амністію»;

2) 29.11.2012 Соснівським районним судом м.Черкаси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст.

69, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 19.10.2015 по

відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 і ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі;

за ч.2 ст. 186 КК України п`ять років позбавлення волі;

за ч.2 ст. 15 і ч.2 ст. 186 КК України чотири роки позбавлення волі

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити п`ять років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 24.05.2018.

Зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення ОСОБА_9 за період з 01.11.2016 по 24.05.2018 відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено повністю. Стягнуту із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 матеріальні збитки на суму 8000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_14 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальних збитків на 179770 грн., моральної шкоди на суму 50000 грн. залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_15 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальних збитків на суму 2400 грн. залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди на суму 10000 грн. залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди на суму 4000 грн. залишено без розгляду.

Роз`яснено ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 право, передбачене ч.2 ст. 257 ЦПК України, про можливість повторного звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1803,78 грн.

Вирішена доля речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що він 03.07.2016 близько 09.30 год., перебуваючи поблизу будинку №21, що по вул. Амосова в м.Черкаси за раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, повторно заволодів частиною золотого ланцюга, що належить ОСОБА_15 , за наступних обставин. Так, ОСОБА_10 прийшов до реабілітаційного центру «Від серця до серця», що розташований за адресою: м.Черкаси, вул. Репіна, 12/1, увійшовши в довіру ОСОБА_15 попросив останню пройти за ним за кут будівлі реабілітаційного центру, в сторону вул. Амосова в м. Черкаси та підійшовши до будинку №21, що по вищевказаній вулиці, та знаходячись позаду ОСОБА_15 , схопив правою рукою золотий ланцюжок, котрий знаходився у неї на шиї та шляхом ривка зірвав частину вказаного ланцюга, після чого із викраденим майном з місця вчинення злочину зник. Вищевказаним майном ОСОБА_10 розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_15 матеріальної шкоди на суму 2400 грн..

Також він, 05.08.2016 близько 13.00 год., за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_9 на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), перебуваючи разом із ОСОБА_9 біля будинку №10/2 по вул. Ярославська в м.Черкаси, а саме біля під`їзду №1, побачивши ОСОБА_17 , яка разом із донькою прямувала до вказаного під`їзду та в якої на шиї перебував золотий ланцюжок із ладанкою «Божої матері», та маючи на меті умисел на незаконне заволодіння чужим майном, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 після того як ОСОБА_17 з донькою зайшла до під`їзду, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, перебуваючи на сходах ліфтової площадки першого поверху, у момент коли притиснув ОСОБА_17 до стіни, вчинив умисні дії, які не охоплюються умислом грабежу і який був заплановано разом із ОСОБА_9 та самостійно вийшов за межі попередньої змови із останнім. Так, задля припинення опору потерпілої та досягнення мети заволодіння її майном, продемонстрував ніж, про існування якого не зав ОСОБА_9 , чим вчинив дії, спрямовані на залякування негайного застосування фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої ОСОБА_17 .. В цей момент ОСОБА_9 , який з`явився на ліфтовому майданчику дещо пізніше, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_17 золотий ланцюжок з ладанкою «Божої матері», та відразу побіг на вулицю, а ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_17 до ліфта, також вибіг за ОСОБА_9 .. Після цього останні із викраденим майном із місця вчинення злочину зникли та розпорядилися ним на свій розсуд, чим заподіяли ОСОБА_17 матеріальної шкоди на суму 4000 грн..

Також, він 07.08.2016 близько 11.30 год., повторно, переслідуючи мету на незаконне заволодіння чужим майном, перебуваючи на пляжу річки Дніпро, що неподалік будинку №6 по вул. Жужоми в м.Черкаси, побачивши ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка там відпочивала, та у якої на шиї знаходився золотий ланцюжок із хрестиком, реалізуючи свій злочинний умисел корисливого мотиву, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, умисно, підійшовши до ОСОБА_18 та діставши ножа, тим самим погрожуючи застосувати насильство, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, наказав відати йому золотий ланцюжок із хрестиком, та коли остання відмовилася, ОСОБА_10 схопив правою рукою золотий ланцюжок з хрестиком та шляхом ривка зірвав їх з шиї ОСОБА_18 , після чого із викраденим майном зник із місця вчинення злочину. Вищевказаним майном ОСОБА_10 розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_18 матеріальної шкоди на суму 20922,69 грн..

Крім того, ОСОБА_10 01.07.2016 близько 18.30 год. перебуваючи у лісовому масиві в межах сільської ради с.Благодатне, Золотоніського району, Черкаської області, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, реалізовуючи його, умисно, протиправно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, примусово відсторонив потерпілого ОСОБА_19 від керування шляхом виштовхування його із водійського сидіння автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. НОМЕР_1 , після чого пересів за кермо зазначеного транспортного засобу, включив двигун та почав його рух, таким чином заволодів автомобілем марки «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 ..

Він же, 06.08.2016 приблизно о 04.00 год., повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до салону автомобіля "ЗАЗ 968", д.н.з. НОМЕР_2 , жовтого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_16 , та розібравши замок запалення, шляхом з`єднання дротів, завів двигун вказаного автомобіля і з місця вчинення злочину зник, таким чином умисно, незаконно, заволодів транспортним засобом. Потім ОСОБА_10 поїхав на вищевказаному автомобілі через дамбу річки Дніпро в бік м. Золотоноша Черкаської області, де не доїжджаючи с. Чапаєвка Золотоніського району Черкаської області, залишив автомобіль "ЗАЗ 968", д.н.з. НОМЕР_2 на узбіччі дороги.

Цим же вироком, визнано винним та засуджено ОСОБА_9 , за те що він 29.05.2016 близько 04.00 год. повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за допомогою металевої труби, заздалегідь підшуканої для вчинення крадіжки, віджав вікно сховища, яке розташоване в підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_20 , та проник до вказаного приміщення, звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів, викрав чуже майно, а саме: «Бас гітару J&D5st», вартістю 7680 грн. та електрогітару «Line 6 wariax», вартістю 11 000 грн., а всього викрав майно на загальну суму 18 680 грн., після чого з викраденим з місця вчинення зник.

ОСОБА_9 05.08.2016 близько 13.00 год., повторно, за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_10 на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), перебуваючи разом із останнім біля будинку №10/2 по вул. Ярославська в м. Черкаси, а саме біля під`їзду №1, побачивши ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка разом із донькою прямувала до вказаного під`їзду та в якої на шиї перебував золотий ланцюжок із ладанкою «Божої матері», та реалізуючи свій злочинний умисел, після того як ОСОБА_17 з донькою зайшла до під`їзду, керуючись корисливим мотивом, умисно, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, перебуваючи на сходах ліфтової площадки першого поверху, в той момент коли ОСОБА_10 притиснув ОСОБА_17 до стіни, не усвідомлюючи, що ОСОБА_10 вчиняє дії, які не були попередньо заплановані ними із-за швидкого розвитку подій, при цьому не сприяв застосуванню насильства та не скористався ним для заволодіння майном потерпілої, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_17 золотий ланцюжок з ладанкою «Божої матері», а після чого із викраденим майном разом із ОСОБА_10 зник з місця пригоди, та в подальшому розпорядилися ним на свій розсуд, чим заподіяли ОСОБА_17 матеріальної шкоди на суму 4000 грн..

Він же, 10.08.2016 близько 11.10 год. перебуваючи поблизу будинку № 9, що по вул. Г.Майдану (Гайдара) в м. Черкаси повторно, за раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, умисно заволодів золотим ланцюгом, що належить ОСОБА_21 за наступних обставин. Так, ОСОБА_9 знаходячись в арці між будинками № 9 та № 7 що по вул. Г.Майдану (Гайдара) в м. Черкаси побачив раніше незнайому йому особу ОСОБА_21 .. В цей час ОСОБА_9 помітив, що у останньої на шиї знаходиться золотий ланцюг, яким він вирішив заволодіти. В подальшому ОСОБА_9 прослідував за вищевказаною особою та знаходячись позаду ОСОБА_21 , схопив правою рукою золотий ланцюжок котрий знаходився у неї на шиї та шляхом ривка зірвав вказаний ланцюг, та після чого із викраденим майном зник із місця вчинення злочину. Вищевказаним майном ОСОБА_9 розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_21 матеріальної шкоди на суму 7000 грн..

Також, він 22.08.2016 близько 14.25 год. перебуваючи поблизу будинку №34, що по вул. Ярославській в м.Черкаси повторно, з корисливих мотивів, за раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, заволодів частиною золотого ланцюга, що належить ОСОБА_13 , за наступних обставин. Так, ОСОБА_9 знаходячись поблизу будинку № 34, що по вул. Ярославській в м.Черкаси поблизу під`їзду №4 побачив раніше незнайому потерпілу ОСОБА_13 , яка заходила до вищевказаного під`їзду, в цей час ОСОБА_9 помітив, що у останньої на шиї знаходиться золотий ланцюг, яким він вирішив умисно заволодіти. В подальшому ОСОБА_9 прослідував за вищевказаними особами до під`їзду, де поблизу ліфтової камери, знаходячись збоку ОСОБА_13 , схопив правою рукою золотий ланцюжок, який знаходився у неї на шиї та шляхом ривка зірвав частину вказаного ланцюга, та після чого із викраденим майном зник із місця вчинення злочину. Вищевказаним майном ОСОБА_9 розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 8000 грн..

Також він, 29.08.2016 близько 12.50 год. перебуваючи поблизу будинку № 34, що по вул. Сумгаїтській в м. Черкаси повторно, за раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, заволодів частиною золотого ланцюга, що належить ОСОБА_22 , 1952 р.н., за наступних обставин. Так, ОСОБА_9 знаходячись поблизу будинку № 34, що по вул. Сумгаїтській в м.Черкаси поблизу під`їзду №4, побачив раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_22 , яка заходила до вищевказаного під`їзду разом із дитиною, в цей час ОСОБА_9 помітив, що у останньої на шиї знаходиться золотий ланцюг, яким він вирішив заволодіти. В подальшому ОСОБА_9 прослідував за вищевказаними особами до під`їзду, де поблизу ліфтової камери, знаходячись збоку ОСОБА_22 , схопив правою рукою золотий ланцюжок, який знаходився у неї на шиї та шляхом ривка зірвав частину вказаного ланцюга, та після чого із викраденим майном зник із місця вчинення злочину. Вищевказаним майном ОСОБА_9 розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв ОСОБА_22 матеріальної шкоди на суму 7000 грн..

Він же, 24.08.2016 близько 12.00 год., знаходячись поблизу будинку № 30, що по вул. Ярославській в м.Черкаси поблизу під`їзду № 2, повторно, з корисливих мотивів, за раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, побачивши раніше незнайому йому потерпілу ОСОБА_23 , 1937 року народження, яка заходила до цього під`їзду, та помітивши, що у останньої на шиї знаходиться золотий ланцюг, вирішив ним заволодіти. В подальшому ОСОБА_9 прослідував за потерпілою до під`їзду, де поблизу ліфтової камери, знаходячись з лівої сторони позаду ОСОБА_23 , схопив правою рукою золотий ланцюжок, який знаходився у неї на шиї, та шляхом ривка зірвав частину вказаного ланцюга, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі, оскільки в момент ривка упустив із рук цю частину ланцюжка, із-за цього майно не перейшло до володіння ОСОБА_9 , що не дало можливість йому розпорядиться ним.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просив змінити вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.05.2018 в частині призначеного покарання та застосувати положення ст.69 КК України, враховуючи наявність пом`якшувальних обставин. Просив перерахувати термін попереднього ув`язнення з моменту його затримання та взяття під варту по день проголошення апеляційним судом рішення згідно рішення Верховного Суду та положень ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні покарання. Апеляційні вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував всіх пом`якшуючих обставин та не взяв до уваги, що обтяжуючих обставин не встановлено. Зауважив, що на початку судового розгляду справи він подав клопотання про дотримання розумних строків розгляду даного кримінального провадження, однак його клопотання не було розглянуто та не винесено рішення стосовно цього клопотання;

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_24 просив змінити вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.05.2018 в частині призначеного покарання та застосувати дію положень ст.69 КК України, враховуючи наявність пом`якшувальних обставин. Просив перерахувати термін попереднього ув`язнення з моменту його затримання та взяття під варту по день проголошення апеляційним судом рішення згідно положень ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні покарання. Зауважив, що під час судового розгляду він заявляв клопотання про зміну його адвоката, якого йому було надано за рахунок держави, оскільки він не міг обрати з ним позицію його захисту, однак йому було відмовлено з необґрунтованих підстав.

В апеляційній скарзі прокурор в об`єднаних кримінальних провадженнях ОСОБА_11 просив скасувати вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.05.2018 р. відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених через м`якість. Також просив у ході перегляду вказаного вироку частково дослідити матеріали кримінального провадження, а саме письмові докази у кримінальному провадженні та характеризуючи дані на обвинувачених, надані суду першої інстанції, і надати вказаним доказам належну правову оцінку, та постановити новий вирок, яким:

визнати винним ОСОБА_25 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.3 ст.289, ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання :

- за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.3 ст.289 КК України 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.187 КК України 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч.2 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того, апелянт просив перерахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з урахуванням положень, зазначених в апеляційній скарзі. В решті просив вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор послався на те, що суд, вирішуючи питання про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч.2 ст.187 КК України на ч.1 ст.187 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_17 ) та з ч.3 ст.289 на ч.1 ст.289 КК України (по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_14 ), а дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_17 ) та з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_23 ) не врахував всіх обставин провадження в сукупності, та ухвалив вирок в порушення вимог ст.374 КПК України.

Так, суд перекваліфіковуючи діяння ОСОБА_10 з ч.3 ст.289 на ч.1 ст.289 КК України, (по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_14 ) зазначивши, що не доведено таку кваліфікуючу ознаку, як погроза застосування насильства, а саме ножа, до потерпілого, під час незаконного заволодіння транспортним засобом, прийшов до такого висновку лише виключно з показів обвинуваченого, відкинувши при цьому інші докази, а саме, вилучений під час огляду місця події речовий доказ (ніж), який було виявлено та вилучено органом досудового розслідування в ході огляду місця події, зазначивши, що на ньому не було виявлено слідів, які б доводили причетність обвинуваченого ОСОБА_10 до його використання. Разом з тим, в епізоді відносно потерпілої ОСОБА_18 також було вилучено ніж, на якому не виявлено відбитків пальців ОСОБА_10 , однак цей доказ суд взяв до уваги.

По епізоду відносно потерпілої ОСОБА_17 , суд перекваліфікувавши діяння ОСОБА_9 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України, і відповідно діяння ОСОБА_10 з ч.2 ст.187 КК України на ч.1 ст.187 КК України, законодавчо не обґрунтував таку перекваліфікацію. Зокрема при перекваліфікації злочинів суд врахував характер вчинених попередніх злочинів, що може бути враховано лише під час аналізу особи правопорушника, його характеристики, тощо, однак не під час вирішення питання про кваліфікацію дій обвинуваченого.

По епізоду відносно потерпілої ОСОБА_23 , судом перекваліфіковано діяння ОСОБА_9 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України. Однак, при цьому суд взяв до уваги, покази обвинуваченого, який зазначив, що після того, як він зірвав з шиї потерпілої ланцюжок, той випав у нього з рук, таким чином він не зміг ним розпорядитися, а тому суд вирішив, що ОСОБА_9 з причин, які не залежали від його волі, не закінчив злочин, а саме, грабіж ОСОБА_23 ..

Суд у вироку зазначає, що «… стороною обвинувачення не доведено, що майно, яке відкрито викрав ОСОБА_9 у потерпілої ОСОБА_23 , перейшло до володіння останнього і він міг розпорядитися ним…» Разом з цим, саме формулювання «відкрито викрав» (а не «намагався відкрито викрасити»), яке вживається судом, охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а не ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

Також прокурор вважає, що розмір покарання призначене судом ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є м`яким, оскільки інкриміновані їм злочини є тяжкими, скоювали вони їх неодноразово та раніше притягувалися до кримінальної відповідальності.

Окрім того, апелянт просив перерахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з урахуванням ч.5 ст.72 КК України, Закону України від 26.11.2015 р. №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», оскільки рішення суду, викладене у вироку, щодо зарахування обвинуваченим у строк покарання попереднього ув`язнення з дня затримання по день оголошення вироку 24.05.2018 виходячи з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, є неправильним та законодавчо необґрунтованим.

В доповненні до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 ставиться питання про необхідність виділення відносно ОСОБА_10 матеріалів кримінального провадження в окреме провадження та скасування вироку Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 травня 2018 року і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів доповнення обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що, на його погляд, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 травня 2018 року є незаконним.

Так, по епізодах відкритого заволодіння майном у ОСОБА_26 та ОСОБА_18 судом неправильно кваліфіковані його дії на вчинення розбою поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Жодним доказом, який би об`єктивно підтверджував використання ним ножа та був оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України в оскаржуваному вироку не наведено. В даному випадку суд в порушення презумпції невинуватості, виходячи виключно з показань потерпілих ОСОБА_26 та ОСОБА_18 фактично припускає можливість використання ним ножа для погроз застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілих. При цьому суд не достатньо мотивував, в чому він вбачає застосування чи погрози застосування такого насильства, лише зазначивши, що використання таких засобів (ножів) має тенденцію для вчинення розбою.

Висновки суду про його винуватість у розбійному нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, не відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені судом першої інстанції та не в повній мірі ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які поверхнево досліджені в судовому засіданні, а тому юридична оцінка його дій ґрунтується на припущеннях, не відповідає фактичним обставинам справи, та є невірною.

При таких обставинах його дії відносно потерпілих ОСОБА_26 та ОСОБА_18 мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як грабіж вчинений повторно.

В той же час дії обвинуваченого ОСОБА_27 епізоду відкритого заволодіння майном у потерпілої ОСОБА_26 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України.

При цьому суд не вирішував питання про виділення матеріалів кримінального провадження у відповідності до положень ст. ст. 217 334 КПК України, оскільки в суді фактично була встановлена відсутність зв`язку між обвинуваченими у їх вчиненні.

Крім того, по епізодах відкритого заволодіння майном у потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_26 суд, всупереч вимог п.6 ч.2 ст. 242 КПК України залишив поза увагою, що визначення розміру матеріальних збитків не було проведене шляхом призначення відповідних експертиз, які є обов`язковими. За таких обставин, висновки суду про заподіяння потерпілій ОСОБА_15 та потерпілій ОСОБА_17 матеріальної шкоди відповідно на суму 2400 грн. та 4000 грн. є безпідставним.

Крім того суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, всупереч положень ст. 67 КК України визнав обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в присутності дитини. Проте така обставина, яка обтяжує покарання як вчинення злочину в присутності дитини в ч. 1 ст. 67 КК України не передбачена. Відповідно до ч. 3 ст. 67 КК України, при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті..

Крім того, судом неправильно враховано при призначенні йому покарання вимоги ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) та зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 26.08.2016 року по 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом першої інстанції визначений строк попереднього ув`язнення з 26.08.2016 року по 20.06.2017 року, тобто по день ухвалення оскаржуваного вироку.

Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі №663/537/17 (провадження№13-31кс18), положення ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VII від 26.11.2015), має переживаючу (ультраактивну) дію. Отже у даному випадку суд першої інстанції під час зарахування попереднього ув`язнення, відповідно до положень ч5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015) повинен зарахувати обвинуваченому ОСОБА_10 строк покарання попереднє ув`язнення у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі по день набрання вироком законної сили.

Тобто в даному випадку мають місце обставини, які вказують на неправильне тлумачення судом закону, яке суперечить його точному змісту, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409, п.3 ч.1 ст. 413 КПК України, що є підставою для скасування судового рішення

Крім того судом першої інстанції судом першої інстанції допущено порушення вимог ст. 349 КПК України. Так суд розглянув справу в загальному порядку, а по епізоду відкритого заволодіння майном у потерпілих ОСОБА_15 у спрощеному. При цьому суд, в порушення вимог ч.3 ст.349 КПК України фактично, не з`ясував порядок та обсягу дослідження доказів, не роз`яснив йому суть обвинувачення по цьому епізоду та встановивши окремому епізоду скорочений порядок дослідження доказів, що призвело до порушення його права на захист.

Судом першої інстанції під час розгляду справи допущено порушення вимог матеріального і процесуального закону, яке є істотними, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, а тому є підставою для скасування оскаржуваного вироку, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав апеляцію прокурора в об`єднаних кримінальних провадженнях ОСОБА_11 та просив її задовольнити із зазначених у ній підстав, але заперечував проти задоволення апеляцій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , думки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги з доповненням із зазначених у них підстав, проте заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в об`єднаних кримінальних провадженнях, обвинувачений ОСОБА_10 підтримав свою апеляційну скаргу в якій іде мова про зміну вироку в частині призначення покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_24 з доповненням до неї та прокурора в об`єднаних кримінальних провадженнях ОСОБА_11 до задоволення не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень за які їх визнано винними та засуджено відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 по факту розбійного нападу та грабежу вчиненого ОСОБА_9 стосовно потерпілої ОСОБА_17 підтверджується:

- даними показів в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_10 , який свою вину у вчиненому не визнав та пояснив про те, що раніше ОСОБА_9 не знав, зустрілись вони випадково. ОСОБА_9 пішов до під`їзду, він пішов за ним. ОСОБА_9 зірвав золотий ланцюжок із ОСОБА_17 , він її не чіпав, а лише штовхнув її до ліфту та нажав кнопку «хід». Гроші за ланцюжок поділили між собою. Ніякого ножа у нього не було, а потерпіла його оговорює;

- даними показів в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 , який по вказаному епізоду показав, що вчинив вказаний злочин він один. До цього за 5-10 хв. познайомився із ОСОБА_10 .. Побачив ОСОБА_17 із ланцюжком. Попросив почекати ОСОБА_10 біля під`їзду. Коли піднявся на площадку біля ліфту, почув шаги і побачив ОСОБА_10 , який теж зайшов до під`їзду. Зірвав у ОСОБА_17 ланцюжок і почав тікати. ОСОБА_10 в цей час тільки підійшов до сходин. Що відбувалось між ОСОБА_10 і ОСОБА_17 він не бачив. Через деякий час ОСОБА_10 наздогнав його. Ланцюжок ОСОБА_10 продав, а гроші поділили. Не знав, що у ОСОБА_10 був ніж, і не бачив його. Не погодився із кваліфікацією. Вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ст.186 КК України.

Незважаючи на невизнання та часткове визнання вини вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 доводиться наступними фактичними даними:

- даними показів в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_17 , яка показала, що 05.08.2016 близько 13.00 год. біля свого під`їзду вона побачила, що на лавці сиділи обвинувачені про щось розмовляли. Вона відкрила двері під`їзду і зайшла в будинок. Зайшла в ліфт. Ліфт ще не закрився і в цей час вона побачила ОСОБА_10 , який почав її витягувати та витяг із ліфту. Потім він притиснув її до поштових ящиків, дістав ножа, який був їй продемонстрований. Вона йому сказала, щоб не чіпав дитину та забирав все, що йому потрібно. Потім з`явився ОСОБА_9 , який зірвав ланцюжок з ладанкою і втік. ОСОБА_10 штовхнув її в ліфт і нажав кнопку «хід»;

- даними відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.08.2016, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_17 впізнала ОСОБА_10 , як особу, яка вчинила відносно неї розбійний напад;

- даними відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.08.2016, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_17 впізнала ОСОБА_9 , як особу, яка вчинила відносно неї злочинні дії;

- даними відомостей протоколу огляду місця події від 05.08.2016 та фототаблицями до нього, згідно яких встановлено місце, де був вчинений злочин відносно потерпілої ОСОБА_17 ;

- даними інформації Товариства «Ломбард «Гарант-Черкаси» від 01.09.2016 про те, що ОСОБА_10 05.08.2016 здав під заклад ланцюжок та кулон із золота 585 проби вагою 3,69 грама та отримав кредит 2058 грн. (заставний квиток №430462 від 05.08.2016);

- даними заставного квитка №430462 від 05.08.2016 на золотий ланцюжок та кулон загальною вагою 3,69 гр.;

Крім цього вина ОСОБА_10 підтверджується:

По факту незаконного заволодіння транспортним засобом «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. НОМЕР_1 у потерпілого ОСОБА_14 :

- даними показів в судовому засіданні самого обвинуваченого, який по даному факту вину визнав частково, суду показав, що ОСОБА_14 його знайомий таксист та користувався його послугами. 01.07.2016 користувався його послугами, їздив з ним в ресторан, який знаходився на трасі біля села Чапаєвка. Заїхали на заправку, грошей не було. Запропонував ОСОБА_14 розрахуватись завтра-післязавтра. Коли ходив в ліс (в туалет), чув як ОСОБА_14 комусь дзвонив та викликав «на допомогу». Злякався розправи, він виштовхав ОСОБА_14 з автомобіля в той час, коли двері у нього були відкриті. Переліз на водійське місце. А після того як ОСОБА_14 відкрив двері та вдарив його палкою, завів автомобіль та здійснив рух вказаного транспортного засобу. Їхав по лісу. Заблукав, виїхав до невідомого села. Коли тікав допустив наїзд на дерево. При цьому зауважив, ножа у нього не було;

- даними відомостей протоколу огляду місця події від 02.07.2017 та фототаблицею до нього, яким оглянутий автомобіль «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. НОМЕР_1 з наявними у нього механічними ушкодженнями;

- даними показів в судовому засіданні свідка ОСОБА_28 про те, що влітку 2016 в його двір заїхав автомобіль, з якого вийшов чоловік і спитав, як йому проїхати на Кременчуцьку трасу, при цьому повідомив, що за ним женеться поліція. Просив загнати машину у двір;

- даними відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.07.2016, згідно яких свідок ОСОБА_28 впізнав ОСОБА_10 , як особу, з яким він познайомився 01.07.2016 та який пересувався на автомобілі «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. НОМЕР_1 ;

- даними відомостей протоколу проведення слідчого експерименту від 21.10.2016 та фототаблицями до нього за участю підозрюваного ОСОБА_10 , який вказав місце поблизу с. Чапаєвка, де він заволодів транспортним засобом «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. НОМЕР_1 .

По факту незаконного заволодіння транспортним засобом ЗАЗ968М із державним знаком НОМЕР_2 у потерпілого ОСОБА_16 :

- даними первісних показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_10 , які він дав в судовому засіданні 10.11.2017, вину обвинувачений ОСОБА_10 визнав повністю, та показав, що 06.08.2016 побачив в дворі будинку по вул. Громова припаркований автомобіль ЗАЗ. Підійшов до нього, він був відчинений. Завів його. Хотів виїхати із м. Черкаси. За селом Панське (на дамбі через річку Дніпро) закінчився бензин. Кинув, автомобіль, зловив попутку та поїхав до м. Київ.

Після чого показання змінив, зазначивши, що визнавальні показання його давати примусили працівники правоохоронних органів, вказаний злочин він не вчиняв.

Незважаючи на невизнання вини, вина обвинуваченого ОСОБА_10 підтверджується:

- даними показань потерпілого ОСОБА_16 , згідно яких судом було встановлено, що викрадення належного йому автомобіля ЗАЗ відбулось в серпні 2016 року. Вказаний автомобіль він передав в тимчасове користування своєму знайомому, який зателефонував йому та повідомив, що автомобіль пропав. Викликав поліцію. Через деякий час дізнався, що автомобіль стоїть на дамбі через річку Дніпро;

- даними відомостей протоколу огляду місця події від 06.08.2016 та фототаблицями до нього, якими оглянута ділянка прилеглої території до будинку АДРЕСА_4 біля під`їзду №1, звідки був викрадений автомобіль ЗАЗ968М жовтого кольору із держаним знаком НОМЕР_2 ;

- даними відомостей протоколу огляду місця події від 06.08.2016 та фототаблицями до нього, якими встановлений факт виявлення автомобіля ЗАЗ968М жовтого кольору, із д.н.з. НОМЕР_2 , на обочині дамби через річку Дніпро, який належить потерпілому ОСОБА_16 .. Також, під час огляду вказаного автомобіля було виявлено та вилучено чотири сліди пальців рук;

- даними висновку експерта №1/1564 від 20.09.2016 дактилоскопічної експертизи, відповідно до якого два сліди папілярних узорів розмірами 19х15мм та 38х15мм, які вилучені під час огляду місяця події від 06.08.2016, придатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили). Два сліди папілярних узорів розмірами 19х20мм та 17х13мм непридатні для ідентифікації за ними особи (осіб), що їх залишила (залишили). Сліди папілярних узорів розмірами 38х15мм та 19х15мм залишені відповідно середнім та мізинним пальцями правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

По факту розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_18 :

- даними показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_10 , який вину визнав частково, показав, що у визначений в обвинуваченні час та дату він перебував на пляжу річки Дніпро та побачив ОСОБА_29 , на ній був ланцюжок з хрестиком. Підійшов до неї, попросив віддати ланцюжок, не дочекавшись зірвав ланцюжок та втік. Визнав, що при ньому був мисливський ніж, який він носив для самооборони. Не погоджується із кваліфікацією, зазначив, що ножем не погрожував.

В той же час вина ОСОБА_10 підтверджується:

- даними показань потерпілої ОСОБА_18 , яка суду показала, що в серпні 2016 (точної дати вона не пам`ятає) вона пішла з дитиною на пляж. ОСОБА_10 також був на пляжі. Через деякий час ОСОБА_10 підійшов та сказав, що у нього є ніж і показав його. Сказав, щоб вона віддала йому ланцюжок, на що вона не погодилась, попри це ОСОБА_10 зірвав ланцюжок і втік. Ланцюжок в подальшому знайшли в ломбарді;

- показання потерпілої ОСОБА_18 отримано у порядку, визначеному законом, вони є конкретними, узгоджуються з іншими зібраними доказами. Тому суд не мав підстав недовіряти потерпілій, а її показання в силу ст. 84 КПК є джерелом доказу, який обґрунтовано покладено як в основу вироку так і використовувались під час кваліфікації діянь обвинуваченого.

- даними відомостей протоколу огляду місця події від 07.08.2016 та фототаблицями до нього, відповідно до яких встановлено місце вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_18 , а також виявлено та вилучено металевий предмет схожий на ніж у чохлі чорного кольору на металевій застібці;

- даними відомостей протоколу від 08.09.2016 огляду предмету ззовні схожому на ніж, лезо якого виготовлено з металу срібно-чорного кольору, та ручки коричневого кольору та фототаблицями до нього;

- даними постанови від 08.09.2016 про визнання, приєднання в якості речового доказу та передачу на зберігання предмета ззовні схожого на ніж;

- даними відомостей протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.08.2016, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_18 впізнала ОСОБА_10 , як особу, яка 07.08.2016 близько 11 год. 30 хв. зірвав з неї золотий ланцюжок та хрестик;

- даними відомостей протоколу обшуку від 15.08.2016 за ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.08.2016 в Черкаському відділенні ПТ «Ломбард «Гроші тут» за адресою: м. Черкаси, бульв. Шевченка, 396/29, за якими добровільно видано золотий ланцюжок загальною вагою 33,63 гр.;

- даними відомостей протоколу огляду від 15.08.2016 золотого ланцюжка загальною вагою 33,63 гр.;

- даними постанови від 15.08.2016 про визнання золотого ланцюжка вагою 33,63 гр. речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження;

- даними висновку експерта №4/1392 від 06.09.2016, згідно якого утилізаційна вартість золотого ланцюжка 585 проби, вагою 33,58 гр. за цінами Національного банку України на лом золота станом на 07.08.2016 становила 20922,69 грн..

По факту грабежу відносно потерпілої ОСОБА_15 документи не досліджувались в силу положень ч.3 ст. 349 КПК України, а саме з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , не заперечення ним фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильного розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Вина ОСОБА_9 доказується наступним:

По факту закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) відносно потерпілої ОСОБА_23 :

- даними показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 , який показав, що він сховався в тамбурі, який знаходиться на першому поверсі. Побачив ОСОБА_23 та зірвав у неї ланцюжок, але він випав з рук. Він у нього не залишився;

- даними відомостей протоколу огляду місця події від 24.08.2016 та фототаблицями до нього за якими встановлено місце вчиненого злочину відносно ОСОБА_23 ;

- даними відомостей протоколу слідчого експерименту від 17.11.2016 за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який знаходячись біля будинку №30 по вул. Ярославській в м. Черкаси показав, як вчинив злочин відносно ОСОБА_23 ..

По факту грабежу відносно потерпілої ОСОБА_13

- даними показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 , який винним себе визнав повністю та показав обставини, зазначені в обвинуваченні, не оспорював, суду розповів як він в під`їзді зірвав у потерпілої ланцюжок.

Його показання підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_13 та обґрунтовано доведено, що 22.08.16 близько 14 год. вона йшла з роботи додому. Зайшла в під`їзд. За нею в під`їзд зайшов ОСОБА_9 . Вони стояли біля ліфту. В той час, коли під`їхав ліфт, ОСОБА_9 зірвав ланцюжок і побіг. Ладанка залишилась на одязі.

- даними показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 , який винним себе визнав повністю за фактом вчинення ним крадіжки у потерпілого ОСОБА_20 , грабежів стосовно ОСОБА_21 , ОСОБА_22 обставини, зазначені в обвинуваченні, не оспорював, дав наступні показання, зокрема:

По епізоду крадіжки у ОСОБА_20 даними показань, що день коли вчинив злочин не пам`ятає, було тепло. В будинку, де вчинив крадіжку він працював зварював каркас на кришу підвалу. Вони мали доступ до підвалу, де побачив гітари. В зв`язку з скрутним матеріальним становищем виник умисел на крадіжку. Близько 04 год. ранку він виламав евровікно трубою, проник до підвалу, звідки викрав гітари, які продав. За одну гітару отримав 4800 грн., за другу - 1300 грн. За ці гроші купив телефон, їжу, одяг.

По епізоду грабежу по відношенню до потерпілої ОСОБА_21 даними показань про те, що він гуляв по вулиці Сумгаїтській та побачив потерпілу із золотим ланцюжком. В цей час не було роботи, а від так і грошей. Виник умисел заволодіти коштовністю. Ланцюжок зірвав із потерпілої, після чого втік. Ланцюжок продав через ломбард.

Щодо потерпілої ОСОБА_22 даними показань про те, що ОСОБА_30 була з дитиною. Пішов за ними, побачив ланцюжок. Зайшов з ними до під`їзду, де зірвав ланцюг, частина якого залишилась у нього. Після чого втік. Частину ланцюжка продав через ломбард.

По факту крадіжки у потерпілого ОСОБА_20 , грабежу відносно потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_22 місцевим судом документи не досліджувались в силу положень ч.3 ст. 349 КПК України, а саме з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 , незаперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильного розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

При цьому суд звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_15 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, суд встановив можливість з`ясувати всі обставини, що стосуються фактичних обставин злочину, вчиненого ОСОБА_10 відносно цього потерпілого та ухвалив рішення проводити судовий розгляд без потерпілого. Таке рішення судом приймалось з урахуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України та обґрунтовано також тим, що обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчинені вказаного злочину визнав.

Потерпілі ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. При цьому потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_31 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 звернулись до суду із заявою про проведення судового розгляду без її участі. Суд встановив можливість з`ясувати всі обставини, що стосуються фактичних обставин злочинів, вчинених ОСОБА_9 відносно цих потерпілих та ухвалив рішення проводити судовий розгляд без потерпілих. Таке рішення судом приймалось з урахуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України та обґрунтовано також тим, що обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчинені вказаних злочинів визнав.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про такий обсяг та порядок дослідження доказів, в т. ч. на підставі ч.3 ст. 349 КПК України за окремими епізодами, оскільки обвинуваченими вина була визнана, а потерпілі звернулись із заявами про проведення судового розгляду без їх участі.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення доведене.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 діянь, за які вони засуджені, відповідають показанням потерпілих, свідків та частково обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що письмові докази по кримінальному провадженню разом з показами потерпілого та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні діянь зазначених у вироку повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За таких обставин вимоги апеляційної скарги прокурора в об`єднаних кримінальних провадженнях ОСОБА_11 про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в об`єднаних кримінальних провадженнях ОСОБА_11 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яка полягає в тому, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 з ч.2 ст.187 КК України на ч.1 ст.187 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_17 ) та з ч.3 ст.289 на ч.1 ст.289 КК України (по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_14 ), а дії ОСОБА_9 з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_17 ) та з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України (по епізоду відносно потерпілої ОСОБА_23 ) не врахував всіх обставин провадження в сукупності, та ухвалив вирок в порушення вимог ст.374 КПК України, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції з врахуванням всіх обставин кримінального провадження дав правильну юридичну оцінку діям обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в т.ч. і щодо перекваліфікації їхніх дій за окремими епізодами із зазначенням обґрунтованих причин для таких дій і з цим погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в об`єднаних кримінальних провадженнях ОСОБА_11 про те, що необхідно скасувати вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 24.05.2018 відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених через м`якість та постановити новий вирок, за яким необхідно призначити обом обвинуваченим більш тяжче покарання ніж призначене місцевим судом, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки при призначенні покарання обвинуваченим, місцевий суд належно врахував особи обвинувачених, їх вік, посередні характеристики по місцю проживання, наявність дитини у ОСОБА_10 сина ОСОБА_12 , те, що обоє обвинувачених не вперше притягуються до кримінальної відповідальності та мають не зняті та не погашені судимості за злочини проти власності, що викликало у місцевого суду обґрунтовані сумніви щодо належного усвідомлення обвинуваченими вчиненого та зроблених в зв`язку з цим належних висновків характер вчинених ними кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості та наслідки, обтяжуючи обставини та відсутність пом`якшуючих обставин, те, що збитки не відшкодовані жодним потерпілим, а також стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , а тому з врахуванням всіх цих даних місцевий суд призначив достатнє і необхідне покарання для перевиховання обох обвинувачених.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляції прокурора в частині збільшення призначення покарання, оскільки прокурором не наведено переконливих підстав для цього.

Також на вимогу прокурора в суді апеляційної інстанції було проведене часткове судове слідство, яке полягало в частковому дослідженні матеріалів кримінального провадження, а саме письмових доказів у кримінальному провадженні та характеризуючих даних на обвинувачених.

Що стосується доводів апеляційних скарг обох обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо необхідності зміни вироку та застосування до них вимог ст.69 КК України, враховуючи наявність пом`якшувальних обставин, то колегія суддів вважає, що ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 місцевий суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжкими, особи обвинувачених, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 місцевим судом не було встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_9 були вчинені неодноразово кримінальні правопорушення, крім того, місцевим судом було обґрунтовано не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обом обвинуваченим, а тому, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної обставини, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого стосовно обох обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ..

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляції обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо необхідності зміни вироку та застосування до них вимог ст.69 КК України задоволенню не підлягають, оскільки обвинуваченими не наведено переконливих даних, які б давали підстави для застосування їм більш м`якого покарання ніж передбачено законом.

На думку суду апеляційної інстанції, при обранні виду та міри покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , місцевий суд вірно визначив, що вид покарання за ці кримінальні правопорушення має бути позбавлення волі, не знайшовши підстав для застосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з думкою місцевого суду про те, що каяття обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , про які вони заявили в судовому засіданні суду першої інстанції носить формальний характер, так як розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Місцевий суд вказав, що нестійка позиція обвинуваченого ОСОБА_10 щодо визнання вини, яку він висловив на початку судового розгляду і протилежну думку під час наступних судових засідань, зокрема по епізоду заволодіння транспортним засобом у потерпілого ОСОБА_16 , обоюдна агресивна поведінка обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 стосовно потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та допущення обвинуваченими неетичних та зневажливих висловлювань щодо них, вказує на втрачену можливість соціальної реабілітації та доведення перед судом ще на стадії судового розгляду намагання виправитись у більш короткий строк їх ізоляції від суспільства. Така поведінка ОСОБА_10 , ОСОБА_9 не підтверджує засудження останніми своєї протиправної поведінки, та не може свідчити про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що такий висновок місцевого суду дійсно свідчить про те, що такі дії та поведінка обох обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не свідчить про те, що вони щиро розкаялись, а свідчить лише про намагання отримати менше покарання.

З вищезазначених підстав колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Разом з тим, відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 ухвалено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання).

Таким чином з урахуванням цього правового висновку обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відповідно до ч.5 ст.72 КК України, необхідно зарахувати до строку відбутого покарання у виді позбавлення волі, строк їхнього попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у період з 25.05.2018 по 26.12.2019.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від 24.05.2018 залишити без змін.

Зарахувати обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у термін відбутого ними покарання час їх перебування під вартою з 25.05.2018 року по 26.12.2019 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 /два/ дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з повним відбуттям призначеного йому покарання і звільнити його з під варти негайно в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3-х місяців.

Головуючий :

Судді :