Справа № 188/683/19
Провадження № 1-кп/188/16/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000094 від 27.02.2019, стосовно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області на стадії судового розгляду перебуває вказане кримінальне провадження, розгляд якого 08.05.2020 не закінчено, тому що суд не надав останнє слово обвинуваченому.

Прокурор 06.05.2020 подав до суду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів у зв`язку з тим, що запобіжний захід у вигляді тримання ОСОБА_3 під вартою закінчується 13.05.2020 о 14 годині 30 хвилин, а досудовим слідством зібрано достатньо доказів для обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і існують обґрунтовані ризики вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та ухилення обвинуваченого від суду. Прокурор вважає, що ці ризики за час тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися. Обвинувачений міцних соціальних зв`язків не має, не працює, не одружений, дітей не має.

В судовому засідання прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити, пославшись на аргументи, викладені у клопотанні.

Захисник заперечував проти продовження тримання обвинуваченого під вартою, вважаючи, що достатнім запобіжним заходом може бути цілодобовий домашній арешт, бо обвинувачений має місце постійного проживання, ухилятися від суду не збирається. Захисник звернув увагу суду на бездоказовість тверджень прокурора про існуючи ризики вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень та ухилення обвинуваченого від суду.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, запевнив, що не збирається ухилятися від суду, впливати на свідків, вчиняти нові злочини, має соціальні зв`язки.

Вислухавши думки осіб, які беруть участь у судовому провадженні, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За нормою ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом закінчено з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами і з досліджених судом доказів вбачається, що стороною обвинувачення зібрані докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином.

Суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно з якою факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зокрема, таку правову позицію Європейський суд з прав людини виклав в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії» та п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На думку суду, прокурор надав переконливі аргументи в обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

Суд вважає, що враховуючи конкретні обставини справи, встановлені під час судового розгляду, суспільний інтерес, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не має сім`ї та дітей, з огляду на існування ризиків вчинення обвинуваченим нових кримінальні правопорушення та/або ухилення від суду, слід продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів з моменту закінчення дії попередньої ухвали суду від 11 березня 2020 року, тобто з 14 години 30 хвилин 13 травня 2020 року.

У пункті 20 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено, що дія ухвали про застосування запобіжного заходу припиняється після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження.

У випадку коли слідчий суддя суду першої інстанції відмовляє у продовженні строку тримання під вартою, він має право за правилами ч. 4 ст. 194 КПК застосувати до підозрюваного, обвинуваченого інший, більш м`який, запобіжний захід. При цьому необхідно враховувати, що застосування такого запобіжного заходу є можливим лише після закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З викладеного випливає висновок, що строк дії ухвали щодо запобіжного заходу визначається в ухвалі судді і його початок може не співпадати з датою її постановлення, якщо питання продовження запобіжного заходу вирішується судом до настання останнього дня дії попередньої ухвали суду з цього питання.

Таким чином, постановлення ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів не припиняє дію попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою від 11.03.2020 на період до 14 години 30 хвилин 13.05.2020 включно та не скасовує її.

Отже, строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, встановлений цією ухвалою суду, має рахуватися з 14 години 30 хвилин 13.05.2020 до 14 години 30 хвилин 11.07.2020 включно, що не порушує права обвинуваченого і не є триманням під вартою понад 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст.331, ст.ст.194, 197, 369, 392-395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 днів, тобто з 14 години 30 хвилин 13.05.2020 до 14 години 30 хвилин 11.07.2020 включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1