КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 21.02.2020 задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_9 , та накладено арешт на автомобіль, марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та посвідчення водія НОМЕР_4 , з встановленою забороною їх використання та відчуження.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту здійснений без повідомлення власника та володільця майна.
Слідчий, обґрунтовуючи клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
В матеріалах, доданих до клопотання, відсутні докази того, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки слідчим не додано до клопотання постанову про визнання автомобіля, марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 речовим доказом, що позбавляє можливості накласти арешт з метою збереження речових доказів.
Слідчий суддя в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника.
Прокурор та власники майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника ОСОБА_5 .
Як убачається з матеріалів судового провадження, дані про вручення ухвали слідчого судді вказаним особам у матеріалах справи відсутні, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, та не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні Подільського УП ГУ НП в місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0000623 від 18.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.02.2020 за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 4, виявлено транспортний засіб автомобіль марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, під керуванням водія ОСОБА_7 , який при перевірці документів надав працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 та посвідчення водія НОМЕР_4 з ознаками підробки.
Під час перевірки по базі «НАІС» встановлено, що посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 вилучено в 2013, тобто не повинно бути при собі у останнього.
Під час перевірки системи спостереження «Безпечне місто» встановлено, що містом Києвом одночасно пересуваються два автомобілі «FORD LINCOLN МКХ» д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, які зовні мають візуальну відміну.
При проведенні візуального огляду автомобіля «FORDLINCOLN МКХ» № кузова НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_2 , виявлено ознаки пошкодження наліпок, які дублюють номер кузова транспортного засобу.
Згідно протоколу огляду місця події слідчого СВ Подільського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_10 від 18.02.2020,виявлено та вилучено посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на авто «FORD LINCOLN MKX» білого кольору 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , та автомобіль марки «FORD LINCOLN MKX» д.н.з. НОМЕР_2 .
Постановою слідчого Подільського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 від 18.02.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000623 автомобіль марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та посвідчення водія НОМЕР_4 .
19.02.2020 слідчий СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_9 , звернулася із клопотанням до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва про накладення арешту на автомобіль, марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та посвідчення водія НОМЕР_4 , з встановленою забороною їх використання та відчуження.
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 21.02.2020 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на автомобіль, марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та посвідчення водія НОМЕР_4 , з встановленою забороною їх використання та відчуження.
Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя врахував те, що стороною обвинувачення доведено необхідність здійснення такого арешту та обґрунтовано правову підставу, та вважав за необхідне накласти арешт з метою збереження речових доказів оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до його приховування або відчуження.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль, марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та посвідчення водія НОМЕР_4 , з тих підстав, що вилучений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в межах вказаного кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане або відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені у апеляційній скарзі доводи про те, що розгляд клопотання слідчого про накладення арешту здійснений без повідомлення власника та володільця майна, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки судом першої інстанції за наявності підстав, викладених у ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто без повідомлення власника майна.
Посилання захисника на те, що слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії та посвідчення водія, можуть бути предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, а отже вони відповідають ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження захисника про те, що в матеріалах, доданих до клопотання, відсутні докази того, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, є надуманими, оскільки спростовуються матеріалами судового провадження, а саме постановою слідчого Подільського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 від 18.02.2020 (а.с. 31), відповідно до якої, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника, є непереконливими, з урахуванням відповідності ухвали слідчого судді вимогам ст. 370 КПК України та відповідності клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року, якою накладено арешт на автомобіль, марки «FORD LINCOLN MKX» № кузова НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та посвідчення водія НОМЕР_4 , з встановленою забороною їх використання та відчуження, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

.