ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1569/20 Справа № 173/2935/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм автотранспортних засобів ТОВ «Дінат С», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000741,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 30 серпня 2019 року близько 20.40 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Москвич-2140» з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався по головній дорозі проїжджої частини вул. О. Поля, м. Верхньодніпровська, Дніпропетровської області з пасажиром ОСОБА_11 , у напрямку нерегульованого перехрестя з другорядною дорогою проїжджої частини вул. Дніпровської.
Під час руху на нерегульованому перехресті вул. О. Поля - вул. Дніпровська, при виконанні маневру повороту ліворуч на вказану вулицю, ОСОБА_6 , не виконав вимоги п. 16.13 Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного виконання маневру повороту ліворуч, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не надав переваги в русі мотоциклу марки «BAJAJ DOMINAR D 400» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , та який рухався по головній дорозі вул. О.Поля з пасажиром - ОСОБА_12 , у напрямку нерегульованого перехрестя вул. Дніпровської - вул. О.Поля м. Верхньодніпровська, у зустрічному напрямку, по зустрічній смузі руху, та допустив зіткнення передньою правою частиною свого автомобіля з передньою лівою частиною вищезазначеного мотоцикла.
В наслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому - водію мотоциклу ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних пошкоджень.
У даній дорожній обстановці дії водія автомобілю «Москвич 2140» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 16.13 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною подією.

Злочинні дії ОСОБА_6 кваліфіковано судом за ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, терміном на 1 рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_13 покладено наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 матеріальну та моральну шкоду відповідно у розмірі 28 899 грн. 77 коп. та у розмірі 50 000 грн.

Арешт, накладений 03.09.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на автомобіль «Москвич 2140», кольору «Ліана» державний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску, що належить ОСОБА_6 та на мотоцикл марки «BAJAJ DOMINAR D 400», зеленого кольору державний номер НОМЕР_2 , 2019 року випуску, що належить ОСОБА_14 - скасовано

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Обвинувачений не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок змінити, скасувати призначене йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні додаткового покарання не було взято до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: після скоєння ДТП викликав швидку допомогу потерпілому, частково відшкодував завдані збитки в суму 7 500 грн., вину визнав повністю, щиро розкаявся, допомагав слідству, сприяв розкриттю злочину, не судимий, працює водієм автотранспортних засобів ТОВ Діант С, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина знаходиться на лікарняному по догляду за дитиною, має тяжке захворювання, яке потребує коштовного лікування, на яке наразі в сім`ї відсутні кошти. В зв`язку з викладеними обставинами, не зміг відшкодувати завдані збитки за час судового розгляду. Вказує, що є єдиним годувальником в сім`ї, отримує мінімальну заробітну плату, а додаткове покарання призведе до втрати роботи, яка є єдиним джерелом доходу його сім`ї.

Вважає, що наявність заподіяної потерпілому ОСОБА_10 , а також цивільному позивачу ОСОБА_14 матеріальної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку, що є підставою стягнення матеріальної шкоди, може бути підтверджено тільки рецептом лікаря.

Вказує, що у справі не було проведено судово-психологічну експертизу для встановлення наявності та розміру моральної шкоди, в зв`язку з чим, у відшкодуванні моральної шкоди повинно бути відмовлено.

Посилається на те, що трудовий колектив ТОВ Дінас - С, в якому працює, виявив бажання взяти його на поруки, відповідно до ст. 47 КК України. Таке рішення свідчить про тісні соціальні зв`язки та повагу серед колег.

Прокурор в скарзі просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, строком на 3 роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Посилається на те, що злочином, вчиненим ОСОБА_6 , потерпілому спричинені ушкодження середнього ступеню тяжкості. Сстанній до цього часу потребує подальшого лікування та реабілітації.

Судом було враховано в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття. Однак в судовому засіданні ОСОБА_6 не виразив його, не визнав цивільний позов.

Тому вважає, що судом безпідставно визнано щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання, а призначене йому покарання є недостатнім для його виправлення та попередження вчинення ним новий злочинів.

Захисник обвинуваченого в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора просить залишити її без задоволення. Вирок змінити, не обирати додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами, та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вказує, що прокурор дійшов помилкового висновку про відсутність щирого каяття.

Матеріалами справи підтверджено, що обвинувачений повністю визнав вину, позицію свою не змінював, щиро покаявся, висловив співчуття потерпілому та його батькові, добровільно відшкодував частину шкоди у розмірі 7 500 грн., забезпечив надання потерпілому медичної допомоги безпосередньо після вчинення злочину, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні непрацюючу хвору дружину та малолітню доньку, вчинив злочин невеликої тяжкості, не судимий.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Прокурор підтримала апеляційні вимоги сторони обвинувачення, просила їх задовольнити. Апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення.
Потерпілий підтримав апеляційну скаргу прокурора. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого - заперечував.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії необережних невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом віднесено щире каяття та часткове відшкодування завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Обговорюючи доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне визнання судом обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно практики Верховного Суду України від 22 березня 2018 року (Постанова Кримінального Касаційного суду ВС від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к) щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, надав суду послідовні покази щодо обставин вчинення злочину, просив вибачення у потерпілого та його батька, частково відшкодував спричинену шкоду.
Тому доводи прокурора про безпідставність врахування судом в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого визнання вини та щире каяття, не є слушними.
Прокурором в апеляції не наведено достатньо переконливих доводів для призначення обвинуваченому більш суворого покарання.
Колегія суддів приходить до висновку, що при призначенні покарання суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.
Враховуючи вищевикладені обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, суспільну небезпечність вчиненого злочину, тяжкість наслідків, що настали для потерпілого, даних про особу обвинуваченого, його сімейні обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами не певний строк, та про можливість виправлення останнього без відбуття основного покарання, з випробуванням.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 - 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_13 покарання за своїм видом і розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого - не знаходить.
Аналізуючи доводи ОСОБА_13 про безпідставність задоволення судом вимог цивільного позову в частині стягнення на користь потерпілого спричиненої матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення вимог потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі з врахуванням раніше сплачених обвинуваченим 7 000 грн., враховуючи надані потерпілим письмові докази понесених витрат на лікування внаслідок скоєного щодо нього злочину, а саме - копій виписок з медичної картки, призначення лікаря та квитанцій на придбання необхідних медичних засобів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року - визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Судом взято до уваги характер та тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, його психічний стані та сильний фізичний біль, погіршення стану його здоров`я, кількість перенесених ним операцій, тривалість перебування у лікарні, що він до теперішнього часу пересувається на милицях, порушенням нормальних життєвих зв`язків потерпілого, а також вимоги розумності та справедливості.
Тому, рішення суду про задоволення цивільних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., є обґрунтованим та мотивованим.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту в цій частині колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, та зміни або скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_15 - залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4