Справа №212/461/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002076 від 17.09.2019 рокупо обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українець, громадянин України, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, із середньою освітою, не працює, раніше не судимий, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п.15.5. «Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008, не дозволяється складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5м від осі водопровідних і каналізаційних мереж і пристроїв та в межах охоронних санітарних зон; самовільне спорудження над водопровідними і каналізаційними мережами та пристроями будь-яких будівель та предметів благоустрою; здійснювати роботи на мережах централізованого питного водопостачання та водовідведення, відкривати ляди колодязів, спускатися в них, регулювати засувки без присутності представників виробника.

Так, у другій декаді листопада 2019 року ОСОБА_4 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки з метою власного користування, діючи всупереч вимогам ст.ст.113, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки та в порушення вимог п. 15.5. «Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008 року, самовільно почав займати земельну ділянку комунальної власності площею 15,00 кв.м., розташовану між Криворізькою загальноосвітньою школою №44 по вул. Едуарда Фукса, 56 та між Покровським жіночим монастирем по вул. Едуарда Фукса, 68А в м. Кривому Розі Дніпропетровської області шляхом розміщення будівельних матеріалів та проведення будівельних робіт зі спорудження цегляного гаражу, без оформлення відповідних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка перебуває під цим гаражем, та без оформлення відповідних дозвільних документів, пов`язаних з будівництвом цього гаражу, в встановленому порядку.

27 листопада 2019 року в ході проведення самоврядного контролю посадовими особами виконкому Покровської районної в місті ради та представниками КП «Кривбасводоканал» встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності міста, не наданої у власність та користування, площею 15,00кв.м., розташованої між Криворізькою загальноосвітньою школою №44 по вул. Едуарда Фукса, 56, та між Покровським жіночим монастирем по вул. Едуарда Фукса, 68А, в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, під якою проходить підземна інженерна комунікація водопостачання (водопровідна мережа) - трубопровід діаметром 200 мм., глибиною укладання близько 2 м. та трубопровід діаметром 200 мм., глибиною укладання близько 2 м., що перебуває на балансі КП «Кривбасводоканал», вздовж якої відповідно до положень п. 15.2.4 ДБН В.2.5.-74:2013, встановлена санітарно-захисна смуга шириною не менше ніж 10м, яка є зоною санітарної охорони.

Таким чином, ОСОБА_4 , всупереч вимогам ст.ст. 113, 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки та в порушення вимог п.15.5. «Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу №190 від 27.06.2008 року, самовільно зайняв земельну ділянку комунальної власності площею 15,00 кв.м., розташовану між Криворізькою загальноосвітньою школою № 44 по вул. Едуарда Фукса 56 та між Покровським жіночим монастирем по вул. Едуарда Фукса 68 А м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в зонах санітарної охорони водопровідної мережі КП «Кривбасводоканал»

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.197-1 КК України, за ознаками: самовільного зайняття земельної ділянки в зонах санітарної охорони.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України визнав у повному обсязі, та суду пояснив, що у 2019 році збудував цегляний гараж. Вказав, що раніше на цьому місці знаходився металевий гараж, але його забрали. Жодних дозвільних документів він не отримував. Просив суворо не карати, оскільки розкаявся.

Представник потерпілого ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДА МІСТА КРИВОГО РОГУ В ОСОБІ КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ТА ЇЇ ВИКОНАВЧИХ ОРГАНІВ ОСОБА_6 до судового засідання не з`явився подав до суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності та призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.
За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини справи під час судового розгляду за відсутності представника потерпілого.
Враховуючи зазначену вище позицію обвинуваченого та його захисника, відсутність у прокурора заперечень проти цього, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення та наслідків, форми вини й мотивів кожного епізоду кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується. У суду не виникло сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, якому декілька разів було роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи й погоджувався з кваліфікацією вчинених ним діянь, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.
З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.
За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.197-1 КК України, за ознаками: самовільного зайняття земельної ділянки в зонах санітарної охорони.

Згідно з ч. 3 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, неповнолітніх дітей на утриманні не має, висновок органу пробації, щодо можливості призначення покарання без ізоляції від суспільства. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України судом визнається щире каяття, обставиною що обтяжує покарання у відповідності до ст. 67 КК України не встановлено.

Приймаючи до уваги обставини справи, досудову доповідь органу пробаціїз інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, позицію сторони обвинувачення щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає можливим визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України у виді обмеження волі та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідно до ст. 50 КК України.

Цивільні позови в кримінальному провадженні не пред`явлені.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 1971 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженогоОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку визначити 1 (один) рік.
В зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
а також додатково покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язок, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме:
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Долю речового доказу по кримінальному провадженню: «П» - подібної конструкції з цегли білого кольору, розташованої між Криворізькою загальноосвітньою школою №44 по вул. Едуарда Фукса 58 та між Покровським жіночим монастирем по вул. Едуарда Фукса 68А м. Кривого Рогу Дніпропетровської області - вирішити в порядку цивільного судочинства.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому, захиснику, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1