Провадження № 1-кп/522/271/19
УХВАЛА

18 грудня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії:

головуючого - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6

ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянуши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002901 від 12.09.2017 року, стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В проваджені Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0002901 від 12.09.2017 року, стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, яке підтримали потерпіла та представник потерпілого, про застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Обвинувачений ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на відсутність для цього підстав, на необґрунтованість пред`явлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заперечували проти задоволенні клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що суд повинен розглянути клопотання прокурора на свій розсуд.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити виходячи з наступного:
Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому головним доводом прокурора є посиланя на вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 нового корупційного злочину, тяжкість злочину, а також існування ризиків приховуватись від суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_10 застовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України і всім обставинам на які посилається прокурор у своєму клопотанні у даній справі дана оцінка хувалою Шевченківського районного суду м. Києва, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, не можуть бути прийняті доводи прокурора про те, що ОСОБА_10 скоїв новий злочин.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При розгляді клопотання прокурора, колегія суддів враховує вимоги п.п. З і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:

-тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;

-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Також згідно рішення «Світлана Казьміна проти Росії`п.п. 87,88, в якому суд зазначив, що сталість обгрунтованої підозри в тому, що затримана особа вчинила правопорушення, є обов`язковою умовою законності тривалого тримання особи під вартою. Проте, після закінчення певного терміну дана умова перестає бути достатнім. У таких випадках Суд повинен встановити, чи були у суду інші причини, які обгрунтовували б позбавлення волі. Якщо такі причини були «відповідними» та «достатніми», Суд повинен також встановити, проявили чи компетентні національні органи влади «особливу ретельність» при проведенні судових розглядів (див. Вищевказане справу «Лабіта проти Італії», п.п. 152 і 153).

Також, Європейський Суд неодноразово вказував, що друга частина п.а 3 ст. 5 не надає національному суду вибору між відправленням правосуддя щодо обвинуваченого в розумний строк і його тимчасовим звільненням до суду. До визнання винним обвинувачений повинен вважатися невинним, і суть розглянутого положення, по суті, вимагає тимчасового звільнення, якщо тривале утримання під вартою понад не є обґрунтованим (див. Серед інших джерел, Постанова від 13.03.2007 р справі «Кастравет проти Молдови», скарга № 23393/05, п. 30; Постанова по справі «Маккей проти Сполученого Королівства» скарга № 543/03, п. 41, ЄСПЛ 2006-; Постанова від 21.12.2000 р справі «Яблонски проти Польщі» скарга № 33492/96, п. 83; та Постанова від 27 червня 1968 по справі « Ноймайстер проти Австрії »п. 4, А № 8).

Отже, враховуючи викладене, враховуючи наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого його постійного місця проживання, а також недоведення стороною обвинувачення ризиків переховування обвинуваченого від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, суд вважає за можливе змінити обвинуваченим запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який а саме цілодобовий домашній арешт.

На підставі наведеного, оцінюючи всі встановлені під час розгляду справи обставини, враховуючи наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого його постійного місця проживання, а також недоведення стороною обвинувачення ризиків переховування обвинуваченого від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, оскільки обставинам, на які посилається прокурор у своєму клопотанні уже дана оцінка, а в даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів, обвинувачений ОСОБА_10 порушень процесуальної поведінки не допускав.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 371, 372, 392 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відмовити.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3