Справа № 135/952/19
Провадження №11-кп/801/1320/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.10.2019, постановлену в справі за клопотанням адвоката ОСОБА_8 про заміну засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України,
в с т а н о в и в:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подане ним клопотання та змінити ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного Апеляційним судом Донецької області від 19.04.2004 на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт вказав на незаконність, необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка, на йому думку, не відповідає вимогам КПК України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тапрактиці Європейського суду з прав людини. На переконання апелянта, засуджений ОСОБА_7 має право на зменшуваність його довічного покарання та на реалістичну перспективу звільнення від покарання на підставі прямої дії Конституції незалежно від закріплення механізму його реалізації у Законах України.
Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно з матеріалами провадження, вироком Апеляційного суду Донецької області від 19.04.2004 ОСОБА_7 засуджено за п.п. а, г, е, і ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року), за ч. 2 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.
На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в Державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)».
Захисник засудженого клопоче перед судом про заміну його підзахисному довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання.
Розглядаючи клопотання захисника, суд першої інстанції прийшов до переконання про відсутність підстав для заміни засудженому ОСОБА_7 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
З положень даної правової норми вбачається, що довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.
Статтею 51 КК України визначено, що до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань як: штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; службові обмеження для військовослужбовців; конфіскація майна; арешт; обмеження волі; тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців; позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.
Згідно з ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Тобто законом встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання до даного переліку не входить.
Юридичною підставою застосування даних правових норм є відбуття особою певної частини строку призначеного їй покарання. Відповідно до ч. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.10.2002 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК України.
Призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк, і тому на нього не можуть поширювати свою дію норми ст. 82 КК України, про застосування якої ставить питання апелянт.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, при прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника засудженого, і такі правові положення не суперечать ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практиці Європейського суду з прав людини та Конституції України.
Європейським судом з прав людини при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм. В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальний строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
З огляду на наведене, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, про що звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
Згідно зі ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.
Оскільки законодавство України не передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому до довічного позбавлення волі, суди, які керуються лише законом, повинні діяти лише в його межах, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання захисника засудженого є обґрунтованим.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відтак підстав для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційних вимог не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення
Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 03.10.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст.82 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя