Справа № 487/2765/20
Провадження № 1-кс/487/3330/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову від 29.04.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000583 від 23.03.2020,

В С Т А Н О В И В:
19.05.2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на постанову від 29.04.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000583 від 23.03.2020.
Вимоги обґрунтовані тим, що слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 постановою від 29.04.2020 року закрила кримінальне провадження № 0000583 від № 23.03.2020 про вчинення кримінального правопорушення суддею Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_5 за ознаками передбаченими ч.1 ст.375 КК України, зареєстрованого Генеральною прокуратурою України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 05.02.2020 року у справі № 757/692/20-к за заявою ОСОБА_3 № 16-12 від 16.12.2019 року.
Посилаючись на те, що слідчий ДБР в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України не дослідив всебічно, повно і неупереджено обставини кримінального провадження, не надав їм належної правової оцінки, та не забезпечив прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, у зв`язку з чим просив скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 29.04.2020 року як незаконну.
У судове засідання скаржник ОСОБА_3 не з`явився, від його представника адвоката ОСОБА_6 надійшла заява у якій просив розглянути скаргу без його участі та участі скаржника.
Слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просила розглянути скаргу без її участі та відмовити у її задоволенні.
Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000583, слідчий суддя прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно із вимогами ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2)зобов`язання припинити дію; 3)зобов`язання вчинити певну дію; 4)відмову у задоволенні скарги.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим в місті Миколаєві проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000583 від 23.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.375 КК України на підставі ухвали Печерського районного суду м.Києва від 05.02.2020 по справі № 757/692/20-к, якою зобов`язано уповноважену особу Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 .

Постановою слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 29.04.2020 року, кримінальне провадження № 0000583, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України, закрито на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КПК України оскільки відсутній склад в діях судді Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.
Як вбачається із наданих до скарги документів та встановлено слідчим суддею у судовому засіданні, підставою для закриття вищезазначеного кримінального провадження, згідно постанови, стало наступне.

Так, слідчий суддя Печерського районного суду м.Києва ОСОБА_7 у своїй ухвалі від 05.02.2020 року зазначив, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до вимог ст. 284 КПК України.

У заяві від 16.12.2019 вих. № 16-12, ОСОБА_3 стверджує, що суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 прийняв завідомо незаконну постанову від 28.03.2018 по справі про адміністративне правопорушення № 490/9774/17, чим вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 375 КК України.?

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Відповідно до ст. 14 цього Закону учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з цим, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 375 КК України, полягає у постановленні суддею (суддями) завідомо неправосудного судового рішення, а неправосудним є судове рішення, в якому: по-перше завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, по-друге постановлене з грубим порушенням норм процесуального права, по-третє в якому завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. При цьому, суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Рішення судді ОСОБА_5 від 28.03.2018 у справі № 490/9774/17, яке на думку заявника є неправосудними, не може визнаватись такими, доки не скасовано у передбаченому законом порядку, та не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.

Аналізом матеріалів даного кримінального провадження та аналогічних кримінальних проваджень, зареєстрованих на підставі звернень ОСОБА_3 , досудове слідство у яких здійснюється ТУ ДР у м. Миколаєві, вбачається, що ОСОБА_3 своєчасно не скористався своїм правом на оскарження в апеляційному порядку постанови суду, з якою він не згоден, а на теперішній час шляхом зловживання своїми правами на звернення намагається неправомірно вплинути на державні органи з метою прийняття рішення на свою користь.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 сказано, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів що розгляду та вирішення справи поза передбаченим порядком у справі не допускається (рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 за № 6-рп/2001).?

Крім того, висновком Верховного Суду від 01.07.2013 встановлено, що втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика дій в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення них процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльності у якої інстанції здійснюється втручання.

Так, при здійсненні досудового розслідування слідчим враховано, що гарантії незалежності і недоторканності суддів як носіїв судової влади та самостійності судів як судових органів визначено Конституцією та законами України. Такими гарантіями, зокрема, є: здійснення правосуддя виключно судами; особливий порядок притягненні до відповідальності та звільнення суддів; здійснення правосуддя відповідно до встановленої законом процедури; таємниця прийняття судового рішення і заборона її розголошення; обов`язковість судового рішення; недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб та встановлення відповідальності за такі діяння.

Незалежність судів встановлена в Україні як конституційний принцип організації та функціонування судів з метою забезпечення права осіб на такий захист. Недоторканність суддів не є особистим привілеєм, а як один з елементів статусу суддів має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя незалежним, неупередженим і справедливим судом.

Таким чином, реалізація зазначених правових гарантій здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави (ст. ст. 3,8,55 Конституції України).

Виходячи з того, що незалежність суддів є основною передумовою їх об`єктивності та неупередженості, суддя при здійсненні правосуддя підкоряється лише закону і нікому не підзвітний. Суддям забезпечується свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до їх внутрішнього переконання, що ґрунтується на вимогах закону. Рішення в судовій справі має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи, під час якого не може надаватися перевага правовій позиції будь-якого учасника судового процесу, в тому числі прокурорів, захисників, представників юридичних чи фізичних осіб.

Суддя не зобов`язаний давати будь-які пояснення щодо розглянутих справ або справ, які знаходяться в його провадженні, а також надавати їх будь-кому для ознайомлення, крім випадків і порядку. Передбачених законом.

Порушенням принципів самостійності судів та незалежності суддів, зокрема, є витребування від судді пояснені з питань, які підлягають чи були предметом обговорення у нарадчій кімнаті або спроби розкриття таємниці постановлення рішення в інший спосіб, витребовування чи вилучення судових справ, розгляд яких не завершено, а також отримання матеріалів судових справ (копій документів, які містяться у справі, виписок з неї тощо) з порушенням встановленого законом порядку (неповноважним суб`єктом, без належного документального оформлення тощо).

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Будь-які державні органи, в тому числі слідчі підрозділи правоохоронних органів, або громадяни відносно яких приймалось судове рішення, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК Україну, кримінальне провадження підлягає закриттю у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так згідно вищезазначеної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що слідчий прийшов до висновку про закриття кримінального провадження через те, що в ході дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки показань та документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності, встановлена відсутність в діях судді Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Оцінюючи на предмет законності вказаної постанови, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання(збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Їх сутність полягає у намаганні процесуальної особи розшукати і належним чином зафіксувати у відповідних процесуальних джерелах фактичні дані, що мають значення у кримінальному провадженні.

Так, закриваючи кримінальне провадження, слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 дотримано вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, а тому доводи скаржника у своєї скарзі є необґрунтованими.

Надавши цим та іншим вказаним вище доказам оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий прийняв рішення про закриття кримінального провадження законно, дослідивши всі обставини, виконавши всі необхідні дії для розслідування кримінального правопорушення.

Керуючись статтями 92-94, 303-307,309 КПК України,-
У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 29.04.2020 року слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про закриття кримінального провадження № 0000583 від 23.03.2020 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1