ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1892/20 Справа № 199/1412/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146, №0000457 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 21 березня 2006 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 1 рік. 18 січня 2007 року постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області скасовано випробувальний термін та направлено засудженого в місця позбавлення волі для відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнення: 20 вересня 2013 року з Бердянської ВК (№ 77) на підставі ст. 107 КК України умовно-достроково, невідбутий строк: 7 місяців 6 днів;

- 03 жовтня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки;

- 08 квітня 2019 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 5 місяців. Звільнення: 12 липня 2019 року з ДУ «ДУВП (№ 4)» за відбуттям строку покарання;

- 27 грудня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 30 січня 2020 року Амур-Нижньодніпровським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2019 року, остаточно до відбуття визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці;

- 27 лютого 2020 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року визнано ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначене покарання за даним вироком поглинено покаранням за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2020 року за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки три місяці.
Визнано ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки чотири місяці.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2020 року за ч. 2 ст. 309 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки вісім місяців.
Визнано ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки десять місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2020 року за ч. 2 ст. 309 КК України та за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат по справі.
Як встановлено судом, 26 січня 2020 року приблизно о 14:30 годині ОСОБА_7 , знаходячись на зупинці громадського транспорту «Вулиця Калинова», зупинив маршрутне таксі № «124-А», яке прямувало з площі Академіка Стародубова у бік ж/м «Фрунзенський» по території Амур-Нижньодніпровського району міста Дніпра, та зайшов у салон вищевказаного маршрутного таксі.
Перебуваючи в салоні маршрутного таксі № «124-А», ОСОБА_7 побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 та підсів на сусіднє сидіння до останнього. Сидячи біля ОСОБА_8 , ОСОБА_7 побачив в правій кишені, одягненої на ОСОБА_8 куртці, мобільний телефон марки «Samsung S10+» золотистого кольору. В цей момент у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна (крадіжка) - вищевказаного мобільного телефону, що належить ОСОБА_8 , який він визначив предметом свого злочинного посягання, вчиненого повторно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку, 26 січня 2020 року приблизно о 14:40 годині ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі № «124-А», яке рухалось по вулиці Калинова у місті Дніпрі, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, сидячи поряд з потерпілим ОСОБА_8 , таємно дістав з відчиненої правої кишені, одягненої на потерпілому куртки, мобільний телефон марки «Samsung S10+», який сховав у праву зовнішню кишеню, одягнутої на ньому куртки.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 з викраденим майном вийшов з маршрутного таксі № «124-А» на зупинці громадського транспорту біля перехрестя вулиці Калинова та вулиці Академіка Образцова у місті Дніпрі, утримуючи при собі викрадений мобільний телефон марки «Samsung S10+», після чого зник в невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2250 гривень.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Крім того, 01 лютого 2020 року о 13:50 годині ОСОБА_7 прибув до магазину «АТБ-маркет», розташованого за адресою: місто Дніпро, Донецьке шосе, 8, з метою здійснення покупок. Перебуваючи у торгівельному приміщенні вказаного магазину, ОСОБА_7 направився у відділ з фруктами, де з вітрини магазину взяв 1 банан та 1 апельсин, які утримував в руках.
Перебуваючи у вказаному магазині у вказаний час, ОСОБА_7 побачив, що в магазині знаходиться невелика кількість покупців та між рядами немає співробітників магазину. У цей час у ОСОБА_7 раптово, повторно виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: 1 скляної пляшки бренді «Saint Remy VSOP 40%», об`ємом 0,7 л.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку, ОСОБА_7 01 лютого 2020 року приблизно о 13:55 годині направився у відділ з алкогольними напоями, де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи таємний характер своїх злочинних посягань, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, викрав зі стелажу 1 скляну пляшку бренді «Saint Remy VSOP 40%», об`ємом 0,7 л, яку поклав у внутрішній карман куртки, яка була одягнута на ньому.
Доводячи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку, до кінця, діючи повторно, ОСОБА_7 попрямував до зони касового контролю, де поклав на касову стрічку 1 банан, 1 апельсин та упаковку драже «Skittles», яку взяв на стенді біля каси, за які розрахувався. В той же час за 1 скляну пляшку бренді «Saint Remy VSOP 40%», об`ємом 0,7 л, ОСОБА_7 не розплатився та виніс її за межі касової зони, направившись до виходу з магазину, де був затриманий співробітниками охорони магазину.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення вказаного злочину до кінця, але не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 намагався спричинити потерпілому ТОВ «АТБ-маркет» матеріальну шкоду у розмірі 258,10 гривень.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Крім того, 19 березня 2020 року приблизно о 16:30 годині ОСОБА_7 знаходився в маршрутному таксі № «177», яке рухалося по вул. Калинова у бік ж/м «Сонячний» у місті Дніпрі, де побачив громадянина ОСОБА_9 з розстебнутою сумкою чорного кольору, яка була одягнута на ньому через плече, в середині якої знаходився фітнес-трекер марки «Xiaoms Мі Вand 2» чорного кольору. В цей момент у ОСОБА_7 раптово, повторно виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна (крадіжка) - вищевказаного фітнес-трекера марки «Xiaoms Мі Вand 2», що належить ОСОБА_9 , який він визначив предметом свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку, 19 березня 2020 року приблизно о 16:35 годині ОСОБА_7 , знаходячись в маршрутному таксі № «177», яке рухалось по пр. Слобожанському в бік ж/м «Сонячний», усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та викрав із розстебнутої сумки останнього фітнес-трекер марки «Xiaoms Мі Вand 2», який сховав до своєї кишені.
Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_7 з викраденим майном покинув маршрутне таксі № «177» на зупинці громадського транспорту по пр. Слобожанський, утримуючи при собі викрадений фітнес-трекер марки «Xiaoms Мі Вand 2», та пішов в невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 312,90 гривень.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, кваліфікуються за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 4 місяця.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року, визначити покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
За ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 10 місяців.
На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року та вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяця.
В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвалюючи вирок та призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, у резолютивній частині вироку 2 рази призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно визначив покарання за сукупністю злочинів (ч. 4 ст. 70), що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Тому, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, за сукупністю злочинів та сукупністю вироків, сторона обвинувачення вважає, що апеляційному суду необхідно ухвалити свій вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку учасників судового провадження, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання закону України про кримінальну відповідальність, а саме, неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, то такі доводи, на думку колегії суддів, слушними.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування судового рішення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Так, відповідно ст. 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Зокрема, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
За змістом ст. 33 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України призначається покарання у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.
За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 червня 2010 року Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки, якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Як вбачається із матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні двох епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчинених повторно.
Оскільки епізод його злочинної діяльності від 26 січня 2020 року, вчинений до вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року, охоплюється єдиною правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 185 КК України, як і епізод (19 березня 2020 року) після ухвалення цього вироку, то відповідно до вище проаналізованих положень діючого кримінального законодавства України, за ними не може бути призначене окреме покарання.
Однак, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції на вищевказане увагу не звернув та в резолютивній частині вироку 2 рази призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточно визначив покарання за сукупністю злочинів на підставі положень ч. 4 ст. 70 КК України, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Крім того, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після ухвалення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст. ст. 71, 72 цього Кодексу.
Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Разом з тим, виходячи з положень, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, відповідно до яких, коли після ухвалення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після ухвалення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України, а саме: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до ухвалення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; а потім - за сукупністю злочинів, вчинених після ухвалення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та вступної частини оскаржуваного стороною обвинувачення вироку, ОСОБА_7 засуджений, зокрема, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
У цьому провадженні злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 26 січня 2020 року та 19 березня 2020 року, тобто в період іспитового строку за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року, злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України обвинувачений вчинив 01 лютого 2020 року, до ухвалення вказаного вироку.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив новий злочин (ч. 2 ст. 185 КК України) у період іспитового строку, що стає фактичною підставою для визнання призначеного за попереднім вироком покарання, від відбування якого він звільнився, таким, що належить відбувати реально (ч. 3 ст. 78 КК України). А застосування ст. 71 КК України означає, що покарання, від відбування якого останній був звільнений на підставі ст. 75 КК України, тепер має відбуватись ним реально - як і всі інші покарання в межах алгоритму призначення покарання і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків. Зазначене у свою чергу обумовлює застосування ч. 4 ст. 70 КК України як одного з елементів цього алгоритму, і не може в даному випадку не враховуватися.
Однак, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, на вищевказане увагу також не звернув та не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України до покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Тож, враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги прокурора та наявність правових підстав для скасування вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року в частині призначеного обвинуваченому покарання.
А тому, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420, 421 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 4 (чотири) місяця.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 10 (десять) місяців.
На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2020 року та вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року, остаточно призначивши ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяця.
В іншій частині вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року відносно ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
Вирок Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії даного вироку.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4