Справа № 473/3570/18
Номер провадження 1-кп/473/131/2020

УХВАЛА
Іменем України

"18" лютого 2020 р. м. Вознесенськ
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2
учасники процесу:
прокурор ОСОБА_3 ,
обвинувачений ОСОБА_4 ,
його захисник адвокат ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0001621 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Каменка, Первомайського району, Автономної Республіки Крим, одружений, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше судимий 22.12.2008 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч.4 ст. 187, ст. 15, ч. 4 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією половини особистого належного йому майна, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України (після зміни прокурором обвинувачення),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.12.2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22 лютого 2020 року.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці з огляду на наявність ризиків, що передбачені п1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що тривалий час перебуває під вартою, натомість як його родина та неповнолітні діти потребують його підтримки.
Захисником обвинуваченого було подано письмове клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, оскільки фактично відсутні ризики, на які послалася прокурор, а ОСОБА_4 тримається під вартою більше 16 місяців, що є порушенням його права на свободу. Адвокат просив врахувати, що обвинувачений має постійне місце проживання та родину, в тому числі неповнолітніх дітей.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує, що згідно із ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове засідання не було завершене до його спливу.
У відповідності із вимогами ч.4 ст.199 КПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частина 3 статті 199 КПК передбачає, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
В клопотання прокурором вказано про наявність ризиків, що передбачені п1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Разом із тим доказів того, що ці ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, - суду надано не було.
Суд, вважає, що клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.
Так справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, який є тяжким - розглядається судом тривалий час і вже після скасування ухваленого відносно нього вироку судом першої інстанції відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24.12.2019 року. Весь цей час обвинувачений утримується в СІЗО.
Тоді як згідно Рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» (від 12.03.2009 року) по закінченні певного часу тяжкість злочину не може достатньою причиною для виправдання тривалого ув`язнення і судові органи повинні надати більше підстав, які повинні бути чітко вказані й обґрунтовані в їх рішеннях.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_4 було заявлено письмове клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Стаття 179 КПК України передбачає, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.
Суд вважає, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду), на існуванні якого наполягала прокурор, є мінімальним із урахуванням міцності соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та неповнолітніх дітей (аркуші 112-116 том 1), те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, проживає разом зі своєю родиною (аркуш 112 том 1), в тому числі із неповнолітніми дітьми, він згідно з матеріалами провадження відшкодував шкоду потерпілим, що підтверджено їх заявами від 09.10.2018 року (аркуші 20-21 том 1).
Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджено лише даними про судимість ОСОБА_4 (аркуш 123 том 1), проте, із довідки про судимість вбачається, що ОСОБА_4 був звільнений з місць позбавлення волі ще 21.12.2010 року, де відбував покарання за вироком від 22.12.2008 року Червоноградського міського суду Львівської області за ч.4 ст. 187, ст. 15, ч.4 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією половини особистого належного йому майна.
Доказів того, що ОСОБА_4 може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується суду надано не було.
З огляду на зазначене, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.
Клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який, а саме на особисте зобов`язання задовольнити.
Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки згідно із частиною 5 ст.194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до суду або прокурора та утримуватися від спілкування з особами, які у кримінальному провадженні є свідками та потерпілими; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що в разі невиконання обов`язків, встановлених ухвалою суду, - до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із положеннями Рішення Конституційного Суду України №4?р/2019 від 13 червня 2019, яким визнано неконституційним положення частини 2 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1