ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2014/20 Справа № 199/6150/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, контрольне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який не має на утриманні неповнолітніх або непрацездатних осіб, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України, у кримінальному провадженні № 0000868,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
Згідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, викраденні офіційного документа з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому повторно особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

24 липня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000868 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 скеровано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року, під час підготовчого судового засідання, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до 24 липня 2020 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що обсяг пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, є достатні підстави вважати ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом зазначено, що оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, в тому числі тяжкого умисного, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ.

Також судом зазначено, що для відмови в звільненні ОСОБА_6 з-під варти слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, оскільки він, володіючи відомостями щодо осіб потерпілих і свідків, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому.

Захисник не погодився з даним рішенням. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Посилається на те, що обвинувачений має тісні соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації та проживання, що унеможливлює переховування, що в розшуку не перебував, від органів досудового розслідування або суду не переховувався, що спростовує ризики викладені в ухвалі.
Вказує, що письмових доказів про те, що ОСОБА_6 може впливати на свідків чи вже впливає на останніх у сторони обвинувачення не має. Заяв чи інших клопотань від свідків про те, що останні хвилюються за своє життя чи здоров`я через неналежну поведінку обвинуваченого до слідчого, прокурора або суду не надходило, тому немає підстав вважати даний вид ризику доведеним. Інший ризик, викладений в ухвалі, що обвинувачений може скоїти інше кримінальне правопорушення є не доведеним, оскільки останній має постійне місце роботи та дохід. Судом також не взято до уваги, що обвинувачений мешкає в шлюбі з цивільною дружиною.
Зазначає, що звертаючись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, сторона захисту зазначала про наявність у ОСОБА_6 захворювань та про життєву необхідність мати вільний та своєчасний доступ до медичної допомоги, неотримання якої, веде до погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 , що є ризиком для його життя.
Також вказує, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, позитивно характеризується за місцем мешкання, а тому немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали апеляційні вимоги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, у тому числі і тяжкого умисного, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.

Його доводи про недоведеність стороною обвинувачення наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на переконання колегії суддів є не обґрунтованими.

Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Разом з тим, з огляду на стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_6 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не підлягають окремому вирішенню питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а суд повинен зважити на характер, тяжкість і наслідки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та оцінити ризики, якщо прокурор доведе їх існування. При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції визнав такими, що не зменшилися від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики того, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинені злочини, може вчинити спроби переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному провадженні, або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, серед яких є тяжкий, раніше судимий, офіційно не працевлаштований. Тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, щоб завадити встановленим по справі ризикам.

Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Спростовуються матеріалами справи доводи апеляційної скарги про те, що судом не приймалось до уваги наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, цивільної дружини, постійного місця проживання, позитивної характеристики та стану здоров`я.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, зазначені обставини були предметом дослідження, вони оцінені судом в сукупності з іншими доказами по справі. Даних щодо неможливості перебування ОСОБА_6 в умовах ізоляції, стороною захисту не було надано .

Істотні порушення процесуального закону, які б потягли безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановленим відповідно до вимог процесуального закону, таким, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження сторони захисту, про які йдеться в поданій скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку з чим, приходить до висновку про необхідність залишення скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4