Справа № 750/4997/19
Провадження № 1-кс/750/1234/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2020 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю: адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009261 від 26.12.2017 р.,

в с т а н о в и в :

26.05.2020 до Деснянського районного суду м. Чернігова звернулась ОСОБА_5 зі скаргою на постанову слідчого СВ ЧВП ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009261 від 26.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 164, ч. 1 ст. 382 КК України, посилаючись на те, що вона є незаконною та винесена з порушенням вимог КПК України, оскільки слідчим не було проведене повне, всебічне та об`єктивне розслідування, а кримінальне провадження закрите на підставі ст.110, п.2 ч.2 ст. 284 КПК України.

У судовому засіданні представник особи, яка подала скаргу - адвокат ОСОБА_3 просив задовольнити скаргу з підстав, викладених в ній.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вказав, що постанова обґрунтована та не суперечить жодним вимогам КПК України.
Заслухавши думку сторін, дослідивши скаргу, надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було проведено не в повному обсязі, у зв`язку з чим постанову слідчого належить скасувати, як таку, що винесена передчасно.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
26.12.2017 року було внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №10009261, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164, ч. 1 ст. 382 КК України.
В ході проведення досудового розслідування, не було проведено всіх необхідних процесуальних і слідчих дій, а 20.03.2020 року слідчим СВ ЧВП ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_6 безпідставно була винесена постанова про закриття кримінального провадження, на підставі ст. 110, п.2 ч.2 ст. 284, КПК України.

Оцінюючи на предмет законності вказану постанову, слідчий суддя враховує, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.
Така постанова має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.
Між тим, як слідує з наданих матеріалів, зазначена постанова слідчого цим вимогам не відповідає. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч. 2 ст. 51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За даними Державного комітету статистики України, нині в державі проживає 9,8 млн. дітей віком до 18 років.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р.(ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. N 789-XII) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено також ст. 80 Кодексу про шлюб та сім`ю України. У разі ухилення батьків від виконання цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку.
Якщо особа ігнорує судове рішення, згідно з яким її зобов`язано сплачувати аліменти, до неї можуть бути застосовані заходи кримінально-правового впливу. Зокрема, ст. 164 Кримінального кодексу України (далі - КК) встановлено відповідальність за ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.
Об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 164 КК, становлять такі окремі діяння: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів); злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні. За ті ж діяння, вчинені особою, раніше судимою за цей самий злочин, настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 164 КК.
Наслідки ухилення від сплати аліментів на утримання дітей очевидні. Дитина нерідко позбавлена не тільки можливості виховуватись у повноцінній сім`ї, а й засобів до існування. Негативними соціальними наслідками цього в подальшому можуть стати недостатній розвиток дитини та її соціальна дезадаптація; підвищується небезпека сприйняття дитиною установок антисоціального способу життя, що, зрештою, може призвести до того, що вона приєднається до криміногенного середовища.
ВС нагадав, що слід розумити пвд злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей, так, суд касаційної інстанції зазначив, що під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) або на утримання непрацездатних батьків слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державному виконавцю, приватному виконавцю тощо), які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що складається із сум виплат за три місяці відповідних платежів.

Відповідно до узагальнення судової практики у справах про злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей роз`яснено,щодо визначення предмета дослідження при розгляді справ про злочини, покарання за які передбачено ст. 164 КК (2341-14). Зокрема, суди пропонують з`ясовувати такі питання, як час, з якого особа почала ухилятись від сплати аліментів; спосіб життя, який вона вела протягом цього часу; наявність тимчасових грошових доходів; чи зверталась особа, яка має сплачувати аліменти, у центр зайнятості населення, коли тимчасово була безробітною. Іншими обставинами, що підлягають з`ясуванню, можуть бути й такі: чи має особа підсобне господарство; чи надавала вона іншу (не грошову) допомогу на утримання дитини (наприклад, продукти харчування); чи отримувала доходи від земельного та майнового паю (у разі наявності останніх) тощо. Крім того, свідченнями про злісне ухилення особою від сплати аліментів на утримання дитини можуть бути й ігнорування нею викликів та попереджень державного виконавця, неявка до нього без поважних причин, приховування від нього отриманих доходів, а також приховування у разі працевлаштування даних про наявність обов`язку зі сплати аліментів від адміністрації підприємства тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України зазначена постанова слідчого має ґрунтуватися на всебічному, повному і неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, яким слідчий повинен надати належну правову оцінку.

Як встановлено в судовому засіданні, постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 20.03.2020 року не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Так, обставини кримінального провадження встановлюються на підставі зібраних в ході досудового слідства доказів, процесуальними джерелами яких є показання, речові докази, документи, висновки експертів, що вбачається зі змісту ст. 84 КПК України.
Але, всупереч наведеним положенням процесуального закону, в обґрунтування закриття кримінального провадження слідчим взагалі не зазначено жодних підстав для такого закриття в оскаржуваній постанові.

Оскільки, в оскаржуваній постанові стосовно всіх зазначених у скарзі доводів відсутнє належне правове судження, доводи заявника суд вважає слушними, вони свідчать про порушення засад кримінального провадження, передбачених главою 2 КПК України.
З огляду на викладене, проведене досудове розслідування не може вважатися таким, в ході якого повно, всебічно і неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження.

Таким чином, скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 309 КПК України,
у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0009261 від 26.12.2017 задовольнити.
Постанову слідчого СВ Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_6 від 20.03.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0009261 від 26.12.2017 скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1