Справа № 303/650/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/4806/543/20 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 ..
Цією ухвалою суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 204 КК України у кримінальному провадженні №0000220 від 23.06.2015 повернуто прокурору внаслідок невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 204 КК України.
В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень в ньому текстуально співпадає з формулюванням обвинувачення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких, відповідно до ст. 91 ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права сторони захисту, унеможливлюють виконання завдань кримінального провадження та правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування такого висновку, судом першої інстанції зазначено, що фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті викладені не повно, а саме: не вказано на те, за якими саме цінами особи, з належним яким приміщень були вилучені фальсифіковані алкогольні напої, мали намір їх продати й за якими цінами вони їм передані; не вбачається, яку саме кількість алкогольних напоїв придбав ОСОБА_6 за кожним епізодом інкримінованих йому злочинних дій, а зазначається тільки кількість алкогольних напоїв, яка була виявлена та вилучена працівниками поліції в приміщенні магазину «Острівок» в с. Сусково (1 епізод); в будинку № 43 за місцем проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 м. Мукачево (2-епізод); та в приміщенні № 8 ринку «ГіД» в м. Мукачеві (3-епізод). Окрім того, правова кваліфікація дій обвинуваченого, в обвинувальному акті містить тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті

-2-

кримінального закону, а не точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, зокрема за ч. 1 ст. 204 КК України, зазначено «…, а також збут чи транспортування з метою збуту»; та за ч. 1 ст. 199 КК України, зазначено «…, одержаних чи підроблених марок акцизного податку». Також, слідчий підсумовуючи обвинувачення, цитує норми особливої частини кримінального кодексу із зазначенням відповідних статей, а при формулюванні обвинувачення наводить обставини вчиненого злочину, які не узгоджуються з диспозицією інкримінованої статті. У обвинувальному акті відсутнє «формулювання обвинувачення» в розумінні практики ЄСПЛ та КПК України, не зважаючи на те, що слідчий його так назвав, а прокурор таке «затвердив». Формальний підхід слідчого до викладення обвинувального акта в частині індивідуалізації обвинувачення за кожним з інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень вбачається в тому, що формулювання обвинувачення за різними статтями КК України викладено ідентично, як «під копірку», без врахування того, що «предметом» злочину, передбаченого ст. 199 КК України у даному випадку - є підроблені марки акцизного збору, а «предметом» злочину, передбаченого ст. 204 КК України є підакцизні товари, у даному випадку алкогольні напої. Вказані недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, на думку суду першої інстанції, унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, порушують право обвинуваченої на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» частини третьої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та позбавляє суд можливості прийняти законне рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду від 16.12.2019 як незаконну та необґрунтовану й призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України. В ньому викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення. Прокурор також зазначає, що нормами процесуального закону не визначено вимог до змісту фактичних обставин та формулювання обвинуваченого, тому такі викладаються прокурором у формі та обсязі достатньому для розуміння як судом так і сторонами кримінального провадження, а наявність повторюваних фраз свідчить про те, що вказані частини обвинувального акту є взаємопов`язаними між собою і не можуть бути змістовно різними. Також на його думку, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 314 КПК України фактично вдався до оцінки доказів та дослідження матеріалів кримінального провадження, що на стадії підготовчого судового розгляду є неприпустимим, а також встановлюючи наявність або відсутність будь-яких обставин кримінального правопорушення порушив вимоги ст. 337 КПК України.
Апеляційний суд заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до процесуальних обов`язків, зазначених у ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних та неупереджених процесуальних рішень.

-3-

Цих вимог КПК України слідчим та прокурором у даному кримінальному провадженні не дотримано.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Вимоги до обвинувального акту встановлені ст. 291 КПК України.
Відповідно до вимог вказаної статті обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає вище вказаним вимогам закону.
Як правильно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, формулювання обвинувачень у обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кожного з кримінальних правопорушень, доказування яких відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінальних правопорушень, суті і обсягу кожного обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права сторони захисту, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження, у зв`язку з чим, твердження суду в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Цим гарантіям обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 не відповідає.
Неконкретність обвинувачення без посередньо стосується і права обвинуваченої на справедливий судовий розгляд та порушує її право на захист.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання суду на те, що в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України фактично відсутнє чітке викладення формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 цих кримінальних правопорушень.
На переконання колегії суддів, такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відображає всієї сукупності фактичних даних, що характеризують обставини вказаних діянь, обвинувачення в яких за ч. 1 ст.199, ч. 1 ст. 204 КК України висунуто ОСОБА_6 обвинувальним актом, оскільки

-4-

формулювання обвинувачення за різними статтями КК України викладено ідентично, без врахування того, що «предметом» злочину, передбаченого ст. 199 КК України у даному випадку - є підроблені марки акцизного збору, а «предметом» злочину, передбаченого ст. 204 КК України є підакцизні товари, у даному випадку алкогольні напої.
Вказані обставини свідчать про формальне викладення обвинувального акту, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо необхідності повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_6 прокурору для усунення наведених вище недоліків.
Посилання прокурора на недопустимість оцінки доказів на предмет їх достатності та взаємозв`язку під час підготовчого судового засідання заслуговують на увагу, натомість колегія суддів вважає, що прийняте судом першої інстанції рішення змісту положень ст.314 КПК України не суперечить.
З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, що вказані недоліки обвинувального акту, унеможливлюють його призначення до судового розгляду, а тому висновки суду про повернення його прокурору, апеляційний суд вважає законними та обґрунтованими.
При цьому апеляційний суд враховує і те, що скасовуючи попередній вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 03. 2018 щодо ОСОБА_6 , колегією суддів в ухвалі від 20. 11. 2019 було констатовано невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням вказівок суду апеляційної інстанції, викладених в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 20. 11. 2019, дійшов правильного висновку про наявність недоліків обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , які послужили обґрунтованими підставами для його повернення прокурору.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді. Таким чином, при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вказані вимоги кримінального процесуального закону, судом першої інстанції дотримано в повній мірі, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом відхиляються.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980). Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000.
Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

-5-

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16. 12. 2019 про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 204 КК України у кримінальному провадженні №0000220 від 23. 06. 2015 без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: