Справа № 461/3999/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/788/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 07 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 07.02.2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на два роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 105040,10 гривень завданої матеріальної шкоди та 100000 гривень моральної шкоди.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 22 червня 2015 року в нічний час між 24:00 год. та 02:00 год., перебуваючи у приміщенні нічного клубу «888», що на пл.Данила Галицького, 1 у м.Львові, де він за його словами проходив стажування на посаді охоронця, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, з необережності, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , умисно наніс йому удар в обличчя, від якого останній впав, вдарившись тім`яно - потиличною ділянкою голови до твердого покриття. Внаслідок удару при падінні потерпілий ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, від якої настала його смерть.

На даний вирок подали апеляційні скарги захисник, прокурор та потерпіла.

Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Так, відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

01.07.2020 року захисник ОСОБА_6 подав клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття даного кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку з закінчення строків давності.

Клопотання мотивує тим, що з часу вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, яке у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, минуло п`ять років, що дає право суду звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Також захисник у клопотанні вказує на те, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині та щиро розкаявся, у матеріалах справи відсутні докази, які би підтверджували умисне ухилення ОСОБА_7 від слідства чи суду, будь-яких інших злочинів ОСОБА_7 не вчиняв, повністю відшкодував потерпілій стягнуту за вироком заподіяну матеріальну шкоду в сумі 13394,1 грн. та частково відшкодував моральну шкоду в сумі 25000 грн., крім того ОСОБА_7 не заперечує щодо звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав клопотання захисника та подав суду відповідну заяву від 07.07.2020 року, прокурора, який не заперечив щодо задоволення клопотання, потерпілу та її представника, які заперечили щодо задоволення клопотання, дослідивши доводи клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що злочин вчинений ОСОБА_7 22.06.2015 року.

23.06.2015 року ОСОБА_7 виїхав з України, про що свідчить повідомлення ДПС України від 25.06.2015 року (т.4 а.с.151-152) на заробітки до Італії та повернувся до України самостійно 07.06.2016 року.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 за попередньою кваліфікацією злочину за ч.2 ст.121 КК України було складено слідчим 03.08.2015 року (т.4 а.с.158-159) та було вручено ОСОБА_7 у присутності захисника ОСОБА_6 07.06.2016 року, тобто одразу ж після повернення ОСОБА_7 в Україну.

03.08.2015 року слідчим ухвалено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного ОСОБА_7 у розшук (т.4 а.с.161-162).

07.06.2016 року постановою слідчого було відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 (т.4 а.с.182).

Тоді ж 07.06.2016 року ОСОБА_7 у присутності захисника ОСОБА_6 було повідомлено про зміну раніше врученої підозри на ч.1 ст.119 КК України (т.4 а.с.198-199).

15.06.2016 року справу щодо ОСОБА_7 з обвинувальним актом про обвинувачення за ч.1 ст.119 КК України скеровано до Галицького районного суду м.Львова (т.1 а.с.1, 2-3).

Санкцією ч.1 ст.119 КК України передбачено максимальне покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, отже згідно із вимогами ч.3 ст.12 КК України такий злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Колегією суддів встановлено, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази про умисне ухилення ОСОБА_7 від органів досудового розслідування чи суду, оскільки ОСОБА_7 на час виїзду за кордон станом на 23.06.2015 року нічого не було відомо про смерть потерпілого ОСОБА_12 і що за цим фактом відкрито кримінальне провадження, крім того підозра ОСОБА_7 була складена лише 03.08.2015 року.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30.05.2019 року у справі №639/793/17, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

За вищевказаних обставин справи колегія суддів погоджується із твердженнями захисника про те, що жодного наміру ухилятись від органів слідства чи суду у ОСОБА_7 не було, як і про те, що ОСОБА_7 на час виїзду за кордон не було відомо те, що стосовно нього складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, і те, що він оголошений у міжнародний розшук.

Отже, до обвинуваченого ОСОБА_7 вимоги ч.2 ст.49 КК України щодо зупинення перебігу давності, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду, не можуть бути застосовані.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначено, що випадками звільнення особи від кримінальної відповідальності є, зокрема: закінченням строків давності (ст.49 КК України).

Підставою такого звільнення може бути настання певної події (закінчення строків давності).

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

При розгляді клопотання захисника апеляційним судом з`ясована позиція обвинуваченого ОСОБА_7 до заявленого клопотання, який таке підтримав, про що надав апеляційному суду письмову заяву від 07.07.2020 року.

Таким чином колегією суддів встановлено, що у даному кримінальному провадженні наявні усі умови та підстави, передбачені ст.49 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а саме: 1) злочинне діяння, яке ставиться у провину обвинуваченому, дійсно мало місце; 2) вчинений обвинуваченим злочин є злочином середньої тяжкості; 3) настала певна подія минуло п`ять років з часу вчинення обвинуваченим злочину; 4) не встановлено фактів умисного ухилення обвинуваченого від слідства та суду; 5) обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та погодився на звільнення його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, та у зв`язку з тим, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 перебуває на стадії апеляційного перегляду, а отже вирок суду щодо ОСОБА_7 не вступив в законну силу, то такий вирок місцевого суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закриттю на підставі ст.49 КК України та п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

У зв`язку з скасуванням вироку в цілому апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілій ОСОБА_8 положення ч.7 ст.128 КПК України щодо наявності у неї права пред`явлення позову до ОСОБА_7 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди у порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284, 376, 405, 407, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Галицького районного суду м.Львова від 07 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 скасувати.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, а кримінальне провадження №002162 від 22.06.2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, закрити,- у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: