КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000060 від 03 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; машиномісце № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; машиномісце № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя врахував, що вказане вище майно визнано речовим доказом і з метою забезпечення збереження речових доказів прийшов до висновку про накладення арешту на це майно шляхом заборони його відчуження та розпорядження ним.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_6 , діючи в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_7 , а саме: 1) квартиру АДРЕСА_1 ; 2) квартиру АДРЕСА_3 ; 3) машиномісце № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 ; 4) квартиру АДРЕСА_5 ; 5) машиномісце № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 .
Представник вважає накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_7 необгрунтованим, таким, що було накладено помилково, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Як вказує апелянт, квартира АДРЕСА_1 придбана ОСОБА_8 29 серпня 2019 року на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим № 1617. (ціна квартири згідно договору - 535 000 грн.)
Квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_9 (де представником останнього був ОСОБА_7 ) на підставі договору-купівлі продажу від 31.03.2016 р. за реєстровим № 1168 (ціна квартири згідно договору - 149 000 грн.), потім же ця квартира ОСОБА_9 була продана ОСОБА_10 .
Квартира АДРЕСА_3 була придбана на підставі договору № 28/04/2016-Г75-а від 28.04.2016 р. про відступлення прав та обов`язків за договором купівлі-продажу майнових прав № 13-02-210116-5 від 21 січня 2016 року ціна квартири згідно договору - 663 170 грн.). Повний розрахунок за даний об`єкт нерухомості відбувся 04.05.2016 р. підтвердженням чому є платіжне доручення.

Машиномісце АДРЕСА_7 було придбано ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 13-02-180516-1 від 18.05.2016 р. (ціна машиномісця згідно договору - 148 770 грн.). Повний розрахунок відбувся 24 травня 2016 року підтвердженням чому є платіжне доручення.
Квартира АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № 7451/023-К4 / 6-240915- БВ1/81 від 24.09.2015 р. Підтвердженням оплати є платіжні доручення від 29.09.2015 р. на суму 370 703,52 грн., від 28.10.2015 р. на суму 2750 грн. та 117 000 грн., від 25 грудня 2015 року на суму 125 000 грн., від 13.05.2016 р. на суму 125 000 грн., від 04.10.2016 р. на суму 260 000 грн., від 10.03.2017 р. на суму 285 000 грн., від 27.07.2017 р. на суму 227 467,21 грн. Загалом сплачено 1 512 920,73 грн.
Машиномісце АДРЕСА_8 було придбано ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № М003-4/023-К4 від 14 вересня 2018 року. Підтвердженням оплати є квитанція з банку від 20.09.2018 р. в сумі 425 000 грн.
В підсумку представник вказує, що прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що об`єкти нерухомості, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
В судове засідання представник власника майна та власник майна не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що дає апеляційному суду підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження відомості про яке 03 квітня 2020 року внесено до ЄРДР під № 0000060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

06 квітня 2020 року у межах вказаного кримінального провадження процесуальним керівником винесено постанову про визнання речовими доказами квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 ; машиномісця № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 ; квартири АДРЕСА_5 ; машиномісця № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 , оскільки останні є об`єктами кримінального правопорушення та відповідають критеріям ст. 98 КПК України.
13 квітня 2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; машиномісце № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; машиномісце № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.
Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року зазначене клопотання задоволено та накладено арешт на вказані квартири та машиномісця.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону, в цілому, дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000060, про накладення арешту на вищевказані квартири та машиномісця, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказані квартири та машиномісця, оскільки вони, як вважає колегія суддів відповідають критеріям ст. 98 КПК України та постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_5 від 06 квітня 2020 року визнані речовими доказами(а.с. 39-41).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування щодо значення арештованої квартири для встановлення обставин кримінального провадження, є необгурнтованими.
Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, та не надано доказів, що об`єкти нерухомості, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Посилання представника на документи, згідно яких ОСОБА_7 законно набув вказане майно, не спростовують висновків слідчого судді, про наявність законних підстав для накладення арешту на майно.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначені квартири та машиномісця, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначені квартири та машиномісця, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року,якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000060 від 03 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; машиномісце № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; машиномісце № НОМЕР_2 по АДРЕСА_6 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2676/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1