Справа № 305/7/20
Номер провадження 1-кп/305/234/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника ССД Рахівської РДА ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному проваджені, відомості про яке 16.10.2019 внесено до Єдиного реєстру досудового розслідувань за №0000883 стосовно неповнолітнього

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з початковою освітою, неодруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2020 року до Рахівського районного суду Закарпатської області з Тячівської місцевої прокуратури надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000883 від 16.10.2019 стосовно неповнолітнього ОСОБА_4 про вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 16 жовтня 2019 року близько 14 години 15 хвилин неповнолітній ОСОБА_4 , будучи за місцем свого проживання, а саме в приміщенні вітальної кімнати будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклої сварки зі своїм дідусем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою позбавлення життя останнього, тримаючи у правій руці кухонний ніж із загостреним кінцем, завдав потерпілому один удар цим ножем в область грудної клітки зліва від чого ОСОБА_6 вибіг з будинку на подвір`я, а неповнолітній ОСОБА_4 наздогнав його на території вказаного дворогосподарства, де завдав ще два удари в область спини, в результаті чого потерпілий впав на землю, де від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.

З метою приховання слідів злочину після настання смерті свого дідуся, ОСОБА_4 втік до лісу, де приховав знаряддя вчинення злочину.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 95 від 18.11.2019 два колото-різані поранення задньої поверхні правої половини грудної клітки в 5-му та 6-му міжребір`ях, по хребетній та навколо-хребетній лініях, проникаючі в праву плевральну порожнину з подвійним пошкодженням правої легені та правобічним гемо-пневмотораксом. Згідно п.п. 2.1.1. Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 кожне з вказаних тілесних ушкоджень відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являються небезпечними для життя потерпілого, але в даному випадку не мають прямого причинного зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_9 . Колото-різане поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки з наявністю колото-різаної рани в 5-му міжребір`ї, проникаюче в ліву плевральну порожнину та правий шлуночок серця та кровотечу в ліву плевральну порожнину (гемоторакс 300 мл). Дане пошкодження має прямий причинний зв`язок зі смертю потерпілого ОСОБА_9 та згідно п.п. 2.1.1. Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 відноситься до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як потягло за собою смерть потерпілого, яка наступила через короткий проміжок часу 5-10 хвилин після отримання поранення серця.

Таким чином, суспільно-небезпечні дії неповнолітнього ОСОБА_4 підпадають під ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний заклад із суворим наглядом. Окрім цього, до набрання ухвалою законної сили просила залишити обраний стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання прокурора та просив його задовольнити.

Законний представник особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, ОСОБА_4 ОСОБА_6 також підтримала клопотання прокурора. Окрім цього, пояснила суду, що вони проживають у з батьками в одному будинку. ЇЇ покійний тато ОСОБА_9 вживав алкоголь, тому ОСОБА_10 його не любив. Один до одного вони не заходили. Зазначила також, що ОСОБА_10 з 2015 року перебував на обліку. З 5 класу навчався вдома. Спочатку приймав ліки, а потім відмовився. Зазначає, що вони всі люблять ОСОБА_10 та опікують його. Покійний його постійно зачіпав та провокував. Коли її батько сварився, то вони старалися оберігати ОСОБА_10 . У той день ОСОБА_10 був веселий. Що сталося вона не знає, так як поїхала у Рахів.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, ОСОБА_4 в судовому засіданні відмовився надати пояснення з приводу обставин справи.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що у той день вона поїхала до старшої дочки. Дідо дуже пив. Коли прийшла додому, то думали, що дідо впав на шифер. На те, що ОСОБА_10 немає не звернули увагу. Потім він сам вернувся і сказав, що вбив діда, бо був сердитий, що дідо кликав його їсти. Потім ОСОБА_10 повів поліцейських у ліс та показав де ніж.

Представник служби у справах дітей Рахівської РДА ОСОБА_8 повідомила, що на обліку у службі ні дитина, ні сім`я не перебували.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

У відповідності до вимог ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З урахуванням вищенаведених вимог судом всебічно, повно і неупереджено досліджені всі обставини кримінального провадження, оцінено за своїм внутрішнім переконанням кожний з наданих доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для постановлення ухвали по справі.

На підтвердження того, що неповнолітнім ОСОБА_4 вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КПК України стороною обвинувачення заявлено клопотання про допит свідків, яке судом задоволено.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав суду, що він є чоловіком тітки ОСОБА_10 . Зазначив, що сім`я нормальна, віруюча. Діти у порядку, слухняні, їм дають все належне. Проблем із ними ніколи не було. Він особисто рідко бував вдома, про конфлікти йому не було відомо. Валентин слухняний хлопець. Вчив його грати у шахи. В цілому спілкувалися. У той день вони складали дрова у ОСОБА_12 . Потім їм подзвонили, що дід помер. Вони пішли шукати ОСОБА_10 , але не знайшли. Пізніше, коли вони стояли, то хтось сказав, що ОСОБА_10 прийшов. Після чого вони пішли вверх у ліс. Йшли десь хвилин 40. ОСОБА_10 вказав на місце де був ніж, і у кущах вони знайшли ніж. ОСОБА_10 нічого не казав, був мовчазний.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що останні 12 років він проживає окремо. Усі нормально жили. Його покійний батько не був поганий, працював, але часто пив. З ОСОБА_10 усі нормально спілкувались. Думає, що ОСОБА_10 ніхто не наговорив. Коли приїхав, то на місці вже була старша сестра. Вони повідомили поліцію та швидку. Де знайшли ніж йому невідомо.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що ОСОБА_10 проживає у нормальній сім`ї. Там нормальні усі діти. Вона коли приходила, то говорили, а потім вона йшла собі до мами.

Окрім наведеного, за ініціативою сторін кримінального провадження в судовому засіданні досліджено наступні докази: протокол огляду місця події від 16.10.2019 з фототаблицею, протокол огляду предмету від 17.10.2019, протокол огляду трупа від 17.10.2019, лікарське свідоцтво про смерть № 95 від 17.10.2019, копію паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_9 , висновок експерта № 95 від 18.11.2019, висновок експерта № 600 від 09.12.2019, висновок експерта № 563 від 29.11.2019, висновок експерта № 1953 від 14.11.2019, висновок судово-психіатричного експерта № 168 від 11.12.2019, вимогу СІТ ГУНП в Закарпатській області від 29.10.2019, особову справу № Й-4 на учня ЗОШ с. Костилівка ОСОБА_4 , а також документи, які характеризують його особистість.

Дослідженим у ході судового слідства протоколом огляду місця події від 16.10.2019 встановлено, що об`єктом огляду було дворогосподарство та будинок АДРЕСА_2 . У ході огляду на території дворогосподарства виявлено труп ОСОБА_9 з наявними тілесними ушкодженнями. Окрім цього, у ході огляду, у лісовому масиві ОСОБА_4 вказав на місце де він викинув кухонний ніж.

Дослідженим у ході судового слідства протоколом огляду предмету від 17.10.2019 встановлено, що предметом огляду був одяг потерпілого ОСОБА_9 з двома наскрізними пошкодженнями на спині та одним пошкодженням спереду на рівні серця. Окрім цього, на одязі наявні плями червоно-бурого кольору, схожі на кров.

Дослідженим у ході судового слідства протоколом огляду трупа від 17.10.2019, проведеного за участю судово-медичного експерта ОСОБА_15 , встановлено, що під час огляду на тілі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження на передній поверхні лівої половини грудної клітки на рівні соска, а також два тілесні ушкодження на задній поверхні грудної клітки справа. Інших тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_9 не виявлено.

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть від 17.10.2019 № 95 встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала внаслідок поранення грудної клітки з пошкодженням серця та легень.

Згідно висновку експерта № 95 від 18.11.2019 смерть ОСОБА_9 настала внаслідок тампонади серця, яка розвинулася на фоні колото-різаного поранення передньої поверхні лівої половини грудної клітки в області 5-го міжребір`я, проникаючого в ліву плевральну порожнину та правий шлуночок серця з виходом крові в навколосерцеву сумку. Смерть потерпілого настала через короткий проміжок часу 5-10 хвилин після отримання поранення серця.

Згідно висновку експерта № 600 від 09.12.2019 встановлено, що кров від трупа ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А, із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У слідах №№ 1-4 на футболці, яка належала потерпілому ОСОБА_9 знайдена кров людини, яка могла походити від нього самого.

Згідно висновку експерта № 563 від 29.11.2019 встановлено, що кров від трупа ОСОБА_9 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А, із супутнім антигеном Н за ізосерологічною еритроцитарною системою АВО. У сліді об. № 5 на спортивних штанах, які належать підозрюваному ОСОБА_4 , знайдена кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 .

Згідно висновку № 1953 від 24.10.2019 у крові ОСОБА_4 не виявлено метиловий, етиловий, н-пропіловий, н-бутиловий, н-аміловий спирти та їх ізомери.

З дослідженого у судовому засіданні висновку судово-психіатричного експерта № 168 від 11.12.2019 встановлено, що на даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у формі недиференційованої шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Під час інкримінованих йому дій ОСОБА_4 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі недиференційованої шизофренії, не міг усвідомлювати значенням своїх дій та керувати ними.

З вимоги СІТ ГУНП в Закарпатській області від 29.10.2019 вбачається, що ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

З дослідженої у ході судового слідства особової справи № Й-4 на учня ЗОШ с. Костилівка ОСОБА_4 вбачається, що він навчався за індивідуальним планом навчання. Має навчальні досягнення низького рівня, навчається не у повну міру, потребує постійного контролю, не виявляє жодної зацікавленості до навчання. Рівень уваги середній. Дуже скромний, охайний, чужому впливу не піддається. Мама приділяє належну увагу вихованню сина, якого виховує самостійно.

Згідно характеристики ОСОБА_4 , виданої сільським головою с. Костилівка ОСОБА_16 , він проживає з мамою, навчається за індивідуальною формою навчання.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що ОСОБА_4 проживає з мамою у багатодітній сім`ї, є інвалідом дитинства, проживає у нормальних умовах. Мати не працює. Батьки розлучені, батько проживає окремо від сім`ї.

Згідно довідки, виданої лікарем ОСОБА_17 , ОСОБА_4 перебуває на обліку при психіатричному кабінеті з 2015 року. У Берегівській психіатричній лікарні не обстежувався та не лікувався.

Вимогами ст. 85 КПК України регламентовано, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК України. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Докази отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом. (Рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 по справі № 42310/04 «Нечипорук і Йойкало проти України»).

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Оскільки, показання осіб, допитаних у ході судового слідства послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позицій, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

З огляду на викладене, суд вважає, що вказані показання належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні. Окрім цього, суд визнає належними та допустимими доказами протокол огляду місця події від 16.10.2019 з фототаблицею, протокол огляду предмету від 17.10.2019, протокол огляду трупа від 17.10.2019, лікарське свідоцтво про смерть № 95 від 17.10.2019, копію паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_9 , висновок експерта № 95 від 18.11.2019, висновок експерта № 600 від 09.12.2019, висновок експерта № 563 від 29.11.2019, висновок експерта № 1953 від 14.11.2019, висновок судово-психіатричного експерта № 168 від 11.12.2019, оскільки вони повністю узгоджуються із показаннями допитаних осіб та відповідають встановленим у ході судового слідства обставин справи. При цьому судом не встановлено яких-небудь порушень вимог КПК України щодо порядку їх отримання.

Отже, оцінюючи досліджені під час судового розгляду даного клопотання докази, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою та приходить до висновку, що факт скоєння ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доведено повністю.

Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 168 від 11.12.2019 встановлено, що на даний час ОСОБА_4 страждає хронічним психічним захворюванням у формі недиференційованої шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Під час інкримінованих йому дій ОСОБА_4 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі недиференційованої шизофренії, не міг усвідомлювати значенням своїх дій та керувати ними.

Наявний у справі висновок експертів-психіатрів не викликає у суду сумнівів про те, що особа страждає на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність і викликає потребу в застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру вказаних у висновку.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 року № 7 роз`яснено, що неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.

Разом з тим слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК), - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 1 частини 1 статті 503 КПК України встановлено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

В силу ч. 5 ст. 94 КК України госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

Таким чином, суд приходить до висновку, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, мало місце і вчинене неповнолітнім ОСОБА_4 в стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки останній залишається небезпечним для себе та оточуючих осіб, в зв`язку з чим з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь слід застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, однак, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта № 168 від 11.12.2019 за своїм психічним станом ОСОБА_4 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, під час інкримінованих йому дій ОСОБА_4 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі недиференційованої шизофренії, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому, з урахуванням вимог ст. 508 КПК України, обраний стосовно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає зміні на запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 503, 512, 513 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000883 стосовно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації та примусового лікування у психіатричній лікарні із суворим режимом нагляду.

Госпіталізацію ОСОБА_4 здійснити до відділення за територіальним розподілом, затвердженим Міністерством охорони здоров`я України.

До набрання ухвалою законної сили змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, з моменту його фактичного поміщення до відповідного медичного закладу.

Виконання ухвали у частині етапування ОСОБА_4 до відповідного медичного закладу покласти на Державну установу "Закарпатська УВП №9".

Речові докази по справі, а саме: кухонний ніж, одяг померлого ОСОБА_6 , одяг підозрюваного ОСОБА_4 , передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області після набрання ухвалою законної сили слід знищити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 16 січня 2020 року о 08 год. 20 хв.

Головуюча суддя: ОСОБА_1