КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №754/3049/17Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/685/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247, по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
29.01.2016 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2016 року, більш суворим, призначеним за новим вироком, у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 цього Кодексу.
У кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 08 січня 2016 року о 18 годині, знаходячись біля квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно викрав належний ОСОБА_11 самокат «Hulajnoga 2wl» вартістю 675 грн., чим заподіяв потерпілому матеріальної шкоди.
В поданих апеляційних скаргах перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_9 та заступник прокурора міста Києва ОСОБА_10 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просять вирок скасувати через неправильне застосуванням судом кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
В обґрунтування апеляційних вимог посилаються на те, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_7 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі, не навів достатніх даних, на підставі яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Зазначають, що суд не надав належної оцінки характеру вчиненого злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, не врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше був судимим, характеризується посередньо, на момент вчинення злочину суспільно-корисною працею не зайнятий.
Крім цього, прокурор ОСОБА_10 вважає, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання, - його щире каяття, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані на підтвердження цього, а визнання вини обвинуваченим свідчить лише про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути кримінального покарання за вчинене.
Також вважають, що призначивши ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі, та на підставі ч.4 ст.70 КК України визначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст.ст.70, 72 КК України, оскільки за таких умов кожен вирок повинен виконуватись самостійно.
За наслідками апеляційного розгляду апелянти просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 по ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Деснянським районним судом м. Києва від 29.01.2016 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , виконувати самостійно.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та вважали вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Відповідно до ст. 65 КК України суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання по ч.2 ст.185 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, наявність посередньої характеристики.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції також дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки визнав, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини, за яких його було вчинено, та його наслідки, дані про особу винного, наявність судимостей, а також те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та повністю відшкодував завдану шкоду.
Доводи прокурора у поданій апеляційній скарзі про те, що обвинувачений раніше був судимим за вчинення аналогічного злочину самі по собі не можуть свідчити про те, що виправлення обвинуваченого неможливе без реального відбування покарання, та враховані судом при кваліфікації дій ОСОБА_7 , призначенні покарання та звільненні від його відбування.
Також не ґрунтуються на вимогах закону апеляційні доводи про неправильне призначення покарання за сукупністю злочинів та звільнення від його відбування з випробуванням.

Зокрема, кримінально-правові норми статей 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у тих випадках, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засновано на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити покарання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк у порядку та в межах, передбачених ст.75 цього Кодексу.

Такого висновку дійшла об`єднана палата Верховного суду у справі №199/1496/17.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає неправильного застосування судом першої інстанції кримінального закону, як про це зазначається в поданих апеляційних скаргах.

Оскільки доводи апелянтів не знайшли свого ствердження, подані ними апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Інших порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційні скарги першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_10 - без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4