УХВАЛА
Іменем України

16 грудня 2019 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання слідчого СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001339 від 07.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, про арешт майна,-

в с т а н о в и в:

До слідчого судді надійшло клопотання слідчого, погоджене прокурором, про накладення арешту, в якому прохали накласти арешт на кузов автомобіля «Део Ланос», фіолетового кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження, використання та проведення будь яких дій. Визначити місце зберігання кузова автомобіля «Део Ланос», фіолетового кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , на території майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2-В, Полтавський район. Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , видане Дарницьким УДАІ ГУ МВС України в м.Києві, на ім`я ОСОБА_4 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження, використання та проведення будь яких дій. Визначити місце зберігання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , видане Дарницьким УДАІ ГУ МВС України в м.Києві, на ім`я ОСОБА_4 у камері зберігання речових доказів Полтавського РВП ПВП ГУ Національної поліції України в Полтавській області, за адресою: м.Полтава, вул.Олени Пчілки, 19-е.

У судове засідання слідчий та власник автомобіля не з`явились, будучи повідомленими про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно ч. 4 ст.107 КПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, приходжу до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Встановлено, що у провадженні СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001339 від 07.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України.

06.12.2019 року до Полтавського РВП надійшло повідомлення від судового експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України, про те, що 06.12.2019 року близько 15.26 год. за адресою: с.Розсошенці, вул.Кременчуцька, 2-В, було виявлено ознаки підробки автомобіля «Део Ланос», фіолетового кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

07.12.2019 р. відомості про вказане кримінальне правопорушення СВ Полтавського РВП внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001339 з попередньою правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачає можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий СВ Полтавського РВП ПВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Всупереч наведеній нормі, в матеріалах клопотання відсутня постанова про визнання речовим доказом вилученого майна, а саме: автомобіля марки «Део Ланос», фіолетового кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви, з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Крім того, відповідно до п.5 ч.2 ст.40 КПК України слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Також, пп.7 п. 4.3 гл. 4 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань передбачено, що до витягу з Реєстру включається інформація про прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих), який здійснює досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який здійснює процесуальне керівництво.

Проте, у наданому слідчим витягу ЄРДР з кримінального провадження №0001339 не зазначено прізвище слідчого ОСОБА_3 .

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що слідчий ОСОБА_3 не вправі звертатися з клопотанням про накладення арешту.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Проте, у наданому слідчим клопотанні та долучених до нього матеріалів не доведено необхідність арешту майна, яке було вилучено, а також не наведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті170 КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання про арешт майна не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України ,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання до Полтавського апеляційного суду.

Власники майна, котрі були відсутні у судовому засіданні мають право подати клопотання про скасування арешту майна до суду першої інстанції протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Слідчий суддя ОСОБА_1