справа № 208/7166/19
№ провадження 1-кс/208/3098/19
УХВАЛА
Іменем України

31 жовтня 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України в межах кримінального провадження № 0002022 від 27.10.2019 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль Вінницької області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 03.02.1993 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 101, ч. 2 ст. 206, ч. 1 ст. 141 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 02.04.1998 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 17, ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 20.02.2002 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 3 ст. 117, ч. 3 ст. 185 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 43 КК України частково приєднано невідбутий строк у вигляді 6 місяців позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 02.04.1998 року та остаточно призначено 8 років позбавлення волі;
- 14.10.2009 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України до 10 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання у вигляді 4 місяців позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 20.06.2002 року та остаточно призначено 1 рік 2 місяці позбавлення волі;
-20.06.2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 10 років, -

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді з вказаним погодженим з прокурором клопотанням, пославшись на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.
В обґрунтування заявленого клопотання слідчим зазначено, що 27.10.2019 приблизно о 22.00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у приміщенні кафе «Стара Фортеця», розташованого за адресою: м. Кам`янське, просп. В.Стуса 13А, де вживав спиртні напої разом зі знайомими особами. У цей час до приміщення кафе прийшов ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався конфлікт. Для з`ясування стосунків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вийшли

з приміщення вказаного кафе на прилеглу територію, де в ході продовження конфлікту ОСОБА_7 наніс одному зі знайомих ОСОБА_5 один удар в область обличчя. ОСОБА_5 дістав з кишені свого одягу ніж та утримуючи його у своїй правій руці, наблизився до ОСОБА_7 та наніс останньому один прямий удар ножем в область грудної клітки та другий прямий удар ножем в область грудної клітки, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник. У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1269 від 28.10.2019, спричинено гостру крововтрату та проникаючі колото-різані поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням серця, від яких 27.10.2019 у приміщенні кафе «Стара Фортеця»», розташованого за адресою: м. Кам`янське, просп. В.Стуса 13А, настала його смерть.

Слідчий посилається на те, що підозра відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України обґрунтовується наступними доказами: протоколом огляду трупу, протоколом огляду місця події, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 протоколами пред`явлення особи для впізнання свідкам.

Слідчий, враховуючи характеризуючи дані на особу підозрюваного ОСОБА_5 тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, його попередню процесуальну поведінку, вважає наявними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У судовому засіданні прокурор Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 клопотання слідчого підтримала з підстав, зазначених у його мотивувальній частині, наголосила на обґрунтованості підозри та клопотання щодо обрання саме тримання під вартою, як запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , який має кількісні засудження за злочини, судимість за якими не знята та не погашена, не має стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, що вказує на те, що він може в будь-який момент залишити межі міста та області. А тому враховуючи всі обставини щодо особи підозрюваного та заявлених ризиків, вважає що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваним.
У судовому засіданні слідчий СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 підтримав позицію, наголошену прокурором та своє клопотання, посилаючись на обставини, викладені в ньому та просила застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, зазначила, що повідомлена йому підозра є підтвердженою зібраними доказами у їх сукупності. Враховуючи підстави, зазначені у ст. 194 КПК України, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник у судовому засіданні підтримав позицію підзахисного та не заперечував проти задоволення клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.
Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.
В силу ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
У провадженні СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0002022 від 27.10.2019 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
В межах даного провадження, 31 жовтня 2019 року ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.1 ст. 115 КК України.
Як вбачається з досліджених матеріалів клопотання та кримінального провадження, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 115 КК України підтверджується: протоколом огляду трупу, протоколом огляду місця події, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 протоколами пред`явлення особи для впізнання свідкам.

Фактичні дані щодо обставин, які мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, слідчий суддя, виходячи з покладених на нього повноважень та обов`язків, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу, що узгоджується з приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 177 КПК України.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання слідчого, доходить до висновку про наявність достатньої кількості доказів для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Слідчий суддя вважає реальними, обґрунтованими та доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний не має достатнього ступеню соціальних зв`язків, які б спростували ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, речовий доказ - ніж наразі не встановлено та підозрюваний ОСОБА_5 може його знищити з метою уникнення покарання, обізнаний з особами свідків, та може впливати на них з метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення.
Слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
З досліджених слідчим суддею матеріалів клопотання вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.1993 року у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваної на хід кримінального провадження у його «вразливій» стадії.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи, що ОСОБА_14 вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, слідчий суддя не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає обґрунтованим клопотання слідчого про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ЄСПЛ у рішеннях від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
На думку слідчого судді, жоден із запобіжних заходів, менш тяжчий ніж тримання під вартою, в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.
На підставі викладеного, оцінивши в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної буде застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання слідчого судді, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати підозрюваного від переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення речового доказу ножа, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_5 вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання слідчого - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити до 28 грудня 2019 року включно.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1