Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 648/1765/18
Провадження № 1-кп/490/614/2019
У Х В А Л А
25 жовтня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

представника цивільного

позивача - Міністерства

Оборони України - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000297 за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Олександрівка Білозерського району Херсонської області, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 407, частиною 2 статті 413 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Центральним районним судом міста Миколаєва проведене підготовче судове засідання у справі про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 407, частиною 2 статті 413 Кримінального Кодексу України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав, що направлений до суду обвинувальний акт відповідає вимогам діючого законодавства.

Обвинувачений та представник цивільного позивача позицію прокурора підтримали.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

За наслідками проведеного підготовчого судового засідання судом встановлено наступне.

2. В провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000297, у якому стверджується, що ОСОБА_4 вчинені кримінальні правопорушення, передбачені частиною 4 статті 407 та частиною 2 статті 413 Кримінального Кодексу України.

2.1. Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 413 Кримінального Кодексу України за таких обставин.

…під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до "Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період", затверджених наказом міністра оборони України від 29.04.2016 за № 232, матрос ОСОБА_4 отримав для тимчасового користування інвентарне військове майно, яке закріплено за військовою частиною НОМЕР_1 , а саме майно речової служби: 1 бронежилет марки "Корсар м-1", 1 мішок спальний, 1 шолом кевларовий, 1 чохол до шолому кевларового, 1 карімат, 1 казанок металевий, 1 пару чобіт гумових, 1 окуляри "Канада", 1 костюм для захисту від води, 1 рюкзак "Армійський", 1 протигаз ПМГ, 1 плащ ОП-1М, 1 пару панчох захисних, 1 пару рукавиць БЗ-1М.
Отримання матросом ОСОБА_4 інвентарного військового майна підтверджується відповідними записами про його видачу останньому в роздавальній відомості від 15.07.2015 за № 5 другої роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 та книги обліку матеріальних засобів, виданих у тимчасове користування другої роти морської піхоти цієї ж частини.
Відповідно до ст. 1 Закону України "про правовий режим майна у Збройних силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать, зокрема всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до п. 1 ч. 4 Інструкції "Про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період", затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 за № 232, до інвентарного майна належать теплі та постільні речі, табірні та спеціальні намети, спеціальний одяг та одяг для несення варти, льотно-технічне обмундирування, спеціальний одяг та спорядження для виконання спеціальних завдань, засоби індивідуального захисту, аеромобільне майно, санітарно-господарське майно, спортивний інвентар та музичні інструменти, брезенти, контейнери, спальні мішки, каремати тощо.
Інвентарне майно видається лише в тимчасове користування (експлуатацію). Видане у тимчасове користування інвентарне майно підлягає поверненню до відповідних служб частини, в яких це майно отримано.
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенитету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців певні обов`язки, зокрема, занти й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне (військове) майно.
Стаття 127 вказаного Статуту передбачає, що рядовий (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, а також за утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, відповідає за збереження виданого йому майна.
Проте, матрос ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок обліку, використання та збереження військового майна, маючи можливість належно їх виконувати, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, вчинив інший військовий злочин за наступних обставин.
Так, 14.01.2016 під час самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_4 не вжив заходів , які забезпечують збереження та виключають можливість втрати військового майна, а саме не передавши таке майно під охорону добового наряду та не помістивши його до кімнати зберігання військового майна підрозділу, залишив без нагляду ввірене йому для тимчасового користування індивідуальне військове майно, яке знаходиться на балансі цієї ж частини та підлягає поверненню до служб частини, в яких воно отримано. Як наслідок, ОСОБА_4 порушив правила збереження та використання вказаного вище військового майна, чим створив умови для його втрати.
В наслідок порушення правил зберігання ввіреного для тимчасового користування інвентарного військового майна військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_4 03.06.2016, після повернення до розташування частини, виявив його відсутність. 03.06.2016 при звільненні зі служби, ОСОБА_4 не повернув інвентарне військове майно до служб частини, в яких воно видавалось, та не вжив належних заходів щодо пошуку втраченого майна або його відновлення (відшкодування).
Таким чином, в період часу з 14.01.2016 по 03.06.2016 закріплене за матросом ОСОБА_4 інвентарне військове майно, через порушення останнім правил його зберігання, було викрадене чи привласнене невстановленими особами, що фактично призвело до втрати ОСОБА_7 ввіреного йому для тимчасового користування інвентарного військового майна військової частини НОМЕР_1 , а саме: 1 бронежилета марки "Корсар м-1"(вартість - 3.373, 00 грн.), 1 мішка спального (вартість - 387,13 грн.), 1 шолому кевларового (вартість - 1.187,50 грн.), 1 чохлу до шолому кевларового (вартість - 89,554 грн.), 1 карімата (вартість - 76,00 грн.), 1 казанка металевого (вартість - 106,88 грн.), 1 пари чобіт гумових (вартість - 166,25 грн.), 1 тактичних окулярів "Канада" (вартість - 427,50 грн.), 1 костюму для захисту від води (вартість - 273,13 грн.), 1 рюкзака "Армійський" (вартість - 66,50 грн.), 1 протигазу ПМГ (вартість - 42,75 грн.), 1 плаща ОП-1М (вартість - 118,75), 1 пари панчох захисних (вартість - 91,44 грн.), 1 пари рукавиць БЗ-1М (вартість - 20,19 грн.), тобто до виходу із володіння військової частини військового майна, на балансі якої воно перебувало, поза волею особи, якій вказане військове майно було ввірене.
Досудовим розслідуванням встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику зазначеного військового майна - військовій частині НОМЕР_1 , з урахуванням прийнятих обмежень, складає 6.426,56 грн. (шість тисяч чотириста двадцять шість гривень п`ятдесят шість копійок)

2.2. В обвинувальному акті також зазначено, що: "Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні".

2.3. В обвинувальному акті також зазначено:

Кримінальним правопорушенням державі, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , завдано матеріальну шкоду у розмірі 6.426,56 грн. (шість тисяч чотириста двадцять шість гривень п`ятдесят шість копійок), у зв`язку із чим заявлено цивільний позов, який є додатком до обвинувального акту.

2.4. До обвинувального акту долучений цивільний позов, поданий прокурором в інтересах позивачів - Міністерства оборони України, як власника майна, та військової частини НОМЕР_1 у якому прокурор просить:

Стягнути з ОСОБА_4 … на користь держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 …завдану ним матеріальну шкоду у розмірі 54.935 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 30 коп.

Положення закону. якими керувався суд при постановленні ухвали.

3. Відповідно до статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України обвинувальний акт, окрім іншого, має містити у собі:

1)анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) /пункт 3 частини 2/;

2)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими /пункт 5 частини 2/

3)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням /пункт 7 частини 2/

4. Відповідно до статті 56 Кримінального Процесуального Кодексу України:

-потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди /частина 1/

-права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого /частина 2/.

-якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок /частина 7/

5. Відповідно до статті 56 Кримінального Процесуального Кодексу України потерпілий має право:

1)бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом;

2)знати сутність підозри та обвинувачення, бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження та закінчення досудового розслідування;

3)подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду;

4)заявляти відводи та клопотання;

5)за наявності відповідних підстав - на забезпечення безпеки щодо себе, близьких родичів чи членів своєї сім`ї, майна та житла;

6)давати пояснення, показання або відмовитися їх давати;

7)оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом;

8)мати представника та в будь-який момент кримінального провадження відмовитися від його послуг;

9)давати пояснення, показання рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача в разі, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження;

10)на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом;

11)знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження;

12)застосовувати з додержанням вимог цього Кодексу технічні засоби при проведенні процесуальних дій, в яких він бере участь. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд вправі заборонити потерпілому застосовувати технічні засоби при проведенні окремої процесуальної дії чи на певній стадії кримінального провадження з метою нерозголошення даних, які містять таємницю, що охороняється законом чи стосується інтимних сторін життя людини, про що виноситься (постановляється) вмотивована постанова (ухвала);

13)одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом;

14)користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Окрім того, під час досудового розслідування потерпілий має право:

1)на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим;

2)отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію;

3)подавати докази на підтвердження своєї заяви;

4)брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі;

5)отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.

До того ж, під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право:

1)бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду;

2)брати участь у судовому провадженні;

3)брати участь у безпосередній перевірці доказів;

4)підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення;

5)висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6)знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді;

7)оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Окрім того, на всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення. У передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом випадках примирення є підставою для закриття кримінального провадження.

6. Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, та тільки такий опис дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. При цьому в будь-якому випадку положення цієї частини обвинувального акту не можуть містити очевидних суперечностей.

7. Диспозиція частини 2 статті 413 Кримінального Кодексу України передбачає кримінальну відповідальність, зокрема, за втрату ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил його зберігання, вчинене в умовах особливого періоду

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає таке.

8. Наведені вище норми діючого законодавства поза розумним сумнівом доводять, що по справах про обвинувачення особи у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 413 Кримінального Кодексу України, обов`язковими елементами об`єктивної сторони складу злочину є:

-дія або бездіяльність у вигляді порушення правил зберігання військового майна;

-наслідки у вигляді його втрати;

-причинно-наслідковому зв`язку між дією/бездіяльністю та наслідками.

У разі, якщо внаслідок втрати військового майна, заподіюється майнова шкода, особа, якій така шкода заподіюється, є потерпілим у справі.

9. В цьому ж випадку відомості про потерпілого автором обвинувального акту викладені суперечливо.

Так:

1)під час викладення фактичних обставин кримінального правопорушення автор обвинувального акту вказує, що під час досудового розслідування було встановлено, що внаслідок вчинення злочину майнова шкода завдана військовій частині НОМЕР_1 , яка визначається, як власник втраченого майна. За такого потерпілим у справі є згадана військова частина;
2)вказуючи ж про шкоду, заподіяну злочином, автор обвинувального акту вказує, що під час досудового розслідування було встановлено, що шкода внаслідок вчинення злочину, завдана державі, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 . За такого потерпілим у справі є Міністерство оборони України, а згадана військова частина - лише його представником, який не має самостійного статусу.

3)викладаючи ж відомості про потерпілих, автор обвинувального акту всупереч наведених вище тверджень в обвинувальному акті (як першого, так й другого) зазначає, ніби потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Остання позиція суперечить й тій обставині, що до матеріалів провадження залучений цивільний позов, що само по собі передбачає звернення особи, якій завдана шкода, за захистом її прав у цьому кримінальному провадженні.

10. Також суперечливо автором обвинувального акту в наданих суду матеріалах наведені відомості про розмір шкоди, заподіяної злочином.

Так, в тексті обвинувального акту його автор вказує, що внаслідок досудового розслідування встановлено, що злочином заподіяна майнова шкода, та саме про її стягнення заявлений цивільний позов.

В той же час:

-в обвинувальному акті зазначений розмір шкоди - 6.426,56 грн.;

-в позові про відшкодування шкоди, завданої злочином - 54.935,30 грн.

11. Також певною мірою суперечливо в обвинувальному акті викладені відомості щодо фактичних обставин кримінального правопорушення.

Так, висуваючи обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 413 Кримінального Кодексу України, автор обвинувального акту зазначає, що:

-обвинувачений не втратив військове майно, але лише "створив умови для його втрати";

-наслідки у вигляді втрати військового майна стались не внаслідок порушення обвинуваченим правил його зберігання, але - внаслідок навмисних протиправних дій інших осіб, що полягали у його "викраденні чи привласненні".

12. Посилання прокурора про те, що потерпілий в обвинувальному акті був зазначений відповідно до обставин досудового розслідування не відповідають дійсності, адже спростовуються встановленими вище обставинами, що мали місце ще під час досудового розслідування.

Таке доводить, що:
-всупереч вимог пункту 3 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України відомості про потерпілого в обвинувальному акті не вказані;
-всупереч вимог пункту 5 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України обставини вчинення злочину в обвинувальному акті викладені суперечливо;
-всупереч вимог пункту 7 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України розмір шкоди, заподіяної злочином, в обвинувальному акті та доданих до нього документах викладений суперечливо.

13. Про суттєвість цих порушень в частині вказівки про потерпілого свідчить наступне.

13.1. Запровадження норми пункту 3 частини 2 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України має на меті забезпечення передбачених статтею 56 КПК України прав потерпілого, зокрема:

- бути повідомленим про свої права та обов`язки, передбачені цим Кодексом;

- подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду;

- заявляти відводи та клопотання;

- на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом;

- знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження;

- одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення у випадках, передбачених цим Кодексом;

- отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.

- бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду;

- брати участь у судовому провадженні;

- примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення.

Матеріали ж провадження свідчать, що в цьому випадку внаслідок ставлення державного обвинувачення ці права потерпілих забезпечені не були.

Зокрема, на момент направлення обвинувального акту до суду державне обвинувачення не мало у своєму розпорядженні документів, передбачених частиною 9 статті 290 КПК України, про відкриття матеріалів кримінального провадження потерпілим; усунення цієї вади судом не є можливим.

Ця вада в свою чергу потягла й порушення прав потерпілої на подання доказів, що мало наслідком, зокрема, суперечливе визначення розміру шкоди, а також порушення прав потерпілого на вирішення питання про примирення з обвинуваченим, що також не може бути усунутим під час судового провадження.

13.2. Запровадження норми щодо вказівки потерпілих в обвинувальному акті має на меті й забезпечення передбачених частиною 42 КПК України прав обвинуваченого, зокрема:

- знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують;

- укладати угоди.

В цьому ж випадку відсутність вказівок про потерпілих, з урахуванням сутності обвинувального акту, тягне за собою порушення прав обвинуваченого знати, у чому власно його звинувачено, що є взагалі неприпустимим.

14. Інші недоліки обвинувального акту:

1)порушують права обвинуваченого, зокрема, його передбачене пунктом "а" частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод право бути негайно і детально поінформованою зрозумілою для них мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Таке, в свою чергу, порушує право обвинуваченого на захист та, зрештою, право на справедливий суд, а також унеможливлює для нього належним чином формулювати свою позицію у справі;

2)не дозволяє суду визначити межі судового розгляду, а за такого встановити перелік обставин, що підлягають доведенню та відповідний ним порядок дослідження доказів у справі

Таке доводить, що вказані вади обвинувального акту в цьому випадку є суттєвими та не можуть бути усунутими під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявний в суді обвинувальний акт, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального Процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків, задовольнивши таким чином клопотання представника потерпілої.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.276 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000297 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 4 статті 407, частиною 2 статті 413 Кримінального Кодексу України - повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =