Справа № 300/186/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23.10.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/606/19 щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Жовтень Сахновщинського району Харківської області, мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, судимого вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 18.05.2018 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., підозрюваного в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Воловецького районного суду Закарпатської області від 22.05.2019.

Цією ухвалою з підготовчого судового засідання обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 повернуто прокуророві як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

В обвинувальному акті вказується, як про встановлене досудовим розслідуванням, що ОСОБА_8 у невстановлені час та місці, умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав пістолет моделі «STALKER 2918-S», № НОМЕР_1 , калібру «Cal.9 mm Р.А.К.» та 10 патронів, які є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю та бойовими припасами відповідно.
20.09.2018 приблизно о 08:35, у громадському місці: поблизу магазину «Рукавичка» по вул. Карпатська, 50 у смт. Воловець, у присутності сторонніх осіб, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та двома невстановленими особами, ОСОБА_8 , грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, одягнувши маски з прорізами для очей, з використанням заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень предметів металевої арматури, вказаної вогнепальної зброї та предмету, схожого на пістолет став переслідувати потерпілого ОСОБА_10 і здійснив у його бік один постріл, після чого разом з співучасниками втік з місця події, однак був затриманий працівниками поліції.
Такі дії органом досудового розслідування кваліфіковано «у сукупності»: за ч.1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу та ч.4 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї та предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

Невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону, а саме п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, як указано в ухвалі, полягає у тому, що в обвинувальному акті відсутня правова кваліфікація крмінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Суд зазначив, що «у частині обвинувального акта, яка містить формулювання обвинувачення щодо кожного конкретного кримінального правопорушення, відсутня кваліфіцація окремо щодо кожного з цих кримінальних правопорушень», що є перешкодою для належного захисту обвинуваченим від пред`явленого обвинувачення.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу та повернути обвинувальний акт до Воловецького районного суду на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання. Зазначає, що обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України відповідає, оскільки в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор важає встановленими, зокрема, щодо часу, місця, способу скоєння правопорушення, спричинених правопорушенням збитків, зазначена правова кваліфікація правопорушення з посиланням на положення КК України, а також виконані інші вимоги, встановлені ст. 291 КПК України. Посилання суду на неправильне формулювання кваліфікації дій обвинуваченого прокурор вважає надуманим та невмотивованим. Вказує, що суд, «…вийшов за межі ст. 314 КПК України, оскільки повинен був лише визначитись, чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України, не вдаючись до аналізу правильності викладення формулювання правової кваліфікації та суті обвинувачення кримінального правопорушення».

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи прокурора та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною третьою статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, окрім іншого, має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Згідно з ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті.
Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення.

Правильне відображення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення має суттєве значення для реалізації прав обвинуваченого на захист та для дослідження судом обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим і прокурором не дотримані.

Приписам пункту п`ятого частини другої статті 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає: формулювання обвинувачення у ньому перевантажене докладними (недоречними тут) витягами з висновків експерта, незначущими подробицями, висловлюваннями, які не несуть змістового і правового навантаження, зібраними у складносурядні речення, які містять по 250 і більше слів.

Правова кваліфікація кримінальних правопорушень вказана в обвинувальному акті «у сукупності», що залишає незрозумілим, які конкретно дії підозрюваного кваліфіковано за ч.1 ст. 263, які за ч.4 ст. 296 КК України, які не підпали під жодну кваліфікацію, а які взагалі не є протиправними.

Зокрема, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 та двома невстановленими особами з метою уникнення кримінальної відповідальності втекли з місця події, а в ході переслідування їх працівниками поліції ОСОБА_8 і ОСОБА_9 затримано, пістолет вилучено. Отож, залишається незрозумілим, чи вважає сторона обвинувачення дії ОСОБА_8 в цій частині злочинними (адже, як можна зрозуміти, він тікав у громадському місці, «у присутності сторонніх осіб», у масці, з пістолетом, що навряд чи узгоджується з правилами громадського порядку), а якщо так, то ознаками якого з (чи обох?) кримінальних правопорушень вони охоплюються.

Окрім цього, формулювання обвинувачення текстуально перевищує виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, містить подробиці, яких у викладі фактичних обставин немає і навпаки, не містить вказівок на обставини, які мають значення для оцінки суспільної небезпечності дій підозрюваного та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Так, у жодному з викладів фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювань обвинувачення не вказано розміри «металевої арматури», хоча тільки вони дають можливість кваліфікувати її, зокрема, як «предмет, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень». В обох формулюваннях обвинувачення вказано, що ОСОБА_8 і його співучасники під`їхали до магазину «Рукавичка» на автомобілі марки «Opel» моделі «Combo», на якому поверх справжнього номерного знаку НОМЕР_2 (тобто одного з двох) були встановлені номерні знаки НОМЕР_3 (тобто не менше двох), і що саме на цьому автомобілі вони втекли з місця події. А в обох викладах фактичних обставин кримінальних правопорушень про автомобіль взагалі не згадується.

Про належність цього транспортного засобу, правову кваліфікацію факту заміни його номерної панелі з ідентифікаційним номером в обвинувальному акті також не йдеться.

Такий виклад обвинувачення і зміст обвинувального акту в цілому обмежує обвинуваченого у передбаченому ч.3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально поiнформованим зрозумiлою для нього мовою про характер обвинувачення проти нього; праві знати сутність підозри і обвинувачення; в подальшому істотно, а головне - штучно ускладнить можливості забезпечити судовий розгляд з додержанням прав і законних інтересів обвинуваченого, правильно застосувати закон про кримінальну відповідальність, ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення,а в решті - виконати завдання кримінального провадження, вказані у ст. 2 КПК України.

Суд першої інстанції зазначив, у чому саме, щонайменше, полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України і у своїх судженнях за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, не вийшов.

Вказані ним порушення кримінального процесуального закону, відображені в обвинувальному акті, унеможливлюють прийняття у підготовчому судовому засіданні будь-якого іншого рішення з числа передбачених частиною 3 ст. 314 КПК України, у зв`язку з чим викладені прокурором в апеляційній скарзі доводи про незаконність та необґрунтованість оскарженої ухвали є неспроможними.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Воловецького районного суду від 22.05.2019, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , підозрюваного в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 296 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: