печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві судове провадження за скаргою. ОСОБА_3 про визнання відмови у задоволенні клопотання неправомірною, визнання доказів недопустимими та виключення з числа доказів у кримінальному провадженні №0001818 речей і документів,-

В С Т А Н О В И В :

22.08.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 того ж дня, на постанову заступника начальника третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 07.08.2019 про відмову в задоволенні клопотання у кримінальному провадженні № 0001818 на зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що він звернувся до заступника начальника третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 з клопотанням від 05.08.2018, яке зареєстроване за №25/1/3-101-зв-19, проте своєю постановою від 07.08.2019 прокурор відмовив у задоволенні клопотання. Вказану постанову особа, що подала скаргу вважає незаконною, та як наслідок її незаконності та необґрунтованості та просить зобов`язати вчинити дії.

У судове засідання особа, що подала скарга, не з`явилася, про розгляд скарги повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань до суду не подано.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.
Відповідно до положень ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.
Частиною 2 ст. 22 КПК України встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 93 КПК України зазначено, що сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 220 КПК України встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
На стадії досудового розслідування особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником можуть бути оскарженні рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, що встановлено п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Частиною 1 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України).
Як вбачається із скарги та долучених до неї матеріалів, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001818 від 31.07.2018, за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України.

07.08.2019 прокурору надійшло клопотання ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні від 05.08.2019, в якому останній просить виключити з числа доказів к кримінальному провадженні протокол обшуку від 09.08.2018 в приміщенні адміністративної будівлі ГПУ (м.Київ, вул.Московська, 8, каб.203, що є робочим місцем ОСОБА_3 ) і вилучені під час зазначеного обшуку гроші в сумі 25000 доларів США та інші предмети і документи.

Постановою заступника начальника третього відділу процесуального керівництва управління наглядової діяльності Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 07.08.2019 відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відтак вказана скарга подана повноважною особою, у визначений законом спосіб, та з дотриманням строків на звернення до слідчого судді з метою оскарження такого рішення.

Зі змісту постанови вбачається, що в обґрунтування відмови в задоволенні клопотання, прокурор вказав, що положення чинного кримінального процесуального кодексу України не передбачають право та порядок виключення прокурором того чи іншого доказу, отже задоволення вимог клопотання неможливе.
За встановлених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора, які викладені в постанові та вважає, що вона винесена з урахуванням принципу законності кримінального провадження, встановленого ч. 2 ст. 9 КПК України, що передбачає повне та всебічне дослідження обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, так як постанова містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття, їх обґрунтування, а вимоги клопотання ОСОБА_3 спрямовані на проведення виключення з числа доказів у кримінальному провадженні № 0001818 речей і документів, слід дійти висновку про те, що прокурором вірно застосовано норми КПК України, враховуючи що види слідчих (розшукових) дій визначені законодавцем у главі 20 Кримінального процесуального кодексу України.
Стосовно заявлених ОСОБА_3 у скарзі вимог про виключення з числа доказів у кримінальному провадженні протокол обшуку від 09.08.2018 в приміщенні адміністративної будівлі ГПУ (м.Київ, вул.Московська, 8, каб.203, що є робочим місцем ОСОБА_3 ) і вилучені під час зазначеного обшуку гроші в сумі 25000 доларів США та інші предмети і документи, слідчий суддя, виходячи з положень ст. 303 КПК України, приходить до висновку, що слідчим суддею, відповідно до ч.3 ст. 26 КПК України вирішуються лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим кодексом.
Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, позбавлений можливості виключення з числа доказів у кримінальному провадженні вказаних особою, що подала скаргу, речей і документів, адже прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, однак він не може здійснювати функції органу досудового розслідування (п. 18 ч. 1 ст. 3, ст. 22 КПК України),
Також, особою, що подала скаргу не наведено достатніх підстав, для визнання доказів недопустимими, оскільки питання недопустимості доказів на цій стадії кримінального провадження без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами є передчасним, оскільки слідчим суддею можуть бути оцінені на даний час лише матеріали долучені в обґрунтування скарги, в той же час матеріали кримінального провадження не були предметом дослідження слідчого судді, оскільки досудове розслідування в розумінні вимог п.5 ч.1 ст.3 КПК України ще не закінчено.
Визнання доказів недопустимими на даній стадії кримінального провадження є процесуально неможливим, оскільки згідно ст. 94 КПК України проводить оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням яке має гуртуватися на всебічному, повному та неупередженому всіх обставин кримінального провадження.
Таким чином, вирішення цього питання є виключною компетенцію органу досудового розслідування, а тому зобов`язання збирати або виключати конкретні докази у кримінальному провадженні не входить до повноважень слідчого судді.
Крім того, вирішуючи питання щодо визнання відмови у задоволенні клопотання неправомірною, слідчий суддя звертає увагу, що ч. 2 ст. 307 КПК визначені види рішень, які слідчий суддя має право прийняти за наслідками розгляду скарги.
Оскільки, право визнання відмови у задоволенні клопотання неправомірною чинним кримінальним процесуальним кодексом слідчому судді не надано, вимоги скарги у цій частині задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 2, 7, 9, 36, 84-90, 93, 94, 220, 223, 303, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 про визнання відмови у задоволенні клопотання неправомірною, визнання доказів недопустимими та виключення з числа доказів у кримінальному провадженні №0001818 речей і документів залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1