Справа № 462/6514/19
провадження 1-кс/462/2553/19
У Х В А Л А

17 жовтня 2019 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна, подане в межах кримінального провадження №0002784 від 07.09.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

встановив:

Старший слідчий Залізничного ВП ГУ НПу Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням в порядку ст.171 КПК України про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що нею проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002784 щодо вчинення шахрайських дій невідомими особами при продажі квартири АДРЕСА_1 , а подальше відчуження цього нерухомого майна може перешкодити кримінальному провадженню і подальшому порушенню прав потерпілого у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважав за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого, з огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України і приймаючи до уваги підставне прохання слідчого з цього приводу, викладене у клопотанні.

Також дане клопотання можливо розглянути в порядку ч.2 ст.172 КПК України, тобто без повідомлення власника майна ОСОБА_5 , оскільки це необхідно з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0002784, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0002784, 07.09.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч.3 ст.190 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 07.09.2019 року в Залізничний ВП ГУНП у Львівській області надійшла письмова заява ОСОБА_6 щодо вчинення шахрайських дій невідомими особами при продажі квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого йому спричинено збитки у великих розмірах.
Під час проведення досудового розслідування, а саме допиту потерпілого ОСОБА_6 встановлено, що у 1998 році він познайомився із власницею квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_8 . У 2011 році помер ОСОБА_8 , і на прохання ОСОБА_7 , з 2012 року ОСОБА_6 почав проживати з нею та допомагав їй по господарстві. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 і , оскільки родичів у неї не було, то ОСОБА_6 займався її похованням. Після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_6 проживав у її квартирі, в червні 2019 року невідомі особи пошкодили замок та знищили майно, яке знаходилося у квартирі.
В червні 2019 року ОСОБА_6 звернуся із заявою у Залізничний районний суд м. Львова про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_7 , однак, у заяві було відмовлено, оскільки з`явилися ще дві сторони у справі: ОСОБА_9 (знайома ОСОБА_7 ), а також ОСОБА_10 ( племінник чоловіка ОСОБА_7 )Тому, 06 вересня 2019 року ОСОБА_6 звернувся із позовною заявою у Залізничний районний суд м. Львова про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування, відповідачами у даній справі являються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та нотаріус.
06.08.2019 року прийшовши до квартири, ОСОБА_6 побачив, що замок пошкоджений і не може відчинити двері. В цей момент до нього підійшли троє невідомих хлопців, які забрали у нього ключі від квартири та сказали, що ця квартира вже продана, і з того часу він більше не заходив у цю квартиру.
В подальшому, 11.08.2019 року ОСОБА_6 стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 продана 19.06.2019 року, як квартира АДРЕСА_1 ) із такою самою площею громадянину ОСОБА_5 . Продавцем даної квартири був ОСОБА_11 , який нібито являється власником квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності від 26.06.1995 року за № НОМЕР_1 .
Однак, відповідно до отриманої ОСОБА_6 інформації із ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», встановлено, що інформація згідно інвентаризаційних матеріалів про квартиру АДРЕСА_1 відсутня.
Згідно інформаційної довідки №181742131 від 08.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_12 16.07.2019 року передав АТ КБ «Приватбанк» в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , на забезпечення зобов`язань за договором про іпотечний кредит №LVLUGA від 16.07.2019 року.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПКУкраїни арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
За змістом ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При цьому, згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із постанови старшого слідчого Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 від 10.10.2019 року квартира АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0002784.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.2 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч.2 ст.167 КПК України.
Таким чином, з огляду на положення ч.2 ст.167, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя не знаходить у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на квартиру порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
Перевіряючи доводи клопотання про арешт майна, слідчий суддя враховує вищезазначені обставини кримінального провадження, те, що реєстраційні дані щодо квартири АДРЕСА_1 відсутні і така продана у вигляді квартири АДРЕСА_1 , та в подальшому квартира АДРЕСА_2 передана в іпотеку АТ КБ «Приватбанк» в забезпечення основного зобов`язання на суму 630000 грн., тому слідчий суддя дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання слідчого з метою недопущення подальшого вчинення дій, пов?язаних із проведенням державної реєстрації, перереєстрації права власності або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій державним реєстраторам органів державної реєстрації, посадовим особам Міністерства юстиції України, риватним та державним нотаріусам, пов?язаних із проведенням державної реєстрації (перереєстрації, поділу, виділу тощо).

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1