Ухвала

Іменем України
10 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 344/4693/15-к
провадження № 51-2303км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003140, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коршів Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року.
встановив:
У судовому засіданні суду касаційної інстанції прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про відкладення розгляду провадження щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з наявністю рішення Верховного Суду від 17 вересня 2019 року про передачу на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 (справа 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19), в якому міститься висновок про наявність виключної правової проблеми з аналогічного питання зазначеного в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 .

Заслухавши думку захисника ОСОБА_6 , яка заперечувала проти відкладення розгляду провадження щодо ОСОБА_7 . Суд дійшов наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів провадження, одним із доводів у касаційній скарзі сторони захисту про незаконність судових рішень щодо ОСОБА_7 є аргументи про недопустимість доказу у цьому провадженні, а саме висновку судово-медичної експертизи № 73 від 02 березня 2015 року, оскільки всі медичні документи, які досліджувались експертом при проведенні судової медичної експертизи потерпілої для встановлення тяжкості отриманих нею тілесних ушкоджень були отримані слідчим з порушенням норм статей 93, 159, 160, 163 КПК України. Також медичні документи не долучались до провадження та вони не були відкриті в порядку ст. 290 цього Кодексу.
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 07 серпня 2019 року (справа № 555/456/18, провадження № 51-2676км19) зазначила, що у будь-якому разі речові докази та документи, які надаються експертові, повинні бути отриманні у спосіб, передбачений ст. 93 КПК України, належним чином залученні до кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України (залежно від способу збирання) і набути відповідного процесуального статусу. З ними повинні мати можливість ознайомитися сторони, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, як під час досудового розслідування в порядку ст. 221 КПК України, так і після його закінчення в порядку ст. 290 КПК України.
Судом перевірені та підтверджені доводи захисника ОСОБА_9 щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження медичної документації ОСОБА_10 , а саме: медичної карти № 318 стаціонарного хворого КЗОЗ «Березнівська ЦРЛ» на ім`я ОСОБА_10 та стаціонарного хворого Рівненської ЦМЛ № 907, на які посилається судово-медичний експерт, що, з огляду на положення ч. 12 ст. 290 КПК України, виключає допустимість залучення як доказів як самої медичної документації, так і висновку експерта, формування якого здійснювалося на основі цієї документації.
Водночас із метою забезпечення єдності судової практики Верховний Суд, дійшовши переконання про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вищевказаній постанові Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати від 07 серпня 2019 року (справа № 555/456/18, провадження № 51-2676км19), у порядку, передбаченому ст. 434-1 КПК України, 17 вересня 2019 року передав на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду кримінальне провадження за касаційними скаргами потерпілої ОСОБА_11 та прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року та касаційною скаргою захисника ОСОБА_12 і засудженого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , оскільки дійшов висновку про наявність виключної правової проблеми з аналогічного питання (справа 754/14281/17, провадження № 51-218кмо19).

З огляду на положення ч. 1 ст. 36 Закону України від 02 червня 2016 року

№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо повноважень Верховного Суду із забезпечення сталості та єдності судової практики колегія суддів касаційного суду вважає за необхідне відкласти касаційний розгляд на іншу дату.
Керуючись ч. 4 ст. 371, ст. 434 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Відкласти розгляд касаційних скарг захисника ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2019 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 на 18 лютого 2020 року о 10:00.
Про місце і час касаційного розгляду повідомити учасникам кримінального провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_13