ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/2092/19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа №610/3416/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6

представника власн.майна - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , як представника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001084, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 241 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001084, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 241 КК України.

Накладено арешт на майно: 1) автомобіль ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , позбавивши права на відчуження та розпорядження цим майном; 2)деревину дубу (дрова) об`ємом близько 2м3; 3) чотири ємності (бочки) циліндричної форми печі, позбавивши права на відчуження, розпорядження та користування цим майном. Місце зберігання арештованого майна вирішено визначити слідчому.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_7 , як представник ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Балаклійського ВП та повернути вилучене майно. В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що суд не дав правової оцінки обставинам вилучення майна, т.я. не надано особі, у якої вилучили майно протокол. Не все майно, на яке накладено арешт належить ОСОБА_9 . Слідчому ОСОБА_10 надавали для ознайомлення документи, в яких зазначено, чотири ємності (бочки) циліндричної форми печі, належать і використовуються ФОП ОСОБА_8 , який не відносить до даного провадження і не має ніякого процесуального статусу у даному кримінальному провадженні. Зберігалось майно з порушенням законодавства, не у спеціалізованому приміщенні, а на території Балаклійського ВП, що унеможливить повернення деревини власнику після зняття арешту, оскільки майно не буде охоронятись належним чином. Слідчим не доведено, що майно отримано злочинним шляхом або містить сліди злочину чи є знаряддям злочину або речовим доказом. ОСОБА_9 надав співробітникам Балаклійського ВП товарно-транспортні накладні, з яких вбачається, що деревина була придбана у ДП «Балаклійське лісове господарство» 07.11.2019 року і мала бути перевезена саме автомобілем ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_8 надав співробітникам Балаклійського ВП документи, що підтверджують, що він є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності є саме виробництво інших основних органічних хімічних речовин (вироблення деревного вугілля), договір та рахунок на проведення інвентаризації джерел викидів в атмосферне повітря. З цих документів вбачається, що ОСОБА_8 у своїй діяльності безпосередньо використовує ємності (бочки) циліндричної форми печі, у яких і виробляється деревне вугілля і що ОСОБА_9 не має жодних прав на дане майно. Тобто, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 надали документи на підтвердження законного придбання та використання арештованого майна, а судом це не було враховано. Слідчим не надано доказів, з яких підстав можна вважати, що вилучена деревина здобута незаконно. Точного об`єму деревини слідчим не визначено, а суд не надав цьому оцінку. Це унеможливить в подальшому повернення її власнику. Також слідчим не надано доказів події злочину, хто саме є підозрюваним і що саме сталось та яким чином це стосується майна, на яке накладено арешт. Не зазначено підстав арешту саме на це майно. В клопотанні слідчим не зазначені ОСОБА_8 і ОСОБА_11 , які є безпосередньо власниками деревини дубу об`ємом близько 2 м3 та чотирьох ємностей (бочок) циліндричної форми печей. З моменту вилучення майна до моменту розгляду клопотання минуло 6 днів. За це час не проведено жодної слідчої дії для здійснення досудового розслідування крім вилучення майна, що слідчим суддею також не враховано. На даний час ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не є підозрюваними або обвинуваченим по жодному кримінальному провадженню, а тому перешкоджання в їх законній господарській діяльності є незаконним. Слідчим не зазначено підстави, мету, обґрунтування необхідності арешту майна та документи, які підтверджують право власності на майно. Тому вважає, що ухвала слідчого підлягає скасуванню.

Вислухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001084 від 08.11.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 241 КК України.

08.11. 2019 слідчий поліції ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на автомобіль ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; деревину дубу (дрова) об`ємом близько 2м3; чотири ємності (бочки) циліндричної форми печі. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що Балаклійським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001084 за ч. 1 ст. 241 КК України. 07.11.2019 на території Пришибської сільської ради Балаклійського району Харківської області, під час огляду місця події було вилучено автомобіль ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 завантажений деревиною дубу об`ємом близько 2м3 та чотири ємності (бочки) циліндричної форми укладені із зовні ізоляційним матеріалом(печі для виготовлення дерев`яного вугілля), які відповідають критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України. Слідчий вважав, що є достатні підстави вважати, що вказане майно автомобіль та бочки могли бути використані як засіб вчинення кримінального правопорушення, деревина могла бути одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Слідчий вважав, що ці речі зберегли на собі сліди злочину, тому на них доцільно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів та проведення в подальшому експертиз, оскільки незастосування цього заходу буде перешкоджати встановленню істини по справі.

Ухвалою слідчого Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно: 1) автомобіль ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , позбавивши права на відчуження та розпорядження цим майном; 2)деревину дубу (дрова) об`ємом близько 2м3; 3) чотири ємності (бочки) циліндричної форми печі, позбавивши права на відчуження, розпорядження та користування цим майном. Місце зберігання арештованого майна вирішено визначити слідчому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання, суд першої інстанції таке рішення мотивував тим, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки могло бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Слідчий суддя вважав, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження зазначеного об`єкту, як речового доказу. Враховуючи, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном відносно вилученої деревини та ємностей (бочок) є доцільним, оскільки в даному випадку забезпечує запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а позбавлення права користування автомобілем буде надмірним та невиправданим, що суттєво позначиться на інтересах його власника та в значній мірі обмежить його законні права, слідчий суддя прийшов до висновку про накладення арешту на автомобіль ГАЗ 2705 реєстраційний номер НОМЕР_1 ; деревину дубу (дрова) об`ємом близько 2м3; 3) чотири ємності (бочки) циліндричної форми печі.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту. Тобто, Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави та мета для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Мета, яку вказав в своєму клопотанні слідчий, не обґрунтована та не підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим у клопотанні було зазначено як підставу арешту достатні підстави вважати, що вказане майно автомобіль та бочки могли бути використані як засіб вчинення кримінального правопорушення, деревина могла бути одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Слідчий вважав, що ці речі зберегли на собі сліди злочину, тому на них доцільно накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів та проведення в подальшому експертиз, оскільки незастосування цього заходу буде перешкоджати встановленню істини по справі. При цьому, жодного посилання на будь-яку правову підставу, відповідно до вимог чинного законодавства та наявність обґрунтованої підозри, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не наведено. Санкція ч. 1 ст. 241 КК України, не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна або спеціальної конфіскації майна. Слідчим не наведено в клопотанні, що вилучене майно отримано злочинним шляхом або містить сліди злочину чи є знаряддям злочину. Підстави вважати, що автомобіль та деревина дубу (дрова) об`ємом близько 2м3 і чотири ємності (бочки) відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу і мають значення речових доказів по кримінальному провадженню, посилання на наявність обґрунтованої підозри, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням слідчим у клопотанні не наведено.

ОСОБА_9 надано товарно-транспортні накладні (далі по тексту ТТН) серія ХРА №055294 від 07.11.2019 та ХРА №055292 від 07.11.2019, з яких вбачається, що деревина була придбана у ДП «Балаклійське лісове господарство» 07.11.2019 року. Вантажоодержувачем вказана ОСОБА_11 , для перевезення деревини, об`ємом 1,5 куб.м., у ТТН зазначений автомобіль ГАЗ 2705 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , а перевізником ОСОБА_9 і ОСОБА_12

ОСОБА_8 надав виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2 471 000 0000 077709 від 21.12.2017 на підтвердження того, що він є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності його є саме виробництво інших основних органічних хімічних речовин (вироблення деревного вугілля). Також ОСОБА_8 надав договір та рахунок на проведення інвентаризації джерел викидів в атмосферне повітря. З цих документів вбачається, що ОСОБА_8 у своїй діяльності безпосередньо використовує ємності (бочки) циліндричної форми печі, у яких і виробляється деревне вугілля і що ОСОБА_9 не має жодних прав на дане майно.

Таким чином, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 надали всі необхідні документи на підтвердження законного придбання та використання арештованого майна.

Більш того, адвокат ОСОБА_7 пояснила в судовому засіданні апеляційного суду, що взагалі ніякої діяльності не було, а здійснювалась лише підготовка до промислової діяльності. Ці пояснення прокурором не спростовані.

На даний час ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не є підозрюваними або обвинуваченим по кримінальному провадженню, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна, тобто не належать до кола осіб, наведених в ст. 170 КПК України. Даних про заявлений цивільний позов, що виключає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову також не міститься.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Ні слідчим, ні прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб та не доведено значення вилучення майна для встановлення обставин у вказаному кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у кримінальному провадженні, який може бути зіпсований, знищений, перетворений, пошкоджений чи прихований.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

За вказаних обставин рішення слідчого судді суду першої інстанції у повному обсязі не може бути визнано обґрунтованим, оскільки не містить в собі обґрунтування мотивів його прийняття і не відповідає положенням ст. 370, 372 КПК України.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року скасуванню з відмовою слідчому в задоволенні клопотання від 08.11.2019 р. про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001084 від 08.11.2019 р.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 170, 172, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , як представника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року скасувати та прийняти нову ухвалу.

У задоволенні клопотання від 08.11.2019 р. слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001084, внесеному 08.11.2019 р. в ЄРДР за ч. 1 ст. 241 КК України відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий

Судді