Справа № 168/483/18 Провадження №11-кп/802/473/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.286 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000071 за апеляційною скаргою заступника прокурора на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Яревище Старовижівського району Волинської області житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, призовник, не одружений, освіта середня, безробітний, раніше судимий: 04.04.2014 року Старовижівським районним судом Волинської області за ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі із застосуванням ст.75, 76 КК України, умовно з іспитовим строком один рік, звільненого від відбування покарання ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 05.06.2014 року на підставі п. «а» ст.1 Закону «Про амністію в 2014 році»; 18.03.2015 року Старовижівським районним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі із застосуванням ст.75, 104 КК України, умовно з іспитовим строком на три роки; 11.09.2015 року Старовижівським районним судом Волинської області за ч.2 ст.185 до арешту терміном 15 днів, на підставі ст.ст.71, 72 КК України, остаточно до трьох років десяти днів позбавлення волі, 19.12.2017 року ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області умовно-достроково звільненого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, строком на десять місяців 27 днів,
засуджений за:
- ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді арешту строком на чотири місяці без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 11.09.2015 року - десять місяців 27 днів, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день арешту, остаточно до відбування засудженому ОСОБА_7 визначено шість місяців арешту без позбавленням права керування транспортними засобами.
На час вступу вироку в законну силу обрано засудженому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі судового засідання.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 постановлено рахувати з 31 травня 2019 року.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 на користь Волинської обласної клінічної лікарні 5612 (п`ять тисяч шістсот дванадцять) 40 коп. на р/р НОМЕР_1 , МФО 803014, ГУДКСУ У Волинській області.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 13 березня 2018 року, о 16 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2104» р/н НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Першотравневій в с. Любохини Старовижівського району Волинської області, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, а саме: превищив допустиму максимальну швидкість в населеному пункті, їдучи більше ніж 50 км/год., проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу відповідно реагувати на її зміну, а у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не справився з керуванням, автомобілем з`їхав з дороги на узбіччя, де зіткнувся із огорожею.
Внаслідок зіткнення, пасажиру автомобіля ОСОБА_9 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.
У поданій на вирок апеляційний скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 року без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 11.09.2015 року, із врахуванням положень ст..72 КК України про те, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців без позбавлення права керування транспортними засобами. Також просить внести у вирок рішення щодо цивільного позову прокурора та вказати про задоволення цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі Волинської обласної клінічної лікарні повністю.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка подану апеляцію підтримала у повному обсязі, просила її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора визнали частково, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
В силу ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується зібраними в провадженні доказами та ніким із учасників провадження не оскаржується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також в апеляційній скарзі не оспорюється.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не лише кару, але й виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд у відповідності до ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, у вчиненому розкаявся.
Разом з тим, судом враховано, що ОСОБА_7 негативно характеризується по місцю проживання, неодноразово раніше судимий, в короткий проміжок часу після умовно-дострокового звільнення знову вчинив злочин.
До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
З врахуванням усіх зазначених вище обставин у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України відповідає особі обвинуваченого та обставинам кримінального провадження.
Дане покарання буде необхідне і достатнє для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим відповідно до положень ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає покарання за правилами статтей 71,72 КК України.
Згідно ч.4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком суду. При цьому, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим ніж покарання, призначене за новий злочин і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком.
Згідно матеріалів кримінального провадження, 11 вересня 2015 року вироком Старовижівським районним судом Волинської області ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185 до арешту терміном 15 днів, та на підставі ст.ст.71, 72 КК України, остаточно визначено покарання у виді трьох років десяти днів позбавлення волі. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області 19 грудня 2017 року ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, строком на десять місяців 27 днів.
Судом встановлено, що обвинувачений вчинив новий злочини під час умовно-дострокового звільнення, однак при призначенні остаточного покарання, всупереч вимогам закону, місцевий суд не вірно застосував положення ч.4 ст.71 КК України.
Тому вирок суду першої інстанції, в частині призначеного згідно вимог ст.71 КК України покарання ОСОБА_7 , не відповідає вимогам закону, що є підставою, згідно вимог ст.ст. 409 ч.2, 414 КПК України для його скасування з ухваленням апеляційним судом нового вироку, яким до покарання, призначеного за даним вироком, слід частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком.
Що стосується доводів прокурора про те що суд першої інстанції у резолютивній частині не вирішив питання про цивільні позов прокурора, не вказавши, в якій частині та обсязі він підлягає до задоволення, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки з ОСОБА_7 стягнуто в користь Волинської обласної клінічної лікарні матеріальну шкоду в повному об`ємі, а незазначення в резолютивній частині об`єму задоволення вказаного цивільного позову не може бути підставою для зміни чи скасування вироку суду.
Враховуючи вищевикладене апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення
Керуючись ст..ст.404,405,407,409,413,420 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині застосування положень ст. 71 КК України скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком частково не відбутого покарання за вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2015 року, з врахуванням положень ст. 72 КК України, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:
Дата набрання законної сили 02.10.2019р.

Суддя ОСОБА_2

помічник судді ОСОБА_10