Справа № 522/1714/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/406/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 02.04.2019р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кислиці Ізмаїльського району Одеської області, громадянина Сполучених Штатів Америки, проживає на території України у АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.201 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 02.04.2019р. ОСОБА_7 визнано невинуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.201 КК України, і виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України. Обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави - скасовано.

Після набрання вироком законної сили, заставу в розмірі 450 000 (чотириста п"ятдесят тисяч) гривень, внесену заставодавцем ОСОБА_13 на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 13.08.2015 відповідно до вимог ст.182 КПК України ухвалено повернути.
Вирішено питання про речові докази, судові витрати та зняття арешту з майна, на яке накладався арешт.
За вироком суду, громадянин США ОСОБА_14 13.02.2014 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у м. Клівленд Сполучених Штатів Америки (більш точне місце не встановлено), маючи умисел на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю боєприпасів, усвідомлюючи, що їх переміщення заборонено та є злочином, бажаючи при цьому настання злочинних наслідків, підготував міжнародне поштове відправлення, в якому приховав від митного контролю в кухонному посуді сто шістдесят патронів калібру 7,62 на 39 мм, двадцять патронів калібру 7,62 на 54R, п`ятдесят патронів калібру 5,6 мм (.22 Super Maximum), п`ятдесят патронів калібру 4,4 мм (17 HMR GAMEPOINT) до нарізної вогнепальної зброї. Після чого, власноручно заповнив митну декларацію CN23 № 319539 від 13.02.2014, в яку умисно, з метою приховування від митного контролю та уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення вніс завідомо неправдиві дані щодо предметів, які переміщувались у вказаному поштовому відправленні, вказавши, що у даному міжнародному поштовому відправленні переміщуються порошок і посуд, та зазначив неправдиві дані щодо відправника, а саме ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) тел. НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_3 та одержувача ОСОБА_17 , де вказав вигадану адресу одержувача міжнародного поштового відправлення - АДРЕСА_4 , номер мобільного телефону НОМЕР_2 , який фактично належить його знайомому ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , який був необізнаним про злочинні наміри ОСОБА_19 , та номер мобільного телефону НОМЕР_3 , який фактично належить його знайомому ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 , який також був необізнаним про злочинні наміри ОСОБА_21 .

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер власних дій та бажаючи настання наслідків у вигляді переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю боєприпасів, за допомогою служби швидкої доставки Ukraine Express ОСОБА_22 відправив міжнародне поштове відправлення № 319539 до України.

01 квітня 2014 року, близько 15.00 годин, в зоні митного контролю Львів-поштовий ММПО «Росан», за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 147, в ході проведення митного оформлення вказаного міжнародного поштового відправлення, в кухонному посуді було виявлено та вилучено сто шістдесят патронів калібру 7,62 на 39 мм, двадцять патронів калібру 7,62 на 54R, п`ятдесят патронів калібру 5,6 мм (.22 Super Maximum), п`ятдесят патронів калібру 4,4 мм (17 НМR GAMEPOINT) до нарізної вогнепальної зброї.

Окрім цього, згідно обставин, викладених в обвинувальному акті, громадянин США ОСОБА_14 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.02.2014 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), одразу після відправлення контрабандним шляхом боєприпасів, перебуваючи в м. Клівленд Сполучених Штатів Америки (більш точне місце не встановлено), маючи умисел на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю боєприпасів, усвідомлюючи, що їх переміщення заборонено та є злочином, бажаючи при цьому настання злочинних наслідків, підготував міжнародне поштове відправлення, в якому умисно приховав від митного контролю в кухонному посуді сорок патронів калібру 7,62 на 39 мм, вісімдесят патронів калібру 30-06 Spring (7.62 на 63 мм), сто п`ятдесят патронів калібру 9 на 19 мм до нарізної вогнепальної зброї. Після чого власноручно заповнив митну декларацію СN23 № 319540 від 13.02.2014, в яку умисно, з метою приховування від митного контролю та уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення вніс завідомо неправдиві дані щодо предметів, які переміщувались у вказаному міжнародному поштовому відправленні, вказавши, що у даному відправленні переміщуються порошок і посуд та зазначив неправдиві дані щодо відправника, а саме ОСОБА_23 ( ОСОБА_24 ) тел. НОМЕР_4 адреса: АДРЕСА_7 та одержувача ОСОБА_25 , де вказав адресу одержувача міжнародного поштового відправлення - АДРЕСА_6 , по якій фактично проживає його знайомий ОСОБА_20 , який був необізнаним про злочинні наміри ОСОБА_19 , де вказав телефон НОМЕР_5 , який фактично знаходився у його користуванні. Крім цього, ОСОБА_22 вказав на посилці телефон НОМЕР_6 , яким користується його співмешканка ОСОБА_26 , та яка була необізнаною про його злочинні наміри.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер власних дій та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю боєприпасів, за допомогою служби швидкої доставки «Ukгаіпе Ехргеx», ОСОБА_8 відправив міжнародне поштове відправлення № 319540 до України.

01 квітня 2014 року, близько 15.00 годин, в зоні митного контролю «Львів-поштовий» ММПО «Росан», за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 147, в ході проведення митного оформлення вказаного міжнародного поштового відправлення, в кухонному посуді було виявлено та вилучено сорок патронів калібру 7,62 на 39 мм, вісімдесят патронів калібру 30-06 Spring (7.62 на 63 мм), сто п`ятдесят патронів калібру 9 на 19 мм Люгер.

Згідно висновків обвинувального акту, своїми умисними діями, які виразились у переміщенні через митний кордон України з приховуванням від митного контролю боєприпасів, ОСОБА_14 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 201 КК України.

Не погоджуючись із даним вироком, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор зазначає, що вирок Сихівського районного суду м. Львова від 02.04.2019 року є незаконним у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Наголошує на тому, що під час проведення судових засідань 28.08.2018 р. та 21.12.2018 р., судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального законодавства, а саме - ч.1 ст.323, ч.1 ст.324 КПК України, згідно яких передбачено, що в разі якщо обвинувачений чи захисник не прибули за викликом у судове засідання, то суд - відкладає судовий розгляд, призначає дату нового засідання і вживає заходів до забезпечення їхньої явки до суду, а також вимоги ст.350 КПК України, відповідно до якої клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Також вважає, що невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження мала місце під час описання у вироку суду показань свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Так, у вироку судом належним чином не описано усіх показань цих свідків щодо повідомлених ними обставин. Викладено їхні показання у вироку не у повному обсязі, а у дуже стислому і скороченому варіанті, упущено судом важливі обставини, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 08.08.2018 року.

Непослідовною і цілком незрозумілою вважає позицію суду щодо відмови у клопотанні прокурора про проведення допиту свідка ОСОБА_29 в режимі відеоконференції. Так, ухвалою від 15.02.2019 судом було задоволено клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_29 в режимі відеоконференції з приміщення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. Датою судового засідання ухвалою визначено 01 квітня 2019 року о 10 год. 30 хв. Однак, 01 квітня 2019 на офіційну електронну адресу Сихівського районного суду м. Львова надійшло письмове клопотання від свідка ОСОБА_29 датоване 30.03.2019 року, у якому свідок просить перенести судове засідання, яке призначено на 01.04.2019 на 10.30 год., на іншу дату, оскільки зазначає, що через поважність причин, а саме у зв`язку із тим, що являється членом виборчої комісії дільниці №143 с. Кислиці Ізмаїльського району Одеської області і задіяна у виборах Президента України, які відбуватимуться 31.03.2019, об`єктивно не може з`явитися 01.04.2019 на 10.30 год. в Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області для проведення її допиту в режимі відеоконференції. Однак, незважаючи на мотивоване клопотання свідка, а також позицію прокурора в підтримку такого клопотання про перенесення допиту свідка ОСОБА_29 у зв`язку із поважністю причин неприбуття свідка в судове засідання, судом без наведення мотивів, та без винесення відповідної письмової мотивованої ухвали - взагалі відмовлено в допиті свідка ОСОБА_29 .

Вказує, що вимоги ст.290 КПК України старшим слідчим СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_30 щодо відкриття матеріалів досудового розслідування, виконано в повному обсязі, що підтверджується Протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення підозрюваного з матеріалами досудового розслідування від 28 січня 2016 року. При цьому, підозрюваному була надана можливість робити копії та відображення матеріалів досудового розслідування.

Жодних заперечень, клопотань та доказів того, що підозрюваному ОСОБА_8 , і його захиснику адвокату ОСОБА_9 не надано справу в 5-ти томах, в тому числі доступу до речових доказів, не надано можливості робити з них копії та відображення матеріалів досудового розслідування ні від підозрюваного ОСОБА_8 , ні від адвоката ОСОБА_9 не надходило, ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду.

Також від ОСОБА_8 і адвоката ОСОБА_9 не поступало жодних клопотань про надання їм з боку слідчого додаткового часу для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Вважає твердження сторони захисту про ненадання стороною обвинувачення доступу до матеріалів в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, є безпідставними, надуманими та спрямованими на уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 . Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 02.04.2019 року, на думку прокурора, є таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та у будь-якому разі підлягає скасуванню.

Прокурор у апеляційній скарзі вказує на те, що не оголосивши та не дослідивши в судовому засіданні жодного доказу, жодного письмового документу, суд у своєму вироку вирішує долю речових доказів, скасовує арешти на майно: детально перелічуючи та описуючи документи, на підставі яких такі арешти накладалися, детально розписує майно, на яке накладався арешт, а також деталізуючи речові докази, вирішуючи їх долю, що є на його думку порушенням норм КПК України.

Також зазначає, що судом не була досліджена досудова доповідь прокурора, що вказує на неповноту судового розгляду.

Просить суд апеляційної інстанції все зазначене вище прийняти до уваги та скасувати незаконне рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_19 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які заперечили вимоги апеляційної скарги з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, про що подали письмові заперечення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наведеного.

Прокурор в доводах своєї апеляційної скарги вказує про необ`єктивний та упереджений розподіл матеріалів кримінального провадження та обґрунтовує його порушенням принципів черговості та вірогідності, що на його думку мало місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 КПК України, яка передбачає, що визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень.

Отже, строки передання на авторозподіл та строки авторозподілу не передбачені як ст. ч. 3 ст. 35 КПК України, так і Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, а тому немає підстав стверджувати про їх порушення та можливість застосування положень п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Звіт про повторний автоматичний розподіл справ між суддями (додаток 1 до заперечень) свідчить про те, що було виключено з різних причин 6 суддів, і з 6 суддів, які залишились, було обрано суддю за випадковим числом 325 - ОСОБА_1 , що вказує на повне дотримання принципів черговості та вірогідності. Тому доводи прокурора у цій частині є безпідставними, прокурором не наведено жодного з аргументів щодо порушення вказаного вище принципу авто розподілу справи. Окрім того, правом заявити відвід головуючій у справі - ОСОБА_1 , сторона обвинувачення не скористалась, а отже твердження прокурора щодо упередженості суду першої інстанції не заслуговують на увагу.

Щодо доводів прокурора про виклик та допит свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_32 , ОСОБА_29 , то слід зазначити наступне.

Колегія суддів повністю погоджується із позицією сторони захисту в тому, що у відповідності до ч. 3 ст. 23 КПК України, сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Судові засідання неодноразово відкладалося у зв`язку з необхідністю виклику та допиту свідків обвинувачення, що є порушенням розумності строків судового розгляду. Явка до суду свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_33 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_32 не відбулася через неналежне виконання працівниками УСБУ в Одеській області своїх обов`язків по приводу даних свідків в судове засідання.

Частина 5 ст. 28 КПК України гарантує кожному право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Відтак доводи прокурора щодо безпідставності, невмотивованості, упередженості відхилення судом клопотання прокурора про допит свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_31 , ОСОБА_26 , ОСОБА_18 , ОСОБА_34 є безпідставними, оскільки допит зазначених вище свідків не відбувся з вини сторони обвинувачення, що в свою чергу стало причиною затягування розумних строків вирішення справи по суті.

Відносно долучення до обвинувального акту усіх зібраних в ході проведення досудового розслідування доказів слід зазначити наступне.

У відповідності до змісту ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Згідно з ч.ч.11 - 12 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Колегія суддів погоджується з позицією сторони захисту про те, що у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_19 , стороні захисту не були відкриті у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, матеріали кримінального провадження.

Таким чином, оскільки стороною обвинувачення не було виконано процедуру, яка чітко регламентована ст. 290 КПК України, в тому числі, і не застосовано процедуру звернення до слідчого судді у разі затягування процесу ознайомлення з матеріалами справи, слідчим суддею строк для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не встановлювався, тому процедура відкриття матеріалів досудового розслідування не дотримана, і відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України, суд першої інстанції правомірно визнав всі ці докази недопустимими.

У відповідності до ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Тому і докази, які містяться у: томі №1 ( 238 арк.), томі №2 (221 арк.), томі № 3 (182 арк.), томі №4 (197 арк.), томі №5 (216 арк.), не досліджувалися у судовому засіданні. Вказане рішення суду першої інстанції вмотивоване належним чином та повністю відповідає, як положенням ст. 290 КПК України, так і судовій практиці.

Зокрема у Постанові ВСУ від 16.03.2017р. у справі №5-364кс16 зазначено, що частина дванадцята статті 290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах. Так, не відкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, в свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення. Не відкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку статті 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як докази.

У Постанові ВСУ від 12 жовтня 2017 року № 5-237кс(15)17 зазначено, що вкотре Суд звертає увагу на те, що недослідження судом першої інстанції процесуальних документів, які стали правовою підставою проведення негласних слідчих (розшукових) дій, впливає на справедливість судового розгляду в цілому, оскільки відсутність дослідження цих матеріалів викликає сумніви щодо можливості здійснення судом належної оцінки законності проведення таких дій, а також достовірності та допустимості їх результатів як доказів. У такому разі не дослідження зазначених матеріалів призводить до оперування судом доказами, допустимість яких є імовірною, що в контексті презумпції невинуватості є неприпустимим для обґрунтування рішення про винуватість особи та свідчить про порушення права особи на справедливий суд.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 липня 2018 року зазначено, що при перегляді вироку судом апеляційної інстанції не враховано необхідності дотримання сторонами кримінального провадження положень ст. 290 КПК України та відкриття сторонами одна одній усіх матеріалів після закінчення досудового розслідування, оскільки недотримання цих вимог є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими доказами.

Прокурор як одну із підстав скасування судового рішення вказує відсутність у судовому засіданні 28 серпня 2018 року та 21 грудня 2018 року ОСОБА_35 та його захисника ОСОБА_9 . Однак, слід зазначити, що останній подав клопотання про відкладення цих судових засідань. І у ці дати суд першої інстанції виносив ухвали про привід свідків та про проведення допиту свідків в режимі відео конференції. На думку прокурора ці ухвали мали виноситись в присутності обвинуваченого та його захисника, а винесення таких ухвали у відсутності обвинуваченого та його захисника може бути розцінено як порушення судом права на захист. Однак, ч. 3 ст. 409 КПК України гарантує, що суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Тому у цій частині колегія суддів доводи прокурора вважає за безпідставні і необґрунтовані.

Щодо допиту свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 в ході судового розгляду судом першої інстанції справи відносно ОСОБА_8 по суті, то такий допит проводився у відповідності до вимог КПК України і жодних порушень прав цих свідків, чи будь-кого з учасників процесу не було. Жодних скарг від учасників процесу чи свідків на дії судді чи працівників суду не поступало. Відтак доводи прокурора і в цій частині є безпідставними. Допит свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 проводився з дотриманням усіх вимог Закону. У вироку покази таких свідків висвітлені належним чином і повно у відповідності до вимог КПК України та вимог діловодства у судах, зокрема, вимог до складання процесуальних документів.

Стосовно вирішення долі речових доказів та скасування арештів майна прокурор у апеляційній скарзі вказує на те, що не оголосивши та не дослідивши в судовому засіданні жодного доказу, жодного письмового документу, суд у своєму вироку вирішив долю речових доказів, скасував арешт, накладений на майно. Однак, у відповідності до ч. 4 ст. 374 КПК рішення щодо долі речових доказів і документів, долі арештованого майна обов`язково має бути зазначене у вироку, це є обов`язком суду. КПК України не ставить це рішення у залежність від того, чи досліджувалися відповідні документи та речові докази у судовому розгляді. Тим більше, що суд їх вказував у вироку не на підтвердження обставин, які передбачені у ст. 91 КПК України, а лише як джерела інформації для мети вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження та речові докази.

Прокурор у апеляційній скарзі зазначає, що у ході судового розгляду судом не було оголошено і досліджено в судовому засіданні на стадії дослідження письмових документів досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Разом з тим, слід врахувати, що у ч. 5 ст. 314-1 КПК України передбачено, що досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину. Тому доводи прокурора щодо дослідження досудової доповіді саме як письмового документу не відповідають положенням КПК України.

На переконання колегії суддів прокурором не спростовано висновки суду першої інстанції про недоведення вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.201 КК України, а тому апеляційний суд визнає апеляційну скаргу необґрунтованою і такою, що не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, який вважає законним та обґрунтованим.

При цьому істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 02.04.2019р. щодо ОСОБА_7 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4