Ухвала

іменем України
01 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 127/15661/17

провадження № 51-3792ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2019 року в кримінальному провадженні № 0002522 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полонне, Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню доньку, раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі-КК),
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК, ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, відповідно до ст. 76 КК, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_5 засуджено за те, що він 22 травня 2017 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, перебуваючи з ОСОБА_6 у її квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою власної наживи, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, вчинив крадіжку майна ОСОБА_6 , а саме планшету «Samsung Galaxy 3 TI167» LafePlusWhite(SM116 NDWASEK), вартість якого становить 2113,95 гривень.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини засудженого та юридичну кваліфікацію його дій, просить скасувати ухвалу апеляційного суду з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) і призначити новий розгляд у цьому суді.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки доводам прокурора щодо неправильного застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, що призвело до безпідставного звільнення від відбування покарання. Оскільки апеляційний суд не виправив допущених порушень і не навів в ухвалі обґрунтованих доводів щодо залишення апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення, прокурор вважає постановлене судове рішення таким, що не відповідає ст. 419 КПК.
Мотиви суду
Перевіривши дотримання прокурором порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Так, суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Із долученої до касаційної скарги копії вироку місцевого суду видно, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 здійснено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 75 КК, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Положеннями статті 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
За правилами ст. 75 КК, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
При цьому, як вбачається з наданих копій судових рішень, обставин, що підтверджують порушення вказаних норм права, при призначенні ОСОБА_5 покарання та звільнення від його відбування, Верховним Судом не встановлено.
Так, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, який є особою раніше судимою, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставину, яка пом`якшує покарання-щире каяття та беручи до уваги незначну вартість викраденого майна та повернення викраденого самим ОСОБА_5 , ставлення засудженого до вчиненого злочину, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, влаштувався на роботу, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та застосував до нього положення ст. 75 КК.
При цьому, погоджуючись із вироком місцевого суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимоги статтей 65, 75 КК дотримано, при цьому обґрунтовано враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу ОСОБА_5 , відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття. Крім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що злочин, який вчинено ОСОБА_5 , відноситься до злочинів середньої тяжкості та при альтернативних покараннях судом призначено найбільш суворе у виді позбавлення волі. Що стосується покликання прокурора на те, що ОСОБА_5 є раніше судимою особою, то судом вірно зазначено, що дана обставина не може бути єдиною, яка б давала підстави для призначення реального покарання у виді позбавлення волі. Також, як судом першої, так і апеляційної інстанцій враховано незначну вартість викраденого майна та повернення викраденого майна потерпілій.
З огляду на це, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про можливість застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК.
Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу належить до дискреційних повноважень суду, які було реалізовано під час постановлення вироку в цьому провадженні і на думку колегії суддів враховані обставини дали суду першої та апеляційної інстанцій обґрунтовані підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, вказане рішення суду вмотивоване.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
В касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування неправильного застосування ст. 75 КК.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3