ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/632/19 Справа № 177/585/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань на №0000983, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Просяна Покровського району
Дніпропетровської області, громадянина України, який
зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 , фактично
проживає за адресою:
АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , яка діє як законний представник в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , 20 000 грн. у рахунок відшкодування моральої шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження за наступних обставин.
ОСОБА_6 31 грудня 2017 року приблизно о 00 год. 50 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «ЗАЗ110206», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги між смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області та с. Софіївка (до перейменування Валове) Криворізького району Дніпропетровської області. Водій ОСОБА_6 , діючи зі злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відведення, рухаючись в напрямку с. Софіївка (до перейменування Валове) Криворізького району Дніпропетровської області по лівому заокругленню зазначеної дороги, порушив правила безпеки дорожнього руху, передбачені п.п. 1.5., 2.3.(б), 2.9.(а), 2.10.(а), 12.1. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, не обрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч по напрямку його руху та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просять вирок суду скасувати, визнати ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, виправдати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в його діях складу злочину.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилаються на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим у зв`язку з однобічністю та неповнотою як досудового розслідування так і судового розгляду. Вказують на те, що вирок суду ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вважають, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які суд лише перерахував, не надав їм належного аналізу, не проаналізував їх в сукупності, та які відповідно до вимог закону є недопустимими, оскільки мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які він посилався під час розгляду справи. Звертають увагу на те, що свідки та потерпілий надали суперечливі свідчення, щодо механізму зближення автомобіля з пішоходами, які так і не були усунуті під час судового розгляду справи в суді. Зазначає, що судом не встановлено де стався наїзд. Крім того, з протоколу огляду місця ДТП від 31 листопада 2017 року не зрозуміло хто проводив вимірювання, фотографування під час огляду. Вказують на те, що показання потерпілого не відповідають схемам ДТП. Звертають увагу на те, що не допитані свідки сторони захисту: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , слідчий ОСОБА_13 та поняті: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Крім того, вказує на те, що надавав клопотання про проведення слідчого експерименту за його участю. Також, з первинного протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього незрозуміло, яким чином було зафіксовано та вилучено слід кочення колеса а/а на лівому узбіччі.. та було зафіксовано місцезнаходження уламків скла передньої фари. Не був проведений додатковий огляд місця ДТП. Вказує на фальсифікацію матеріалів кримінального провадження. Стверджує, що зазначений у вироку суду стан алкогольного сп`яніння нічим не підтверджено, оскільки медичний огляд був зроблений більш ніж через 2 години з моменту виявлення підстав для його проведення. Також, зазначає, що не було встановлено жодних очевидців, не встановлено механізму ДТП, не допитано в справі медичних працівників. Крім того, посилається на те, що в кримінальному провадженні залишилися не вирішеними наступні питання: на підставі чого ОСОБА_6 у період часу з 05:00 до 13:30 годин 31 грудня 2017 року затримувався уповноваженими особами Криворізького ВП без визначення його процесуального стану; не проведено порівняльної судово-трасологічної експертизи для визначення родової (групової) належності відокремлених уламків скла; чому слідчі експерименти проводились без судово-медичного експерта; чому не було долучено в якості речового доказу одяг потерпілого та свідків; на підставі яких медичних документів проведено судово-медичну експертизу, чи долучені вони як речові докази; яким чином отримано висновок судової автотехнічної експертизи. Вказує на те, що у вступній частині висновку судово-медичної експертизи не зазначено часу проведення експертизи. Вважає, що висновки експертиз, які складаються територіальними бюро, повинні визнаватись недопустимими доказами, які зібрані з порушенням установленого законом порядку. Зазначає, що первинний протокол огляду місця ДТП, висновки судово-медичних експертиз, слідчі експерименти здобуті внаслідок істотного порушення гарантій отримання доказів, що є підставою для визнання їх судом недопустимими. Звертає увагу на те, що документи розслідування складені з грубим порушенням вимог діючого законодавства. Зазначає, що невинуватість ОСОБА_6 підтверджують нові докази сторони захисту: фото таблиця, що підтверджує про зовсім інше місце проведення слідчих експериментів.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу будь-якого злочину.
Прокурор вважав вирок суду законним і обґрунтованим та просив апеляційну скаргу обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується доказами, які були досліджені в суді першої інстанції та яким надана належна оцінка, тому доводи обвинуваченого та його захисника в цій частині є необґрунтованими.
В суді І інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_6 вину визнав частково і пояснив, що на крутому повороті в сторону с. Софіївки їхав велосипедист в одному з ним напрямку, здійснюючи обгін якого, він здійснив виїзд на зустрічну полосу та наїхав на пішоходів, які рухалися по ній. Вийшов з машини, щоб дізнатись про стан постраждалого, який лежав на дорозі, а потім, злякавшись погроз людей, повернувся в автомобіль та залишив місце ДТП. Алкоголь вживав приблизно о 5 годині ранку в присутності слідчого Настича, щоб зняти стрес, але апеляційний суд вважає, що версія обвинуваченого про його невинуватість у вчиненні злочину належним чином перевірена судом і спростовуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду.
Так, неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції в присутності законного представника пояснив, що він разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 йшли по проїзній частині з с. Софіївки в смт. Христофорівку, дорогу освітлювали за допомогою ліхтарика на мобільному телефоні. Він побачив, що назустріч їм приблизно на відстані 80-100 метрів наближається автомобіль та всі вони зійшли на обочину. Водій автомобіля виїхав з повороту та різко наїхав на них.
Неповнолітні свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 під час допиту в судовому засідінні, який з дотриманням вимог ч. 1 ст. 354 КПК України проводився за участі їх законних представників, дали послідовні, деталізовані покази про те, що 31 грудня 2017 року вночі вони з ОСОБА_10 йшли додому по обочині проїзної частини з с. Софіївка в смт. Христофорівка, їм на великій швидкості назустріч рухався автомобіль, який здійснюючи поворот виїхав на зустрічну полосу, де і збив їх, потім водій підійшов до них і сказав викликати швидку, він був п`яний, це видно було по його ході та поведінці.
Показання неповнолітніх потерпілого та свідків по справі були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, - часу, місця, способу вчинення злочину, особи, яка їх вчинила, її стану.
Крім того, вказані показання об`єктивно підтверджені даними проведених слідчих експериментів за участі неповнолітніх свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , їх представників, педагога, експерта, статиста та понятих, під час яких свідки вільно орієнтувалися на місцевості, де відбувалося ДТП, без сторонніх підказок з деталями описували механізм ДТП, учасниками та очевидцями якого вони були.
Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_6 та його захисника про недостовірність показань потерпілого та зазначених свідків у зв`язку з суперечністю є безпідставними. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження та ролі обвинуваченого при скоєнні ДТП, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які вони особисто давали під час судового розгляду та показаннях потерпілого ОСОБА_10 , свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду про відсутність підстав ставити покази неповнолітнього потерпілого і неповнолітніх свідків, а також протоколи відповідних слідчих дій за їх участі під сумнів.
Щодо доводів в апеляційній скарзі про необхідність допиту свідків сторони захисту ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про допит яких було безпідставно відмовлено судом першої інстанції, апеляційний суд вважає їх необгрунтованими. Під час підготовчого судового засідання від 14 червня 2018 року обвинуваченим було заявлено усно клопотання про допит вказаних свідків, проте так як він не зміг надати суду інформацію про їх місце знаходження та забезпечити їх явку у судове засідання, судом було надано час для підготовки обвинуваченим свого клопотання в письмовому вигляді, встановлення місце знаходження свідків, можливості їх явки у судове засідання для допиту та подання вказаного клопотання повторно. Проте, у подальшому обвинуваченим більше вказане клопотання не заявлялося. Крім того, з його пояснень вбачається, що зазначені свідки не були очевидцями дорожньо-транспортної події.
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується й наявними в матеріалах провадження письмовими доказами, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 31 грудня 2017 року зі схемою та фототаблицею, в якому відображено місце зіткнення транспортних засобів, стан дорожнього покриття, час та погоду. На місці події виявлені уламки скла, які з місця події вилучені і доставлені до Криворізького РВП (а.с. 7-16 т. 2).
Згідно протоколу від 31 грудня 2017 року про огляд автомобіля марки ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виявлені пошкодження автомобіля у вигляді розбитого переднього скла в лівій частині, розбите скло лівої передньої фари, в районі лівої фари деформоване та має подряпини лако-фарбного покриття. В салоні автомобіля виявлено фрагменти лівої фари автомобіля, які вилучені (а.с. 17-19 т. 2).
Висновком щодо результатів медичного огляду від 31 грудня 2017 року, проведеного об 11.50, зафіксовано, що ОСОБА_6 перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 152 від 26 січня 2017 року неповнолітній ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням, які виникли від ударної дії тупого твердого предмета, який міг мати як обмежену, так і не обмежену травмуючу поверхню, або при ударі об такий же предмет, що могли виникнути при механізмі ДТП та за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Давність ушкодження може відповідати 31 грудня 2017 року (а.с. 55-57 т. 2).
З висновку судово-медичної експертизи № 70 від 23 січня 2017 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_18 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синця по передній поверхні лівого стегна, які виникли від ударної дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, що могли виникнути при механізмі ДТП при наїзді рухомого автомобіля. Давність ушкодження може відповідати 31 грудня 2017 року (а.с. 76-77 т. 2).
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 7/10.1/34 від 31 січня 2018 року в діях ОСОБА_6 по керуванню автомобілем ЗАЗ 110206 наявна невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією (а.с. 82-83 т. 2).
З висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 7/10.2/26 від 31 січня 2018 року та № 7/10.2/27 від 31 січня 2018 року слідує, що система рульового керування автомобіля ЗАЗ 110206 р/н НОМЕР_1 на момент ДТП перебувала в працездатному стані (а.с. 87-91, а.с. 96-100 т. 2).
Після отримання вихідних даних внаслідок проведення слідчих експериментів за участі неповнолітніх свідка ОСОБА_17 та ОСОБА_18 при проведенні судової автотехнічної експертизи № 7/10.1/144 від 22 березня 2018 року встановлено, що в діях водія ОСОБА_6 з керування автомобілем ЗАЗ 110206 наявна невідповідність вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають в причинному заявку з настанням події (а.с. 223-225 т. 2).
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, суд апеляційної інстанції не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочинного діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Безпідставними апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника про те, що на крутому повороті в сторону с. Софіївки їхав велосипедист в одному з ним напрямку, здійснюючи обгін якого, ОСОБА_6 здійснив виїзд на зустрічну полосу, дотримуючись безпечного інтервалу з останнім, де несподівано побачив багатьох пішоходів, та з метою рятування життя багатьох людей, він звернув руль автівки вліво по ходу руху на обочину та застосував екстрене гальмування, однак наїзду на пішоходів уникнути ніяк не вдалося, оскільки в цей час пішоходи несподівано побігли до обочини, де самостійно і наскочили на його автомобіль, оскільки це спростовується встановленими судом першої інстанції фактичними обставинами справи та самими поясненнями потерпілого та свідків-очевидців ДТП. Так, в ході судового розгляду під час проведення допиту потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 останні чітко зазначали, що рухаючись по обочині вздовж проїзної частини з с. Валове в смт. Христофорівка Криворізького району Дніпропетровської області, здійснювали освітлення дороги за допомогою ліхтарика на мобільному телефоні та будь-яких інших учасників руху, пішоходів на місці ДТП не було.
Щодо доводів обвинуваченого та захисника про недопустимість доказів протоколу огляду місця ДТП від 31 грудня 2017 року, висновків судово-медичних експертиз, протоколів слідчих експериментів, апеляційний суд вважає їх непереконливими.
Так, сторона захисту в апеляційній скарзі посилається на відсутність у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної події від 31 грудня 2017 року відомостей щодо особи, яка здійснювала вимірювання, фотографування під час огляду та якими спеціальними вимірювальними інструментами, приборами фото фіксації, іншими носіями інформації це виконувалось, а також відомості в який час проводилась вказана слідча дія, що спростосується протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 31 грудня 2017 року, що знаходиться у матеріалах провадження, у п. 28 якого зазначається, що під час проведення вказаної слідчої дії застосовувався фотоапарат марки «Кенон» та засіб вимірювання у вигляді рулетки, а у п. 12 - що на момент огляду місця дорожньо-транспортної пригоди була темна пора доби. Відповідно до ст. 104 КПК України встановлено, що у протоколі не обов`язково повинно зазначатися інформація щодо освітлення, в якому проводилася слідча дія. Разом з цим, у протоколі вказано коло осіб, які приймали участь у вказаній слідчій дії, яку проводив слідчий ОСОБА_13 , та відповідно до протоколу, слідчим було залучено двох понятих.
Крім того, сторона захисту посилається на те, що слідчим під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди не перевірялась загальна та конкретна видимість з робочого місця водія та не вилучався слід кочення колеса. Однак, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що водій ОСОБА_6 на своєму автомобілі після ДТП залишив місце пригоди, тому загальна та конкретна видимість з робочого місця водія одразу не встановлювалась, однак в подальшому вказані вимірювання проводились слідчим ОСОБА_21 під час проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Що ж стосується слідів кочення колеса та уламків скла, то вони слідчим ОСОБА_13 були зафіксовані у протоколі огляду, який долучений до матеріалів кримінального провадження.
Також суд проаналізував вказані стороною захисту висновки експертиз, дав їм правильну оцінку, вони належно аргументовані з наукової точки зору, не суперечать іншим доказам у справі, в тому числі і тим, які стороною захисту не оспорюються, а тому суд вірно визнав їх доказами. При цьому під час досудового розслідування сторона захисту з клопотанням про призначення їх проведення до інших установ не зверталась, чим і в суді першої інстанції також не скористалась.
Щодо доводів обвинуваченого та його захисника про неправильне місце проведення слідчих експериментів, то колегія суддів також вважає їх необгрунтованими.
Відповідно до ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом і відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення відповідних дослідів чи випробувань.
Керуючись вказаною нормою КПК України під час досудового розслідування з неповнолітніми свідками ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , за участю їх представників, педагога, експерта, статиста та понятих, проведені слідчі експерименти, під час яких останні вказали безпосередньо на відомі їм обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди, а також безпосередньо ділянку місцевості, де вказана пригода мала місце. Враховуючи вказане місце, слідчий ОСОБА_21 у протоколі слідчого експерименту не здійснював прив`язку до хреста, на який посилається сторона захисту, оскільки хрест територіально розташований на великій відстані від місця події та ніяким чином не вказує на фактичне місце вчинення ДТП.
Окрім цього, у апеляційній скарзі сторона захисту посилається на незаконність прийнятої під час досудового розслідування постанови слідчого ОСОБА_21 про відмову в задоволені клопотання ОСОБА_6 щодо проведення зі сторони захисту допиту у якості свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та проведення слідчого експерименту безпосередньо із ОСОБА_6 , при цьому обвинувачений ОСОБА_6 не скористався своїм правом на оскарження рішення слідчого ОСОБА_21 . Також, в ході проведення підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 будь-яких скарг, заперечень, клопотань тощо з приводу оскарження вказаної постанови в порядку ст. 303 КПК України не заявляв.
Більш того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 також будь-яких клопотань щодо проведення з ним слідчого експерименту чи допиту слідчого ОСОБА_13 та понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 також не заявляв.
Щодо доводів в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, то слід зазначити, що суд першої інстанції надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_6 в частині перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. Так, в ході судового розгляду під час проведення допитів потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , останні чітко зазначали, що ОСОБА_6 знаходився у стані алкогольного сп`яніння та у останнього була порушена координація, яка виразилась в хиткій ході. Окрім цього, ОСОБА_6 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, достовірно знаючи що є учасником ДТП та в подальшому знаючи про необхідність проходження медичного огляду, в присутності працівників поліції вжив спиртні напої для того, щоб уникнути від обтяжуючих обставин вчинення ним кримінального правопорушення.
Окрім цього, сторона захисту у апеляційній скарзі посилається на те, що в діях потерпілого ОСОБА_10 вбачаються порушення ПДР, так як останній на думку сторони захисту рухався по проїзній частині дороги, однак в ході досудового розслідування та судового розгляду ознак, які б свідчили про порушення ПДР пішоходом ОСОБА_10 , не встановлено, оскільки пішоходи рухались по узбіччю, тримаючись правого краю дороги, виділяючи себе при цьому у темну пору доби світлом ліхтаря на мобільному телефоні, що відповідає |вимогам п.п. 4.1, 4.2, 4.4. «Правила дорожнього руху», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та підтверджується наданими на стадії досудового розслідування та судового розгляду показами самого потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_20 , а також проведеними слідчими експериментами із вказаними свідками.

В цілому, як доводи клопотань, так і апеляційної скарги дублюють пояснення обвинуваченого під час розгляду справи у суді першої інстанції та зводяться до незгоди з висновками суду, викладеними у вироку, та їх переоцінки на користь обвинуваченого.
Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження відносно ОСОБА_6 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.
Та обставина, що слідство та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі.
Відсутні у матеріалах провадження і будь-які дані, які б підтвердили посилання сторони захисту щодо фальсифікації доказів у даній кримінальній справі.
Сукупність досліджених в суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_6 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.
Доводи ж сторони обвинувачення в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені: зокрема, на їх думку, суд повинен був повторно дослідити обставини кримінального провадження, встановити та допитати у справі медичних працівників, які надавали медичну допомогу на місті ДТП постраждалому, провести слідчий експеримент за версією водія автомобіля ЗАЗ ОСОБА_6 , є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.
З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.
Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про недоведеність вини обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку апеляційним судом не виявлено.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що не має підстав для задоволення апеляційниї скарги та скасування вироку суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На судові рішення може бути подана касаційна скарга до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3