печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9391/18-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Міністерства юстиції України ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у відповідність із законодавством України , -
В С Т А Н О В И В :
До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до кримінального законодавства України вироку Люблинського районного суду м. Москви від 14.06.2016 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У вказаному клопотанні заявник просив суд визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 , визнано винним Люблинського районного суду м. Москви від 14.06.2016 року та визначити строк позбавлення волі, що підлягає виконанню засудженим.
У судовому засіданні представник Міністерства юстиції України вказане клопотання підтримав.
Прокурор в судовому засіданні вважав наявними підстави для задоволення клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України.
Заслухавши думку представника Міністерства юстиції України, прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, суд приходить до висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.
Передача засуджених для відбування покарання, з однієї держави до іншої, регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року та ст. 606 КПК України.
Крім того, згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.
Відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 25 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року відповідно.
Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Разом з цим, положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Судом встановлено, що вироком Люблинського районного суду м. Москви від 14.06.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого:
- ч. 2 ст. 162 КК РФ за яке йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, що в Кримінальному кодексі України відповідає диспозиції ч. 1 ст. 187 КК України. Санкція за цей злочин передбачає покарання від 3 до 7 років позбавлення волі, а тому вказаний вирок підлягає виконанню на території України.
Початок відбування покарання рахувати з 23 липня 2015 року.
Як вбачається з клопотання, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.
Відповідно до письмової заяви, ОСОБА_5 має бажання в подальшому відбувати покарання на території України.
Згідно характеристики наданої начальником ФКУ ІК-6 УФСІН Росії по Тульській області засуджений ОСОБА_5 обов`язки передбачені Кримінально-виконавчим кодексом РФ та Правилами внутрішнього розпорядку виправних установ, затверджених наказом Мінюста Росії від 16.12.2016 року №295 намагається виконувати. За час відбування покарання має п`ять порушень.
Відповідно до довідки з місця відбування покарання засуджений ОСОБА_5 , 1989 року народження, станом на 20 квітня 2017 року відбув 1 рік 8 місяців 28 днів із загального строку покарання у виді позбавлення волі на 5 років, невідбута частина покарання становить 3 роки 3 місяці 2 дні. Початок строку відбуття покарання 23 липня 2015 року, кінець строку відбуття покарання 22 липня 2020.
Відповідно до п.1 ч.4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, на підставі ч. 6 ст. 610 КПК України, клопотання щодо виконання вироку Люблинського районного суду м. Москви від 14.06.2016 року підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 372, 602, 610 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.
Привести вирок Люблинського районного суду м. Москви від 14.06.2016 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України.
ОСОБА_5 вважати засудженим за ч. 1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання та перебування під вартою, а саме з 23 липня 2015 року.
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала, може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором, протягом семи днів, безпосередньо до суду, який ухвалив судове рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1