У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0003211 старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -
в с т а н о в и в:
Старший слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 20.03.2019 шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, залишивши його на спеціальному майданчику Ужгородського ВП ГУНП за адресою м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 «а».
В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, що 07.10.2019 до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення №118 від ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 07.10.2019 о 10.55 годині на митний пост в напрямку на «вїзд в Україну» прибув автомобіль марки «Мерседес» із д.н.з. України НОМЕР_1 під керуванням гр. ОСОБА_5 , який надав для проходження митного контролю документи на даний автомобіль, що викликало сумніви в працівників прикордонного загону щодо дійсності та відповідності даного документа з фактичними даними автомобіля.
08.10.2019 слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003211 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
В ході огляду місця події від 07.10.2019 року виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 20.03.2019, яке упаковано до паперового конверту білого кольору, автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 , який опечатано та поміщено на спец майданчик Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 10 «А».
Слідчий зазначає, що 08.10.2019 р. вищевказане свідоцтво про реєстрації ТЗ НОМЕР_4 від 20.03.2019, яке упакованого до паперового конверту білого кольору, автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, або може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та може бути предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, у звязку з чим даний ТЗ відповідно до ст. 98 КПК України визнаного речовим доказом.
Приймаючи до уваги викладене та те , що з метою забезпечення речового доказу та можливості проведення органом досудового розслідування слідчих дій у кримінальному провадженні, в тому числі судових експертиз, для підтвердження чи спростування факту підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів автомобіля марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 20.03.2019 р. шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.
В судове засідання слідчий не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду клопотання. Згідно поданого рапорту просив розглянути клопотання у його відсутності , за наявними у справі матеріалами.
Власник майна та володілець майна - автомобіля марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду справи.
Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенціїз правлюдини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке 08.10.2019 року внесені до ЄРДР за № 0003211 , попередня правова кваліфікація ч.4 ст. 358 КК України, а саме, щодо відповідності документів на автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 та відповідності даного документа з фактичними даними автомобіля.

Правовою кваліфікацією вищевказаного кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, є використання завідомо підробленого документа.

Предметом злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України є: 1) посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним: нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків; 2) печатки, штампи, бланки підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи, бланки.

В клопотанні слідчий просить суд накласти арешт на автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 , що не є предметом злочину за правовою кваліфікацією ч.4 ст. 358 КК України.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування,пошкодження,псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи клопотання про те, що арешт накладається на майно, транспортний засіб з метою запобігання можливості його відчуження, а також із метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підтвердженими відповідними процесуальними рішеннями, належним чином не вмотивованими.
Надані суду матеріали кримінального провадження не містять жодного обгрунтування необхідності накладення арешту на майно, а саме автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 .
На думку слідчого судді відсутні достатні підстави вважати, що майно - автомобіль марки «Мерседес Бенц» відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
При оцінці доводів клопотання слідчий суддя також вважає, що у клопотанні слідчого не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження вилученого майна.
Слідчий суддя також вважає, що слідчий не довів, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна (автомобіля) шляхом заборони його використання та розпорядження ним може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, що завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті і шляхом застосування менш обтяжливих заходів забезпечення цього провадження.
КПК України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
Отже достатніх доказів для застосування підстав для арешту майна ( автомобіля) визначених в п.1 ч.2 ст. 170 КПК України не надано.
У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна ( автомобіля) у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.

Неправомірність вилучення майна, з порушенням процесуальних норм порядку здійснення даних слідчих дій містять очевидні ознаки порушення ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вільного володіння майном, втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя, передбаченого ст. 8 Конвенції, так як воно не здійснювалося "згідно із законом", не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення у справі "Ельсхольц проти Німеччини" (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VI).
Слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Слідчим до матеріалів клопотання додано постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 08.10.2019 в якій слідчим не вмотивовано прийняття рішення про визнання автомобіля марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 речовим доказом.
Вважаючи вище наведене слідчий суддя вважає, що клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб є необґрунтованим та безпідставним, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Що стосується клопотання в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 20.03.2019 року таке є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-
у х в а л и в:
Клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на автомобіль марки «Мерседес Бенц» модель «Спрінтер 316 СДІ», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 20.03.2019 задовольнити частково.
Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 20.03.2019 року.
В решті вимог клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Закарпатського Апеляційного суду..

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1