Ухвала
Іменем України
21 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 632/99/17

провадження № 51- 5193 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 серпня 2018 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Більшовик Первомайського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Більшовик Первомайського району Харківської області, проживаючого у АДРЕСА_3 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінено. Визнано недопустимим доказом та виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на протокол огляду місця події від 29 листопада 2016 року у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Визнано обставиною, що згідно ст. 66 КК України пом?якшує покарання обвинувачених, - наявність на утриманні неповнолітніх дітей.
Пом?якшено призначене ОСОБА_5 покарання. Засуджено його за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Пом?якшено призначене ОСОБА_4 покарання. Засуджено його за: - ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; - ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
В решті вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 серпня 2018 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 10 травня 2016 року о третій годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля ресторану «Поместье», який розташований за адресою: вулиця Маршала Гречка, 3, місто Первомайський, Харківська область, діючи із корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, яке належало ОСОБА_6 - велосипед марки «Україна», вартістю 325 гривень, що стояв біля електроопори поруч із рестораном, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з викраденим зник, обернувши його на свою користь.

Крім того, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнано винуватими у тому, що вони діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно вчинили розбійний напад на ОСОБА_7 з метою заволодіння його майном, застосувавши при цьому до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, за наступних обставин.
Так, 28 листопада 2016 року близько 23:00 години ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля магазину «П`ятачок», який розташований у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський Харківської області, побачили ОСОБА_7 і вирішили заволодіти майном потерпілого шляхом нападу на нього із застосуванням насильства.
Реалізуючи спільний умисел, діючи узгоджено, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 наздогнали ОСОБА_7 , після чого збили останнього з ніг та, продовжуючи свої протиправні дії, стали разом наносити потерпілому, який лежав на землі, удари ногами і руками по голові та тулубу, внаслідок чого ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після чого ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , діючи узгоджено, продовжуючи реалізовувати спільний умисел, заволоділи належним ОСОБА_7 майном, на загальну суму 1 643 гривні 33 коп., після чого обвинувачені з місця вчинення злочину зникли, обернувши зазначене майно на свою користь.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених, через м`якість. Прокурор зазначає, що призначене судом апеляційної інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України є незаконним, не відповідає загальним засадам призначення покарання, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Судом належним чином не враховано те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні тяжкого умисного корисливого злочину за ч. 2 ст. 187 КК України, вину у скоєних злочинах вони не визнали, не працевлаштовані та не мають законних джерел отримання заробітку, вчинили злочини у стані алкогольного сп?яніння.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та кваліфікація їх дій у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень й особам засуджених через м`якість та безпідставність застосування положень ст. 69 КК України судом апеляційної інстанції, на думку колегії суддів є непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З мотивувальної частини вироку місцевого суду вбачається, що при обранні виду та розміру покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особи винних.
Зокрема, суд врахував те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, на момент вчинення злочинів трудовою діяльністю не займався, за місцем мешкання характеризується задовільно та не прийняв до уваги заяву ОСОБА_4 про те, що він є батьком двох малолітніх дітей 2012 і 2015 років народження, які перебувають на його утриманні та виховуються ним. Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_4 суд визнав добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_7 завданих збитків, а обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп?яніння.
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкціями ч. 1 ст. 185 і ч. 2 ст. 187 КК України і призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Також, обираючи вид та розмір покарання ОСОБА_5 , суд врахував те, що він раніше не судимий, на момент вчинення злочинів трудовою діяльністю не займався, за місцем мешкання характеризується задовільно та не прийняв до уваги заяву ОСОБА_5 про те, що він є батьком малолітньої дитини 2014 року народження, яка перебуває на його утриманні та виховуються ним.
Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_5 суд визнав добровільне відшкодування потерпілому ОСОБА_7 завданих збитків, а обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення ним злочину у стані алкогольного сп?яніння.
З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 187 КК України і призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 та приймаючи рішення про застосування вимог ст. 69 КК України та призначення засудженим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, нижче від нижньої межі, встановленої в санкції статті,апеляційний суд вказанних вимог кримінального закону дотримався, врахувавши всі обставини в сукупності, зокрема, дані про особу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які раніше не судимі та за місцем проживання характеризуються задовільно, наявність обставини, що пом?якшує покарання добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків та додатково визнав обставиною, що пом?якшує покарання засудженим наявність у них на утриманні неповнолітніх дітей. Крім того, суд врахував активне сприяння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розкриттю злочину під час досудового розслідування, надання ними визнавальних показань під час проведення слідчих дій. Ці обставини обґрунтовано визнано судом такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженими злочину, та дають підстави для застосування вимог ст. 69 КК України та призначення покарання за ч. 2 ст. 187 КК України нижче від нижчої межі, встановленої в санкції статті.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеними статтями 50, 65 КК України.
Кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засуджених.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3