ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/169/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/222/19 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника

потерпілих-адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 та доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду від 07 червня 2019 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Горностаївка Ленінського району АРК Крим, громадянин України, освіта середня, не одружений, працює на посаді спеціаліста-кремовщика компанії Гольський світ, житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

визнаний винуватим та засуджений за:

- ч.1 ст.125 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт;

- ч.2 ст.125 КК України у вигляді 150 годин громадських робіт.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України остаточне покарання за сукупністю злочинів обвинуваченому ОСОБА_7 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим в вигляді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 3000 (три тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 , як законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 - 7000 (сім тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 30 грудня 2017 року біля 0 годин 30 хвилин за місцем проживання потерпілої ОСОБА_12 по АДРЕСА_2 вступив в словесну суперечку із потерпілою ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_12 , під час якої умисно наніс потерпілій ОСОБА_11 удар рукою в ліве плече, удар в підборіддя та голову, внаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження в вигляді двох синців на обличчі та п`ять синців на лівій руці, які згідно висновку експерта за ступенем тяжкості, належать до легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, в цей же час обвинувачений ОСОБА_7 умисно наніс потерпілій ОСОБА_12 один удар рукою в обличчя, після чого зловив її за руки та наніс один удар в спину, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження і вигляді синця на обличчі, синця в поперековій ділянці та синця на лівій руці, які згідно висновку експерта за ступенем тяжкості, належать до легких тілесних ушкоджень.

08 січня 2018 року біля 23-ї години 20 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 в приміщенні кафе «Мрія» в с. Нагірянка Чортківського району вступив в словесну суперечку із потерпілим ОСОБА_13 , під час якої наніс йому удари головою, руками та коліном в обличчя, а після того, як вони вийшли на вулицю біля приміщення кафе «Мрія» знову наніс йому удари головою та руками в обличчя, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді двох ран та садна на верхній губі, крововиливу в слизову оболонку верхньої губи, синця на обличчі, з яких згідно висновку експерта, рани за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких з короткочасним розладом здоров`я, оскільки при звичайному перебігу травматичного процесу, потребують для повного свого загоєння термін тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні.

Тілесні ушкодження у вигляді садна та синця, крововиливу в слизову оболонку верхньої губи, як в їх сукупності так і кожне, зокрема, за ступенем тяжкості, належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, посилаючись на те, що ні досудовим слідством, ні під час судового розгляду вказаного кримінального провадження судом не здобуто достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України та ч.2 ст.125 КК України.

Посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги як доказ невинуватості ОСОБА_7 покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтверджують обставини конфлікту, зазначені обвинуваченим ОСОБА_7 та доводять неправдивість показань потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 ..

Вважає, що судом не у повній мірі відображено показання свідка ОСОБА_16 , яка є малолітньою, щодо обставин конфлікту, які відбувалися саме на ганку будинку.

Зазначає, що судом неправомірно визнано допустимим доказом у справі показання потерпілого ОСОБА_13 , який надавав показання щодо спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 30.12.2017 року та надав покази як свідок щодо спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що суперечить вимогам ст. 86 КПК України.

Крім цього, захисник ОСОБА_10 вказує на те, що показання потерпілого ОСОБА_13 щодо спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_17 , який заперечив, що у його присутності в кафе Мрія ОСОБА_7 наносив удари ОСОБА_13 , проте суд безпідставно оцінив їх критично та не взяв до уваги.

Вважає недопустимим доказом у справі показання неповнолітнього свідка ОСОБА_18 , оскільки, на його думку, на нього чинився тиск як працівниками поліції, так і стороною обвинувачення з метою дачі ним показань на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .. Також стверджує, що судом допущено порушення ч.4 ст.354 КПК України, оскільки допит неповнолітнього свідка проводився не у залі судового засідання та, всупереч ч.3 ст.140 КПК, до нього застосовувався привід.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, ОСОБА_7 визнати не винуватим за ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України та виправдати в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень. Обґрунтовує свої вимоги тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що відомості про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.2 ст. 125 КК України по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань.

Посилається на відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про визначення групи прокурорів та визначення слідчих, постанови про об`єднання кримінальних проваджень та відсутності відомостей про вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру.

Вважає, що обвинувальний акт, який наявний в матеріалах провадження, не відповідає вимогам закону, оскільки не затверджений прокурором.

На думку апелянта, суд послався на недопустимі докази в кримінальному провадженні, зокрема висновки судово-медичних експертиз №1 від 03.01.2018 року експертизи потерпілої ОСОБА_12 , №3 від 03.01.2018 року експертизи потерпілої ОСОБА_11 , №11 від 09.01.2018 року експертизи потерпілого ОСОБА_13 , оскільки в справі відсутні належні докази того, що слідчі ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 були уповноваженими слідчими по здійсненню досудового розслідування, в тому числі на призначення експертиз.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах захисника ОСОБА_8 , в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, просять їх задовольнити, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційну скаргу з доповненнями захисників, вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, в судових дебатах представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 -адвоката ОСОБА_9 , яка заперечила апеляційну скаргу з доповненнями захисників обвинуваченого, вважає, що відсутні підстави для скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу з доповненнями слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Перевіркою кримінального провадження встановлено, що судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, порушень цього закону, які були б істотними та могли бути підставою скасування судового рішення у справі не допущено, а висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень суд зробив на підставі досліджених в судовому засіданні, належно оцінених та детально викладених у вироку доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_11 в ході досудового слідства і в судовому засіданні ствердила, що вона, обвинувачений ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та потерпіла ОСОБА_12 29 грудня 2017 року, перебуваючи в будинку останньої, під час розмови обвинувачений ОСОБА_7 , розпитуючи її, чи мала вона інтимні стосунки з сином потерпілої ОСОБА_12 потерпілим ОСОБА_13 , почав її ображати, схопив за светр, наніс удар в голову. Зазначила, що потерпіла ОСОБА_12 хотіла заступитися, але він наніс і їй удар. Потім ще наніс удари їй в груди та руку.

Потерпіла вказала, що ОСОБА_12 намагалася ці дії припинити, вимагала, щоб ОСОБА_7 залишив будинок, але він наніс їй удари руками в плече та в правий бік обличчя.

Ствердила, що ніхто з них тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_7 не наносив.

Аналогічні показання надала в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 та зазначила, що разом із потерпілою ОСОБА_11 , обвинуваченим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_22 29 грудня 2017 року знаходилися в неї вдома, пили шампанське та розмовляли. Коли виникла суперечка між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_11 , на її прохання піти, обвинувачений ОСОБА_7 не реагував та наніс їй удар кулаком під око та удар під ребра, що бачила її дочка ОСОБА_23 .

Потерпіла ОСОБА_12 ствердила, що удари ОСОБА_7 не наносила і не бачила, щоб хтось інший його бив.

Про винність ОСОБА_24 свідчать і дані показань свідків.

Так, свідок ОСОБА_25 у суді першої інстанції ствердила, що ввечері 29 грудня 2017 року бачила, як в коридорі будинку обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари її матері - потерпілій ОСОБА_12 , яка намагалася його випровадити з додому, але той впирався і не хотів виходити.

Свідок ОСОБА_13 , пояснив, що ввечері 29 грудня 2017 року знаходився вдома. Коли виник конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , його мати - ОСОБА_12 , намагалася випровадити обвинуваченого з додому і під час цього останній наніс удари кулаком в руку ОСОБА_11 та в обличчя ОСОБА_12 ..

Щодо факту спричинення 08.01.2018 року ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, то ОСОБА_13 вказав, що в цей день був біля кафе Мрія і там до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_7 та наніс йому близько 5-6 ударів кулаком та 3-4 удари коліном в обличчя.

Вищевказані показання потерпілого ОСОБА_13 повністю узгоджуються із показанням свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що в січні 2018 року він разом з потерпілим ОСОБА_13 та іншими особами були в кафе в с.Нагірянка і там він бачив, як обвинувачений ОСОБА_7 наносив потерпілому ОСОБА_13 удари по голові, плечах, тілу. Такі удари ОСОБА_7 наносив руками, головою та ногою. Вказав, що жодних провокацій, з боку ОСОБА_13 , не бачив.

Пояснення потерпілих та свідків є послідовними, логічними, належними та допустимими, вони підтверджуються іншими доказами, узгоджуються між собою, тому суд підставно послався на них у вироку.

Окрім цього, судом у відповідності із вимогами ст.94 КПК України надана належна оцінка і показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 .

Так, свідок ОСОБА_14 пояснив, що 29 грудня 2017 року був у будинку ОСОБА_12 , однак, в момент виникнення суперечки між обвинуваченим, ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , перебував на вулиці та чув лише шум у будинку. Бачив, що з будинку вийшов ОСОБА_7 , за ним ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які накинулися на обвинуваченого. Згодом до них приєдналися син та дочка потерпілої ОСОБА_12 ..

Як ствердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , вона 29.12.2017 року близько 23 год. почула шум на подвір`ї ОСОБА_12 , а прийшовши туди, побачила свого сина ОСОБА_7 , який лежав на землі, ОСОБА_26 тримав його за шию, а потерпілі наносили йому удари ногами. Пояснила, що її син отримав тілесні ушкодження, проте нікуди не звертався.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив, що йому нічого не відомо про конфлікт між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , та не бачив, щоб ОСОБА_7 комусь наносив тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що суд, надаючи оцінку показанням вказаним свідків, правильно вказав, що вони безпосередніми очевидцями суперечок ні 29.12.2017 року, ні 08.01.2018 року не були, а перебуваючи у родинних та дружніх стосунках з обвинуваченим надали показання з метою уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності чи пом`якшення покарання.

Факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується іншими доказами дослідженими в суді першої інстанції.

Зокрема, при проведенні судово-медичної експертизи №1 від 03 січня 2018 року у потерпілої ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження: один синець на обличчі, один синець в поперековій ділянці та один синець на лівій руці.

Ці тілесні ушкодження, за ступенем тяжкості належать до легких та, враховуючи їх вид та властивості, утворилися від дії тупих предметів, можливо в час та при обставинах викладених в постанові.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3 від 3 січня 2018 року у потерпілої ОСОБА_11 виявлені два синці на обличчі, п`ять синців на лівій руці.

Ці тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких. Як стверджує висновок експерта, дані тілесні ушкодження, враховуючи їх вид та властивості утворилися від дії тупих предметів, можливо в час та при обставинах викладених постанові.

Окрім цього, згідно з даними висновку судово-медичної експертизи №11 від 09 січня 2018 року, в потерпілого ОСОБА_13 виявлені такі ушкодження: дві рани і садно на верхній губі, крововилив в слизову оболонку верхньої губи, синець на обличчі.

Дані тілесні ушкодження, враховуючи їх вид, властивості та розташування на тілі, утворилися від дії тупого предмету (предметів), не виключено, в час та при обставинах, вказаних у постанові та повідомленнях обстежуваним.

Тілесні ушкодження у вигляді садна та синців; крововиливу в слизову оболонку верхньої губи, як в їх сукупності, так і кожне зокрема, за ступенем тяжкості відносяться до легких.

Вищевказані висновки експерта проведені спеціалістами, з наукової точки належно вмотивовані і сумнівів, в колегії суддів не викликають.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні вину не визнав, та доводить, що злочинів не вчиняв, а 29 грудня 2017 року сам став жертвою нападу потерпілої ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які намагалися нанести йому удари і під час цього впали на землю. Він намагався захиститися і можливо когось і вдарив, хоча свідомо це не робив.

А щодо епізоду 08 січня 2018 року, то обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що біля 23-ї години, зайшовши в кафе Мрія, побачив там потерпілого ОСОБА_13 , який поводився зухвало. Коли вони вийшли на вулицю поговорити, то ОСОБА_13 , розмахуючи руками, двічі зачепився за сходинки, та двічі падав.

Проаналізувавши докази у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого не відповідають фактичним обставинам справи та є такими, що спрямовані на уникнення останнього від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються сукупністю допустимих доказів, належним чином досліджених судом першої інстанції.

Щодо посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 на те, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_7 , то вони є необґрунтованими, оскільки обвинувачений з відповідною заявою в правоохоронні органи не звертався та з цього приводу відповідного досудового розслідування не проводилось.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що судом належним чином не досліджено обставини справи в частині безпосереднього місця спричинення тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , оскільки як самі потерпілі, так і свідок ОСОБА_25 чітко вказали, що ОСОБА_7 наносив удари у коридорі будинку, а не на ганку.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта про порушення судом першої інстанції процедури допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_18 та здійснення правоохоронними органами тиску на нього, оскільки його допит було проведено у відповідності із вимогами ст.354 КПК України у присутності матері та поза залом судового засідання в іншому приміщенні з використанням відеоконференції. У матері не було жодних зауважень щодо допиту сина ОСОБА_18 .. Крім цього, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, його явка була добровільною, привід до нього не застосовувався.

Необґрунтованими є твердження апелянта, що показання потерпілого ОСОБА_13 щодо спричинення ОСОБА_7 йому тілесних ушкоджень і свідка ОСОБА_13 щодо спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є недопустимими доказами, оскільки відповідно до п.1 ч.3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Твердження адвоката ОСОБА_8 про неправильне оцінення судом доказів з точки зору їх недостатності для ухвалення обвинувального вироку з причин відсутності в матеріалах судового провадження витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.2 ст. 125 КК України по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , постанов про визначення групи прокурорів та визначення слідчих, постанови про об`єднання кримінальних проваджень, відсутності відомостей про вручення ОСОБА_7 повідомлення про підозру, а також, недопустимості як доказів в кримінальному провадженні висновків судово-медичних експертиз №1 від 03.01.2018 року експертизи потерпілої ОСОБА_12 , №3 від 03.01.2018 року експертизи потерпілої ОСОБА_11 , №11 від 09.01.2018 року експертизи потерпілого ОСОБА_13 , при відсутні належних доказів того, що слідчі ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 були уповноваженими слідчими по здійсненню досудового розслідування, в тому числі на призначення експертиз, колегія вважає необґрунтованим, оскільки в суді першої інстанції ні обвинувачений, ні його захисник не оспорювали вищевказані процесуальні документи, які були прийняті на досудовому слідстві, клопотань про їх дослідження сторона захисту не подавала, тому предметом дослідження ці документи не були та до матеріалів справи в суді першої інстанції не долучалися.

При цьому, відповідно до реєєстру матеріалів досудового розслідування та протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 01.02.2018 року підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_10 повністю ознайомилися з матеріалами досудового розслідування та заяв і клопотань щодо матеріалів не мали.

Безпідставним є також посилання адвоката на те, що обвинувальний акт, який наявний в матеріалах провадження, не відповідає вимогам закону, оскільки він складений та затверджений відповідно до вимог ст. 291 КПК України.

Колегія суддів вважає, що висновки, яких дійшов суд, були зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин кримінального провадження. Його матеріали не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дав належну оцінку діям ОСОБА_7 і вірно кваліфікував їх за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України.

При визначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано тяжкість наслідків, що наступили, а саме, легкі тілесні ушкодження спричинені трьом потерпілим, один з яких неповнолітній, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Дане покарання відповідає передбаченій ст.50 КК України меті покарання - виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Стосовно вирішення питання заявленого потерпілими цивільного позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив дане питання, задовольнивши його частково.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спричиненої їм моральної шкоди, суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст.1167 ЦК України та постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди вірно взяв до уваги характер і тривалість фізичних та душевних страждань потерпілих, яких вони зазнали внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та обґрунтовано частково задовольнив їх позовні вимоги, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 3 000 грн., на користь ОСОБА_12 - 3 000 грн. та на користь ОСОБА_12 , як законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 7000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином.

За таких обставин, вирок суду є обґрунтованим і законним, будь-яких підстав для його скасування та закриття провадження колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 та доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Чортківського районного суду від 07 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи