Справа №359/2033/19
Провадження №1-кп/359/307/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И
21 червня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією кримінального провадження №0000304, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2019 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вись Маловисківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.02.2019 року за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до п`яти років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком на три роки,

по обвинуваченню у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

розглянувши питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в порядку, передбаченому ч.3 ст. 331 КПК України, -

в с т а н о в и в :
На розгляді в Бориспільському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , щодо вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.04.2019 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24.00 год. 24.06.2019 року.
21.06.2019 року, з ініціативи суду на обговорення, в порядку ст. 331 КПК України, було поставлено питання про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Прокурор просив продовжити обвинуваченому термін дії запобіжного заходу, у зв`язку з тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час ще існують, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ще не закінчено, не усі свідки допитані, а тому зміна запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який вид запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження є недоцільною та передчасною.

Обвинувачений та його захисник адвокат ОСОБА_5 просили змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що стосуються даного питання, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
З урахуванням вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Як вбачається з п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 p. N 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч.1 ст.194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; а також враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Враховуючи наявність обвинувачення ОСОБА_4 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, обсяг пред`явленого обвинувачення, всі ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стан здоров`я обвинуваченого, суд вважає, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.6 ст.181 Кримінального процесуального кодексу України строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

При цьому, прокурор не надав доказів наявності відповідних ризиків, а тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для продовження дії найсуворішого запобіжного заходу.

З цього приводу у суду відсутні достатні доводи та докази для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, щодо обвинуваченого застосовує більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час строком на 60 діб, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 159, 160, 242, 243, 244, 331, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час з встановленням наступних обов`язків: забороною залишення місця проживання ( АДРЕСА_2 ) в період часу з 22.00 год. до 07.00 год. наступного дня та покладення обов`язків: прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про необхідність зміни свого місця проживання; надати суду засоби зв`язку для повідомлення обвинуваченого та завчасно повідомляти про їх зміну, - строком на 60 діб, тобто до 24.00 год. 19.08.2019 року.

Звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на групу прокурорів в даному кримінальному провадженні.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено 25.06.2019 року.

Суддя: ОСОБА_1