Справа № 357/3128/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого експедитором ФОП « ОСОБА_4 », не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_5 ,

потерпіла: ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що 03.03.2019 приблизно о 21.00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи біля будинку № 69-а по вулиці Василя Симоненка в м. Біла Церква Київської області, через відчинені ворота побачив автомобіль марки Toyota Rav 4, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_6 , вирішив незаконно ним заволодіти з метою покататися.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 , діючи умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, а саме через не зачинені ворота проник на територію вказаного домоволодіння. В подальшому ОСОБА_3 за допомогою металевого держака від лопати, який знайшов на подвір`ї, розбив заднє скло автомобіля, проник до салону, сів на водійське сидіння, увімкнув світло фар та намагався привести двигун в дію за допомогою натискання клавіші на панелі автомобіля. Однак ОСОБА_3 з причин, що не залежали від його волі, свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння автомобілем до кінця не довів, оскільки був помічений власником домоволодіння ОСОБА_7 , який відчинив водійські двері автомобіля та намагався витягти ОСОБА_3 із-за керма та в подальшому затриманий працівниками поліції на місці вчинення злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 289 КК України, за ознаками незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема він пояснив, що 03.03.2019 приблизно о 21.00 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи біля будинку № 69-а по вулиці Василя Симоненка в м. Біла Церква Київської області, через відчинені ворота побачив автомобіль марки Toyota Rav 4, білого кольору, який вирішив викрасти та через не зачинені ворота пройшов на територію вказаного домоволодіння та в подальшому, за допомогою металевого держака від лопати, який знайшов на подвір`ї, розбив заднє скло автомобіля, проник до салону, сів на водійське сидіння, увімкнув світло фар та намагався привести двигун в дію за допомогою натискання клавіші на панелі автомобіля. Однак в подальшому затриманий працівниками поліції на місці вчинення злочину. В скоєному розкаюється, просив суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні також не оспорювала фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення просила суворо не карати обвинуваченого до останнього матеріальних та моральних претензій не має, вартість розбитого заднього скла автомобіля, обвинуваченим в добровільному порядку відшкодовано, цивільний позов не завлений.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, судом враховуються вимоги, передбачені ч. 3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він не судимий, на обліку лікаря-психіатра не перебуває, перебуває під диспансерним наглядом лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2019. Обвинувачений перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних солдатів і сержантів при Білоцерківському ОМВК як засуджений. З місця проживання характеризується посередньо, офіційно працевлаштований експедитором ФОП « ОСОБА_4 », має законне джерело заробітку, не одружений, не має утриманців, а також має постійне місце проживання та реєстрації, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; позицію потерпілої; відношення обвинуваченого до вчиненого, який під час судового засідання неодноразово просив пробачення у потерпілої, щиро каявся, останній висловив в судовому засіданні, стосовно того, що більш у майбутньому, злочини вчинять не буде, зробив висновки належні, став на шлях виправлення, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 289 КК України, з урахуванням вимог, передбачених ч. 3 ст. 68 КК України у виді обмеження волі, однак з урахуванням вищевикладених обставин, позиції потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого та обрати вид покарання не пов`язаний з обмеженням волі, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього ст. 75 КК України.

Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі відсутній.

Керуючись ст. ст. 368, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі, а саме: транспортний засіб Toyota Rav 4, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , металевий держак від лопати, передані потерпілій ОСОБА_6 на зберігання, залишити у останньої, як у власника майна.

Диск для лазерних систем зчитування Perfeo DVD+R, на якому наявний відеозапис від 03.03.2019 з подвір`я будинку АДРЕСА_2 залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1