Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/280/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м.Кіровограда від 29.06.2019 року, якою стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровограді, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, без утриманців, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 00 год. 10 хв., 26.08. 2019 року, без визначення розміру застави.

За участю сторін кримінального провадження :
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Кропивницького районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області, за погодженням з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури, звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , якому 29.06.2019 року пред`явлено повідомлення про підозру у тому, що він 27.06.2019 року в вечірній час доби, по АДРЕСА_2 , ножем вдарив ОСОБА_9 , в живіт, чим спричинив потерпілому, тілесне ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення в черевну порожнину з пошкодженням тонкого кишечника, що за критерієм небезпеки в момент заподіяння, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 29.06.2019 року задоволено вказане вище клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя зазначив, що прокурор довів, що підозрюваний ОСОБА_7 після подій, в яких він підозрюється приховав знаряддя злочину, тобто активно перешкоджає встановленню істини по справі, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Відстоювання ОСОБА_7 власної правової позиції та суворість можливого покарання є вагомою підставою для початку його переховування і неявок,- оголошення міждержавного розшуку. Спільне місце проживання підозрюваного з потерпілим, а також нездатність вирішувати конфлікти мирним шляхом, можуть стати передумовами для незаконного впливу на учасників провадження, а також продовження перешкоджання у встановленні чи перекручуванні визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочину. Застосування ножа під час суперечки з батьком є неприйнятною формою врегулювання конфлікту. Системне вчинення ним сімейного насильства стосовно потерпілого переконливо свідчить про неможливість вирішувати побутові конфлікти мирним шляхом, тобто наявного ризику продовження, або вчинення нового злочину.
Слідчий суддя прийшов до висновку, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст.177 КПК України та належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування менш суворого запобіжного заходу є неефективним.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Зазначає, що ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні.

ОСОБА_7 вину в скоєному визнає, щиро кається. Підозрюваний не перешкоджав проведенню законного досудового розслідування та активно сприятиме встановленню істини по справі, не переховувався від органу досудового розслідування. Працює по найму. Має постійне місце реєстрації та місце проживання, має сталі соціальні зв`язки. Раніше не судимий, до кримінальної відповідальності жодного разу не притягувався. До адміністративної відповідальності не притягувався.

Підозрюваний ОСОБА_10 потребує лікування.

Прокурором не доведено та слідчим суддею належним чином не обґрунтовано неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скаргита вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.
При вирішенні клопотання щодо обрання запобіжного заходу встановлюється наявність обгрунтованості пред`явленої підозри.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.
Встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що згідно ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, є умисним та закінченим.
Підозрюваний офіційно не працевлаштований, тривалий час не має законного джерела отримання ним доходу, втрачає сталі соціальні зв`язки, має ознаки психічного захворювання, систематично конфліктує з батьками, за що раніше стосовно підозрюваного складались протоколи про адміністративне правопорушення про вчинення насильства в сім`ї.
Прокурор довів, що ОСОБА_7 після подій, в яких він підозрюється приховав знаряддя злочину, тобто активно перешкоджає встановленню істини по справі, що значно підвищує ступінь його суспільної небезпеки, відтак щодо нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Відстоювання ОСОБА_7 власної правової позиції та суворість можливого покарання є вагомою підставою для початку його переховування і неявок,- оголошення міждержавного розшуку. Спільне місце проживання підозрюваного з потерпілим, а також нездатність вирішувати конфлікти мирним шляхом, можуть стати передумовами для незаконного впливу на учасників провадження, а також продовження перешкоджання у встановленні чи перекручуванні визначальних обставин у справі, знищенню слідів злочину. Застосування ножа під час суперечки з батьком є неприйнятною формою врегулювання конфлікту. Системне вчинення ним сімейного насильства стосовно потерпілого переконливо свідчить про неможливість вирішувати побутові конфлікти мирним шляхом, тобто наявного ризику продовження, або вчинення нового злочину. Сукупність зазначених чинників підвищує суспільну небезпеку підозрюваного та свідчить про існування ризиків продовження, або вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що стане передумовою для затягування розгляду кримінального провадження.
Слідчий суддя врахував, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, завдавши при цьому тілесні ушкодження потерпілому
Зазначена підозра судом першої інстанції на даній стадії визнано обґрунтованою.
Слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що при застосуванні ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.
Жодних доказів про те, що підозрюваний не може утримуватися під вартою, стороною захисту не представлено.
Долучений до клопотання консультативний висновок від 26 березня 2015 року не може бути об`єктивним належним доказом ймовірного психічного стану чи можливої психічної хвороби підозрюваного у теперішній час.
Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
З огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що наявні матеріали клопотання свідчать про існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя районного суду задовольняючи клопотання слідчого обгрунтовано застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.
Колегія суддів вирішуючи питання про залишення ухвали слідчого судді без зміни звертає увагу, що в матеріалах провадження міститься консультативний висновок спеціаліста психіатра психоневрологічного диспансерного відділу, відповідно до якого встановлений в ОСОБА_7 специфічний (інфантильний) розлад особистості.
В звязку з чим, з урахуванням вищезазначеного, за необхідністю забезпечити належні умови тримання під вартою осіб зазначеної категорії.
У конкретному випадку, обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.
На даній стадії провадження слідчим суддею встановлено наявність існування фактів та доказів, які можуть переконати у тому, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, у якому йому станом на сьогоднішню дату пред`явлено підозру; тобто, встановлено обґрунтованість підозри.

Беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 29.06.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4