ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1412/19 Справа № 193/215/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року про відмову у задоволенні подання ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45) в Дніпропетровській області про умовно - дострокове звільнення від відбування призначеного покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні подання ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45) в Дніпропетровській області про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що враховуючи пояснення учасників судового засідання, та те, що вирішальним фактором є не факт відбування засудженим певної частини покарання, а його виправлення, а саме той факт, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів своє виправлення, а саме не відшкодував позов в розмірі 1 254 грн. 00 коп., внаслідок чого суд приходить до висновку, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він виправився та довів своє виправлення, має заохочення, не має стягнень, характеризується позитивно. Також зазначає, що не відшкодував позов через те, що виконавчий лист не надійшов до установи, і якби він надійшов, він би обов`язково відшкодував би борг за позовом.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 червня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 307 КК України з застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 29 жовтня 2009 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 05 травня 2014 року по 04 серпня 2014 року.

Крім того, відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання отримав 3 заохочення (подяки) за 30 червня 2015 року, 05 квітня 2016 року та 30 березня 2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 1 стягнення за 22 жовтня 2014 року, яке погашено.
Згідно характеристики від 22 січня 2019 року характеризується позитивно, своє виправлення довів наступним чином: дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. За вироком суду має позов в розмірі 1254,00 грн., але виконавчий лист до установи не надходив. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує з ними рівні стосунки, адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. За станом здоров`я є працездатним, працює на добровільних засадах без оплати праці днювальним в відділенні соціально-психологічної служби. Дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, шляхом листування та телефонних розмов, цінує цей зв`язок.
Також відповідно до матеріалів справи станом на 12 січня 2019 рік відбув 3/4 частини покарання.
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін, до того ж до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45) в Дніпропетровській області про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання. - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4