Постанова

Іменем України
01 жовтня 2019 року
м. Київ

судова справа № 760/5853/18
провадження № 51-716км19

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008316, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Обуховичі Київської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.
Скасовано арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Солом`янського районного суду м. Києва від 10-го та 12 січня 2018 року на автомобіль «Фольцваген» (д.н.з. НОМЕР_1 ), квартиру АДРЕСА_2 , два мобільні телефони «Самсунг», банківську карту «Ощадбанк», гроші на суму 63 400 грн.

Вирішено долю речових доказів у провадженні: наркотичний засіб канабіс знищено; два мобільні телефони «Самсунг» із SIM картками, гроші на суму 63 000 грн повернуто ОСОБА_6 ; гроші на суму 400 грн повернуто Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві.
Вирішено питання про стягнення судових витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року зазначений вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що віну вересні грудні 2017 року в невстановлені досудовим розслідуванням час та місці у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс із метою збуту, який став незаконно зберігати у квартирі АДРЕСА_3 . В подальшому ОСОБА_6 19 грудня 2017 року приблизно о 15:10 через віконце вхідних дверей за вказаною адресою незаконно збув канабіс ОСОБА_8 (особі під вигаданими анкетними даними) за 400 грн у 2 поліетиленових пакетиках загальною масою 1,85 г. (в перерахунку на суху речовину).

Крім того, ОСОБА_6 у кінці грудня 2017 року в неустановлений досудовим розслідуванням час та місці у невстановленої досудовим розслідуванням особи повторно незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс із метою збуту у великих розмірах, який став повторно незаконно зберігати у квартирі АДРЕСА_3 . В подальшому ОСОБА_6 03 січня 2018 року о 18:10 за вказаною адресою через віконце вхідних дверей повторно незаконно збув тій самій особі ОСОБА_8 за 400 грн канабіс у 2 поліетиленових пакетиках, загальною масою 1,77 г. (в перерахунку на суху речовину).
В цей же день у період із 18:40 по 21:53 в ході обшуку у квартирі АДРЕСА_3 виявлено та вилучено 88 поліетиленових пакетиків, 1 згорток із фольги, 2 паперових згортки з канабісом загальною масою 912,64 г (у перерахунку на суху речовину), що є великим розміром.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що апеляційний суд безпідставно не застосував у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 положень ст. 96-1 КК України щодо грошових коштів на суму 63 000 грн, одержаних ним унаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, не надав належної правової оцінки зазначеним апеляційним вимогам прокурора та не навів достатніх доводів на їх спростування, чим допустив порушення вимог ч. 2 ст. 419 КПК України.
На касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 подав заперечення, в якому, наводячи відповідні аргументи, зазначає про безпідставність заявлених вимог і просив залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо нього без зміни.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор, засуджений ОСОБА_6 та його захисник вважали касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення, а судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, правильність кваліфікації його дій та призначеного покарання у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Доводи прокурора, викладені в касаційній скарзі, про безпідставне незастосування спеціальної конфіскації до грошових коштів на суму 63 000 грн є неспроможними.
Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само у разі вчинення інших злочинів, перелік яких наведено у цій нормі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержано внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна.
Під майном (у цьому випадку це гроші як предмет злочину) слід розуміти речі матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки фізичного, економічного та юридичного характеру.
Системно-структурний аналіз положень КК України свідчить про те, що за своєю правовою природою спеціальна конфіскація не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру, які полягають у передбачених законом обмеженнях прав і свобод особи, що не мають карального навантаження, а спрямовані на забезпечення безпеки суспільства шляхом реалізації превентивної мети утримання винних від скоєння нових протиправних діянь та усунення умов, які сприяють їх вчиненню.
Отже, спеціальна конфіскація є заходом процесуального примусу, який обтяжує становище особи. Тому при застосуванні інституту спеціальної конфіскації слід дотримуватися принципу справедливого балансу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання прав потерпілого.
Тягар доведення необхідності застосування спеціальної конфіскації покладається на сторону обвинувачення, яка має обґрунтувати свої доводи і вказати, що саме підлягає спеціальній конфіскації гроші, цінності тощо, та чи вирішувалось питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні допускається арешт майна.
Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 4 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням із прокурором (ч. 1 ст. 171 КПК України).
Відповідно до ч. 9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 100 КПК України, вирішуючи питання про визначення долі речових доказів, скасував арешт, накладений ухвалою слідчого судді, у тому числі, на вилучені у засудженого ОСОБА_6 під час проведеного обшуку гроші на суму 63 400 грн, 400 грн з яких ухвалив повернути Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві, а 63 000 грн ОСОБА_6 .

Суд апеляційної інстанції, переглянувши в апеляційному порядку вирок районного суду, дав належну оцінку доводам в апеляційній скарзі прокурора про незастосування судом спеціальної конфіскації до грошових коштів у сумі 63 000 грн та обґрунтовано залишив указане рішення без зміни із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення.
Так, апеляційний суд, аналізуючи посилання прокурора на показання ОСОБА_6 , надані суду першої інстанції, щодо походження грошових коштів на суму 63 000 грн начебто від продажу наркотичного засобу та щодо необхідності з огляду на зазначене застосувати до них спеціальну конфіскацію, слушно вказав на те, що згідно із встановленими судом першої інстанції обставинами провадження, що прокурором не оскаржувалося, особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс ОСОБА_6 збув особі під вигаданими анкетними даними « ОСОБА_8 » по епізодах від 19 грудня 2017 року та 03 січня 2018 року за 400 грн по кожному епізоду. При цьому, грошові кошти у сумі 400 грн, щодо яких в ході судового розгляду було доведено, що вони були отримані ОСОБА_6 03 січня 2018 року під час оперативної закупки, і повернуті Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві.

При цьому матеріали провадження не містять жодних доказів того, що вилучені в ході обшуку 03 січня 2018 року у квартирі АДРЕСА_3 грошові кошти на суму 63 000 грн ОСОБА_6 отримав унаслідок вчинення інкримінованого йому злочину, й обвинувачення в цій частині останньому не пред`являлось, на що також звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Таким чином, урахувавши положення ст. 94 КПК України, в розумінні якої показання обвинуваченого повинні оцінюватись у зв`язку з іншими доказами, апеляційний суд обґрунтовано ствердив про безпідставність доводів прокурора щодо необхідності застосування спеціальної конфіскації до вищезазначених коштів.
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора.
Ухвала апеляційного суду належним чином є мотивованою, відповідає вимогам ст. 419 КПК України, з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_9 ОСОБА_3