Ухвала
Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 645/5233/19

провадження № 51-5733ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Ухвалою слідчого суддіФрунзенського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Харківського територіального управління Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (даліЄРДР).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою на вказану ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції послався на те, що судове рішення, на яке подано апеляційну скаргу, не підлягає апеляційному оскарженню на підставах, визначених ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК).

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначив, що у положеннях ст. 309 КПК встановлений вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, стверджуючи, що нормами Конституції України визначено його право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а відмова суду апеляційної інстанції у перегляді ухвали місцевого суду є протиправною та суперечить загальним засадам кримінального провадження визначеного КПК і тому рішення судів підлягають скасуванню.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_4 , та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 424 КПК України у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений можливості перегляду ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року в касаційному порядку.

Глава 26 КПК містить норми права, якими регламентовано процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Положеннями ч. 1 ст. 303 вказаного Кодексу встановлено, що на досудовому провадженні, в числі іншого, може бути оскаржено бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Згідно зі ст. 306 КПК скарги на таку бездіяльність розглядаються слідчим суддею місцевого суду, який може прийняти одне з рішень, передбачених ч. 2 ст. 307 цього Кодексу, задовольнити скаргу, зобов`язавши вчинити певну дію або відмовити в задоволенні скарги.

Водночас у силу приписів ч. 3 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п.9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Таким чином, ухвала слідчого судді, якою залишено без задоволення скаргу на бездіяльність слідчого Харківського територіального управління Національного антикорупційного бюро України, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за законом не підлягає оскарженню в порядку апеляційної процедури.

Крім цього за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, й не суперечать вимозі імперативності.

У загальних засадах йдеться про "забезпечення права на оскарження", що є більш широким поняттям, ніж поняття "право", яке використовується під час здійснення кримінального провадження судом апеляційної інстанції, оскільки воно передбачає, крім самого "права", ще й гарантований державою механізм його реалізації.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у ст. 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (п. 25 Рішення у справі "Делкур проти Бельгії" від 17 січня

1970 року та п. 65 Рішення у справі "Гофман проти Німеччини" від 11 жовтня

2001 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

За таких обставин наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

В аспекті викладеного не є прийнятними доводи скаржника, що суд апеляційної інстанції повинен розглянути апеляційну скаргу відповідно до положень Конституції України яка надає йому право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, оскільки, виходячи зі змісту ухвали Київського районного суду м.Одеси від 05 травня 2019 року, слідчим суддею скаргу розглянуто в порядку ч.1 ст. 303 КПК (скарга на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1, 2 статті 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, і відмовивши у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, твердження ОСОБА_4 про те, що суд незаконно відмовив у відкритті апеляційного провадження, суперечать наведеним вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Відповідно положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наведено.

Згідно з пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку та з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 428, ст.441 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3