печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 вересня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2018 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0001770 від 01.06.2017, -

В С Т А Н О В И В :

06.05.2019 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 24.04.2018 за №757/19790/18-к у кримінальному провадженні №0001770 від 01.06.2017, а саме: гаража № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; будинку АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 ; легкового автомобіля марки BMW, моделі 740 D, 2013 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Клопотання мотивоване тим, що на момент постановлення ухвали про накладення арешту на вказане майно, підставою для такого заходу забезпечення слугувала можлива його конфіскація, як виду покарання. Проте, 12.09.2018 прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань ОСОБА_8 було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001770 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді у вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України і вичерпано можливості отримати такі докази. Таким чином, на думку сторони захисту в подальшому застосуванні такого засобі забезпечення кримінального провадження відпала необхідність.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 вимоги, викладені у клопотанні підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити з наведених в ньому підстав.
Прокурор ОСОБА_4 у судовому засідання щодо задоволення клопотання заперечував, та просив відмовити у задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, вислухавши позицію учасників судового процесу дослідивши матеріали провадження за клопотанням про скасування арешту майна, приходить до наступного висновку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001770 від 01.06.2017 за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, та за фактами ухилення службовими особами суб`єктів господарюванні-імпортерами паливно-мастильних матеріалів від оподаткування і незаконного виготовлення на їх складах підакцизних товарів за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.204 КК України.
В рамках зазначеного кримінального провадження ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24.04.2018 року у справі № 757/19790/18-к задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_14 про арешт майна, яке належить ОСОБА_7 .
Із мотивувальної частини ухвали вбачається, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що арешт на майно, було накладено з метою можливої подальшої конфіскації, як виду покарання.
Постановою прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань ОСОБА_8 від 12.09.2018 кримінальне провадження №0001770 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді у вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України і вичерпано можливості отримати такі докази.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст.391 цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном.
Згідно зі ст.170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.
Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення, адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень, з огляду на положення ст.3 Конституції, ст.13 конвенції, є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі Смирнов проти Росії від 07.06.2007 р., при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина. На час подання клопотання у держави не було будь-якої (навіть мінімальної) причини утримувати майно ОСОБА_7 , що належить йому на праві приватної власності.
Положенням ч.4 ст.174 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та / або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи, що 12.09.2018 р. постановою прокурора було закрито кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а також ту обставину, що арешт на майно ОСОБА_7 був накладений лише з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, у випадку доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 24.04.2018 за №757/19790/18-к відпала потреба, тому клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а накладений арешт - скасуванню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 94, 98, 131, 132, 170-173, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.04.2018 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0001770 від 01.06.2017 - задовольнити.
Скасувати арешт накладений на грошові кошти згідно Ухвали слідчого судді печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року № 757/19790/19-к на майно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з: гаража № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; будинку АДРЕСА_2 ; квартири АДРЕСА_3 ; легкового автомобіля марки BMW, моделі 740 D, 2013 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 .
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.
Слідчий суддя ОСОБА_1