ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2469/19 Справа № 192/2937/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої розглядається питання

про застосування примусових заходів

виховного характеру , ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника служби у справах дітей

Солонянської районної державної

адміністрації у Дніпропетровській області ОСОБА_11 ,

представника відділу ювенальної превенції

Солонянського ВП ДВП ГУНП

у Дніпропетровській області ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах особи, щодо якої розглядається питання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000491, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Солоного Дніпропетровської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження та кримінальне провадження відносно неповнолітньої ОСОБА_7 закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.
Згідно з висунутим обвинуваченням 10 травня 2016 року ОСОБА_7 діючи умисно, порушуючи право на недоторканність житла, діючи всупереч волі законного власника та осіб, які проживають в будинку, за відсутності визначених законом підстав через незамкнені двері незаконно проникла всередину будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкає ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_7 .
Обгрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що в ухвалі суду вирішено питання лише відносно клопотання прокурора від 30 вересня 2016 року та лише в частині обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України. Звертає увагу, що потерпілою було подано заяву, в якій вона зазначила, що ОСОБА_7 не вчиняла щодо неї будь-якого суспільно-небезпечного діяння, проте суд у оскаржуваній ухвалі даній заяві правової оцінки не надав.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 , особа, стосовно щодо якої розглядається питання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_7 та її законний представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити в повному обсязі.
Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу захисника.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обґрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Зазначених вимог закону суд не дотримав. Оскаржуване рішення щодо ОСОБА_7 суд прийняв з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, про що справедливо йдеться в апеляційній скарзі захисника.

Згідно п. 7 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом виноситься ухвала про закриття кримінального провадження, якщо ця обставина виявляється під час судового розгляду.

Відмова потерпілого від обвинувачення здійснюється в усній або письмовій формі звернення до суду із заявою про небажання подальшого здійснення кримінального провадження. Тільки прямо заявлена потерпілим відмова від обвинувачення повинна розглядатись як відсутність бажання потерпілого притягувати винуватого до кримінальної відповідальності, а відповідно - і як підстава для закриття кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно поданої потерпілою ОСОБА_10 заяви від 21 лютого 2018 року остання просить закрити провадження щодо ОСОБА_7 , оскільки вважає її невинуватою і не має до неї жодних претензій.

Згідно заяви, поданої потерпілою ОСОБА_10 30 червня 2018 року, остання зазначає, що провадження щодо ОСОБА_7 необхідно закрити, оскільки остання зайшла до будинку з її дозволу.

Згідно поданої потерпілою ОСОБА_10 заяви від 25 липня 2018 року остання стверджує, що ОСОБА_7 не вчиняла щодо неї ніякого суспільно-небезпечного діяння та навпаки вона прохала ОСОБА_7 допомогти їй.

Аналіз змісту даних заяв свідчить про те, що потерпіла ОСОБА_10 фактично стверджує про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а не відмовляється від обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічних записів судових засідань ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ч. 1 ст. 162 КК України, заперечувала та вказувала, що не вчиняла його.

З огляду на зазначені обставини суд для встановлення винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення мав у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України дослідити усі докази по провадженню та винести відповідне рішення.

Однак у подальшому суд в порушення вимог ст. 349 КПК безпосередньо не досліджуючи всіх обставин кримінального провадження, порушуючи право учасників кримінального провадження на справедливий розгляд та вирішення справи в суді, закрив провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК з нереабілітуючих підстав, а саме у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, чим допустив неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що неможливо прийняти рішення про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового щодо ОСОБА_7 , так як для встановлення факту винуватості чи невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, необхідно досліджувати докази по провадженню.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України в суді апеляційної інстанції за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, 1) що вони досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушеннями, 2) та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Cудом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази по провадженню, а суд апеляційної інстанції не наділений правом заміняти суд першої інстанції.

З огляду на зазначене апеляційний суд вважає, що рішення суду про закриття провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК є передчасним, воно прийняте без повного, всебічного дослідження обставин провадження і зібраних доказів, а тому не може бути визнане законним і обґрунтованим, оскільки суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема статей 410 і 412 КПК, що суттєво вплинуло на правильність прийняття рішення, тому відповідно до ч.1 ст.409 КПК ці порушення закону є підставою для скасування ухвали суду і направлення матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог пунктів 2, 13 ст. 7, ст. 20 та ст. 26 КПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах особи, щодо якої розглядається питання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2018 року щодо неповнолітньої ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення та оскарженнню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4