Постанова

Іменем України
30 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 420/1730/17
провадження №51-2798 км 19
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000362, за обвинуваченням ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з середньої освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: Новопсковським районним судом Луганської області від 24 листопада 2016 року за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК України) до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік, який згідно матеріалів кримінального провадження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з випробуванням на 2 (два) роки якщо він протягом зазначеного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього в силу статті 76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 02.10.2017 приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився по вул. Центральній, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області, біля будинку № 49, де в нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету незаконної наживи та збагачення, діючи умисно та протиправно, ОСОБА_7 , обійшов територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та підійшовши зі сторони огороду, незаконно проник на територію зазначеного домоволодіння шляхом відчинення дерев`яних дверей, які ведуть до двору. Далі останній, незаконно перебуваючи на території зазначеного домоволодіння, а саме поблизу будинку, біля воріт, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, оскільки потерпілий ОСОБА_8 за місцем проживання був відсутній, таємно викрав відцентрований електронасос марки «Нeltz», поливний шланг та металеву конструкцію із 2-х кранів та 2-х трубок, загальна вартість яких, згідно висновку експерта № 062/10/17 від 18.10.2017, складає 1155 грн. 75 коп., та металевої труби, вартість якої, згідно довідки виданої ТОВ «Компанія Максімет» від 22.10.2017, складає 28 грн. 00 коп. Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, звернувши викрадене майно на свою користь, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1183 грн. 75 коп.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_9 - залишено без задоволення, а вирок Новопсковського районного суду Луганської області від 12 лютого 2018 року щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.185 КК України - без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особи засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суд при звільненні засудженого від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України не врахував, що він вчинив злочин в період іспитового строку. У зв`язку з цим призначене ОСОБА_7 покарання з випробуванням є занадто м`яким. Судами належним чином не враховано особу засудженого, а також зміст досудової доповіді органу пробації, в якому ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення як дуже високий та висновок цього органу про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Також послався на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) та є невмотивованою.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
В той же час прокурор посилається на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції через порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме м`якість призначеного покарання через застосування ст. 75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання.
Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, у якій визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ст. 75 ККУкраїни рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Вирішення цього питання належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Разом із тим, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції послався на врахування у якості обставин, що пом`якшують покарання, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, та врахування у якості обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. Також на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання врахував суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 злочину за ч. 3 ст. 185, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання та реєстрації; його відношення до скоєного; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, характеристику з місця проживання, те, що він на обліку у лікаря нарколога, лікаря психіатра не перебуває, позицію потерпілого, досудову доповідь, і на підставі викладеного визнав необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів призначення покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, так як виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання із застосуванням до нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Додатково апеляційним судом були враховані відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_7 .

Апеляційний суд зазначив, що відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора в частині вчинення ОСОБА_7 злочину в період іспитового строку, у зв`язку з тим, що суд врахував ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 08.12.2017 ЄУ № 420/2116/16-к, якою ОСОБА_7 звільнено від покарання, призначеного вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 24.11.2016 року у зв`язку з закінченням іспитового строку, та яка набрала законної сили 16.12.2017 року, тобто до ухвалення нового вироку.
В той же час, суд апеляційної інстанції в постановленій ухвалі не навів мотивів та не обґрунтував підстав, з яких він відхилив решту доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування до засудженого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням через те, що він є особою раніше судимою, що він не має міцних соціальних зв`язків, а також посилання прокурора на досудову доповідь органу пробації, згідно якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий та висновок цього органу про те, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.
При цьому в матеріалах кримінального провадження наявна досудова доповідь органу пробації, згідно якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий та виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. Також в ньому міститься посилання на посередню характеристику ОСОБА_7 органом пробації (том 1, а/с 62-63).
Проте, за таких обставин, а також з огляду на наявність двох обставин, що обтяжують покарання, а саме: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, залишається незрозумілим, які ж саме дані про особу ОСОБА_7 та обставини справи давали можливість судовим інстанціям дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та можливість неврахування зазначених вище обставин, на які посилався прокурор як у своїй апеляційній, так і в касаційній скарзі.
З урахуванням вказаних обставин, на думку колегії, застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання виправленню засудженого і попередженню вчиненню нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Апеляційний суд всіх доводів апеляційної скарги прокурора належним чином не перевірив, свій висновок про можливість застосування ст. 75 КК України до ОСОБА_7 та мотивів відхилення доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині не обґрунтував, тим самим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_7 з ч.3 ст. 185 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3