Справа № 539/3866/19
Провадження № 1-кс/539/1543/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2019 року м. Лубни
В С Т А Н О В И В :
Клопотання мотивовано тим, що 25.09.2019 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебуваючи на ділянці смуги відведення автомобільної дороги, що розташована між селами Вовчик та Крем`янка Лубенського району здійснили порубку трьох дерев породи «Ясен» діаметрами 63 см, 46 см,53 см. Сума завданих збитків встановлюється.
В ході проведення огляду місця події, 25.09.2019 працівниками поліції в ході огляду місця події вилучено: автомобіль марки ГАЗ 3507 д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_8 ; деревину загальним об`ємом 6,1 метрів кубічних; бензинову ланцюгову пилу марки «Stihl» ідентифікуючий номер НОМЕР_2 ; бензинову ланцюгову пилу марки «Stihl» ідентифікуючий номер НОМЕР_3 ; чотири ємності з невідомою рідиною; свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 - автомобіль марки ГАЗ 3507 д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_8 , проживаючим за адресою: АДРЕСА_1
На момент звернення до суду, слідчий вказує, що є підстави вважати, що вилучені автомобілі, бензопили, порубана деревина є засобами вчинення злочину. Для досягнення повноти розслідування, з метою збереження речових доказів, проведення трасологічної експертизи, збереження майна, яке є предметом скоєння злочину, встановлення всіх обставин вчинення злочину, конфіскації майна, відшкодування шкоди, є потреба у накладенні арешту на вищевказане майно.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав, просив накласти арешт на вказане майно.
Представник ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, пояснивши, що згідно договору про надання послуг від 22.02.2019 року № 03-24/19-13 працівники ФОП ОСОБА_5 здійснювали видалення дикорослої порослі, кущів та аварійних дерев на узбіччі автомобільних доріг Лубенського району, надавши при цьому відповідні документи. Вважають, що клопотання слідчого не вмотивоване, просили відмовити у його задоволенні.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до п.1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.
Згідно до вимог ст. ст.7,16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
25.09.2019 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перебуваючи на ділянці смуги відведення автомобільної дороги, що розташована між селами Вовчик та Крем`яика Лубенського району здійснили порубку трьох дерев породи «Ясен» діаметрами 63 см, 46 см,53 см. Сума завданих збитків встановлюється.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Правова кваліфікація при внесенні відомостей в ЄРДР визначена відповідно до ч.1 ст.246 КК України.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України характеризується сукупністю трьох ознак: діяння - незаконна порубка дерев і чагарників, віднесених до лісового фонду; суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння істотної шкоди; причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Відповідно до договору про надання послуг №03-24/19-13 від 22.02.2019 укладеного між балансоутримувачем ДП «Агентство місцевих доріг Полтавської області» та ФОП ОСОБА_5 та заявки (додаток № 03 до вказаного договору) останній надає послуги з видалення самостійних і порослевих кущів, чагарників, хмизу, скошування трави (сухостою), розчищення від повалених (гнилих) дерев, зрізання сухих та нахилених гілок на ділянках смуги відведення відповідної ділянки автомобільної дороги загального користування місцевого значення Полтавської області згідно з письмовою заявкою Замовника, що є невід`ємним додатком до даного договору. Термін дії даного договору до 31 грудня 2019 року.
Додатково до вказаного договору ДП «Агенство місцевих доріг Полтавської області» 25.09.2019 року ФОП ОСОБА_5 було надано план-завдання, відповідно до якого в першу чергу необхідно виконати роботи на автомобільних дорогах, які найбільш захаращені дикорослою порослю та аварійними деревами, які не відповідають вимогам розділу 3, п. 3.4, підпункту 3.4.1, таблиці 13 ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди», ДСТУ 8749:2017 «Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення робіт» та загрожують безпеці дорожнього руху. Крім того, негайно видаляти поодинокі сухостійні, фаутні, аварійні дерева, які загрожують безпеці дорожнього руху та зростають на узбіччях автомобільних доріг загального користування місцевого значення на відстані до 9 м від крайки проїзної частини.
Згідно письмових пояснень ФОП ОСОБА_5 залучив до вищевказаних робіт ОСОБА_6 , ОСОБА_7 різноробочими для обпилювання та погрузки дерев.
В письмових поясненнях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 також вказують на залучення їх в якості різноробочих для обпилювання дерев та кущів на узбіччі доріг Лубенського району, а саме: на ділянці дороги між с. Вовчик та с.Стадня Лубенського району.
З огляду на вказані обставини, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на законних підставах 25.09.2019 знаходилися на автодорозі між селами Вовчик - Стадня Лубенського району, здійснюючи чистку узбіччя, при цьому згідно протоколу огляду від 25.09.2019 р. всі три спиляні дерева знаходились на відстані до 9 м від крайки проїзної частини.
В матеріалах, доданих до клопотання, відсутні будь-які дані про наявність саме незаконної порубки дерев і чагарників, віднесених до лісового фонду, не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин.
Крім того, ч.1 ст. 246 КК України передбачає відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.
Згідно клопотання, взагалі відсутні дані про розмір збитків, отже досудовим розслідуванням не встановлено істотної шкоди у даному кримінальному провадженні.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, слідчим в клопотанні не доведено, що зазначене майно відповідає критеріям, визначеним в ст.98 КПК України, та не доведено необхідність збереження вказаних транспортних засобів, деревини, та інших речей, як речових доказів. У клопотанні слідчим не наведено жодних відомостей про те, що транспортний засіб зберіг на собі сліди злочину, а деревина, бензопили є об`єктом кримінального правопорушення, не вказано яким саме чином зазначені в клопотанні транспортний засіб, деревина, бензопили можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
Враховуючи вищенаведене, відсутність пред`явлення будь-яким особам підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, не встановлено розміру шкоди, обґрунтування співрозмірності обмеження права власності та наслідків арешту майна, інших обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є не обґрунтованим, оскільки слідчим всупереч вимогам ч. ч. 1-4 ст.170, ч. 3 ст.171 КПК України не вказано підстави і мету арешту, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що арешт майна може призвести до необґрунтованого порушення конституційних прав власників та володільців його, що є неприпустимим, тому клопотання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 395 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1