Справа № 369/1557/19
Провадження №1-кп/367/357/2019
УХВАЛА
Іменем України
29 липня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду м. Ірпеня матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000096 від 22.02.2013 року по обвинуваченню:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нураталди Актогайського району Карагандинської області Казахської РСР, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Ірпінського міського суду Київської області з Київського апеляційного суду надійшли матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000096 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25.03.2019р. по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні, прокурор висловив думку про те, що дане кримінальне провадження підсудне Ірпінському міському суду Київської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_8 якого підтримала обвинувачена ОСОБА_9 заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, заявили суду письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків. Так захисник зазначив, що обвинувальний акт не містить формулюваня обвинувачення в якому зазначено коли і за яких обставин у обвинуваченої виник умисел на заволодіння чужим майном, який саме був предмет її посягання, тобто предмет злочину та які саме дії, що передбачені диспозицією ч. 4 ст. 190 КК України вона вчинила.
Представник потерпілого ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечували щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України з наступних підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Так, у відповідності до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступень тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Об`єктивна сторона ст. 190 КК України (шахрайства) полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою.
Тобто, обман та зловживання довірою це два різні способи вчинення шахрайства, які потребують детального викладу обставин, за яких вони були реалізовані у разі пред`явлення обвинувачення особі у їх вчиненні.
Втім, фактичні обставини кримінального правопорушення та сформульоване обвинувачення в даному обвинувальному акті суперечать правовій кваліфікації дій ОСОБА_9 , оскільки зі змісту обвинувального акту не вбачається у яких діях ОСОБА_9 та у відношенні кого саме, виразився обман, а у яких зловживання довірою, більш того, вказані способи вчинення злочину не розмежовані.
Крім того, як фактичні обставини справи, які прокурор вважає встановленими так і сформульоване обвинувачення, не містять будь-яких посилань на те, коли і за яких обставин у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.
З`ясування даного питання має істотне значення для висновку про те, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, оскільки з огляду на положення ст. 190 ККУкраїни та роз`яснення, що містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Також, з даного обвинувального акту незрозуміло який саме був предмет злочину, передбачений ч. 4 ст.190 КК України, зокрема предмет злочинного посягання на земельну ділянку з об`єктом нерухомості, грошові кошти, чи придбання права на майно та у який саме спосіб.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред,явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати,беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від.01.03.2001р., справа «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).
Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом. Тому, з урахуванням того, що в силу ст. 22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без дотримання останнім загальних засад кримінального провадження, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурором не було дотримано вимог закону, оскільки направлений обвинувальний акт містить у собі не зрозумілий, сумбурний, суперечливий та неконкретний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та ідентичне формулювання обвинувачення, що тягне за собою важкість сприйняття викладеного як обвинуваченою так і її захисником, викликає незрозумілість у кваліфікації її дій, що тягне за собою й незрозумілість та неконкретність сформульованого обвинувачення.
Судом звертається увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.
Такі недоліки як відсутність в обвинувальному акті викладу усіх фактичних обставин кримінального злочину, які прокурор вважає встановленими та неконкретність сформульованого обвинувачення, свідчать про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, та такі недоліки не можуть бути усунуті у іншому порядку, аніж шляхом повернення обвинувального акту прокурору.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
Так, з доданого до обвинувального акту Реєстру матеріалів досудового розслідування, вбачається, що 28.11.2013 року по завершенню досудового розслідування було складено обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні.
Разом із тим, в Єдиному державному реєстрі судових рішень, містяться рішення судів, в тому числі й суду апеляційної інстанції, які не було виконано прокурором при повторному направленні обвинувального акту до суду, а саме ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12.12.2016 року, якою було скасовано вирок КиєвоСвятошинського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року щодо ОСОБА_9 , зокрема й через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000096 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України повернуто прокурору та ухвали Апеляційного суду Київської області від 16.03.2017 року, якою вищевказану ухвалу суду було залишено без змін.
Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченої, в тому числі і право на захист, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України, впродовж розумного строку.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 110, 291, 314, 315, 376 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000096 за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, повернути прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, який направив до суду для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
Повний текст ухвали був складений, в межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та оголошено 05 серпня 2019 року.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3