Справа № 199/6288/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши відносно ОСОБА_5 у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі об`єднане кримінальне провадження за №0001227, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та за №0001202 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України (об`єднаний судовий №199/6288/18 (1кп/199/474/18),

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_3 в межах об`єднаного кримінального провадження заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, проти якого обвинувачений та захисник заперечували, просили суд відмовити прокурору у задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думку всіх учасників судового засідання, суд вважає, що клопотання прокурора обґрунтоване та підлягає задоволенню, приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки заявлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшилися та до обвинуваченого не можуть бути застосовані більш м`які запобіжні заходи.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку тримання під вартою, зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі по тексту ЄСПЛ), вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій він зазнає судове переслідування та міжнародними контактами, особистості обвинуваченого, його моральними переконаннями.

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення ЄСПЛ «Хайредінов проти України»). Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи.

Загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішеннях у справі «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», згідно з якою розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

За даним кримінальним провадженням, суд враховує обсяг пред`явленого обвинувачення, всі ризики, встановленні під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які не змінилися до теперішнього часу, а також превалювання суспільного інтересу над індивідуальним інтересом у даному кримінальному провадженні.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства від 28.10.1994» ЄСПЛ вказав, що при визначенні «ступеня підозри» підставою для отримання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту може бути «більш низький поріг обґрунтованості підозри» при вчиненні «особливої категорії злочинів», а у справі «Боротюк проти України» від 16.10.2010р. визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких злочинів та є тією особою, яку повідомлено про підозру у вчиненні грабежу (за ч.2 ст.186 КК України), тобто, корисливого, умисного насильницького тяжкого кримінального правопорушення проти власності і злочину проти життя та здоров`я особи (за ч.2 ст.121 КК України), а саме, умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за яке законом у разі визнання винуватості, та із застосуванням вимоги ст.70 КК України, йому може бути призначено покарання до 10 років позбавленні волі, не має реєстрації в місті Дніпро, а є мешканцем іншого міста, на час затримання офіційне не працював.

Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_4 яка у обґрунтування свого клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт, посилалась на відсутність доказів винуватості обвинуваченого у скоєнні злочинів, та вважає звернути увагу на наступне.

Відповідно до вимоги ст.349 КПК України визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження. На теперішній час продовжується дослідження документів та письмових доказів, поданих суду прокурором та захисником, яке не завершено. Крім того, питання щодо винуватості особи або невинуватості, оцінка доказів, вирішується судом у нарадчій кімнаті при ухвалені остаточного судового рішення вироку суду.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до ст.183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, враховуючи необхідність виконання процесуальних рішень суду та запобіганню спробам ухилення обвинуваченого від суду або переховування, скоювати злочини, здійснювати тиск на потерпілого, решту свідків, які ще не допитані, що є винятковими підставами для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у з зв`язку з викладеним та наявністю фактів про існування реального суспільного інтересу, який за належним врахуванням принципу презумпції невинуватості, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд, виходячи з практики ЄСПЛ, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст.331,369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Павлоград Дніпропетровської області, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 та ч.2 ст.121 КК України, у Державній установі виконання покарань (№ 4) управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 листопада 2019 року включно.
Відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_5 .
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання, потерпілому та представнику потерпілого для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом 7 днів з дня проголошення ухвали, а особою, яка тримається під вартою, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1