ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2982/19 Справа № 187/1044/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000343 від 10 квітня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень на користь держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, 10.04.2019 близько 07 години 35 хвилин, ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем « Мерседес-Бенц Спринтер» реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Алан», слідував по автошляху И-31, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, через с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області, зі сторони с. Кіровське, в напрямку смт. Петриківка. В процесі руху водій ОСОБА_5 в районі електроопори № 1, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, при виявлені небезпеки для руху, у вигляді автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходився ОСОБА_10 , який він об`єктивно спроможний був виявити та який стояв на проїжджій частині у попутному з ним напрямку перед напівпричепом «Трейлер» реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіля « Сканія » реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зупинив керований ним автомобіль « Мерседес-Бенц Спринтер » реєстраційний номер НОМЕР_1 та допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на задню частину стоячого автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який по інерції посунуло вперед та він своєю передньою частиною скоїв наїзд на задню частину стоячого перед ним напівпричепа «Трейлер » реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Своїми діями ОСОБА_5 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.1 (а, б, г), 2.3 (б) та 12.3 Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п. 12.3 Правил Дорожнього руху водієм ОСОБА_5 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортною пригодою.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «ВАЗ 2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 та його пасажиру ОСОБА_10 , кожному окремо, спричиненні тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить вирок змінити в частині призначеного основного та додаткового покарання, призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу, яке буде співрозмірним його діянням і особі обвинуваченого, та виключити із вироку призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник, не заперечуючи встановлених фактичних обставин провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні ним злочину та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає зміні в частині покарання через невідповідність його ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Так, захисник вказує, що обвинувачений визнав вину в повному обсязі, щиросердечно розкаївся, активно сприяв слідству у розкритті злочину, добровільно відшкодував завданий збиток потерпілим. При цьому, вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_5 до кримінальної чи адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху раніше не притягувався та вчинив злочин вперше. Також акцентує увагу на тому, що відсутні тяжкі наслідки після скоєного злочину, та те, що позбавлення його права керувати транспортними засобами призвело до втрати роботи на посаді професійного водія, тоді як транспортний засіб є єдиним джерелом доходу обвинуваченого і засобом для його існування. До того ж вказує, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, проживає разом із сім`єю, має на утримані малолітнього сина. Також, звертає увагу, що будь-яких обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого не встановлено.
Окрім того, захисник зазначає, що у вироку суд зазначив кримінальне провадження щодо обвинуваченого за № 0000240, а обвинувальний акт стосується кримінального провадження за № 0000343, тобто іншого кримінального провадження, до якого обвинувачений не має жодного відношення. Також, у вироку суд вказує на слідування обвинуваченим по автошляху И-31, а в обвинувальному акті вказано про слідування по автошляху Н-31, тобто на автошляху вказаному у вироку обвинувачений взагалі не скоював правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину, за обставин, викладених у вироку та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, захисником не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
Згідно зі ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вважається не судимим, не працює, позитивно характеризується за місцем колишньої роботи, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відшкодував майнову шкоду потерпілому ОСОБА_10 , потерпілий ОСОБА_13 з цивільним позовом до обвинуваченого не звертався.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням усіх зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому основного покарання у виді штрафу, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, суд також належним чином врахував всі обставини провадження, характер скоєного та, з огляду на те, що в результаті ДТП двоє потерпілих отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості, обгрунтовано призначив ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір призначенного покарання, й вважає, що ОСОБА_5 призначене покарання, як основне так і додаткове, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, яке відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність, та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення й попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Отже, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, були взяті до уваги усі обставини у провадженні, такі, як ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного, обставини, які пом`якшують покарання, які стали підставами для призначення обвинуваченому основного покарання у виді штрафу, в межах санкці ч. 1 ст. 286 КК України, й додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортими засобами строком на 3 роки, та підстав вважати призначене покарання явно несправедливим унаслідок суворості у суду не має.
Разом з цим, доводи скарги захисту про невідповідність призначенного покарання ступеню тіяжкості вчиненного обвинуваченим та його особі, є необгрунтованими, та спростовуються вищенаведеним.
Доводи захисника про невірний номер кримінального провадження, вказаний у вироку та неправильна вказівка суду, при викладенні фактичних обставин, на слідування обвинуваченого по автошляху И-31, хоча і мають місце, але не відносяться до таких, які свідчать про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, й не тягнуть за собою зміну або скасування судового рішення, та можуть бути усунені судом першої інстанції в порядку ст.379 КПК України.
Отже, суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4