Справа № 461/5726/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/95/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 461/5726/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
за ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,
за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Львова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ,
за ч. 2 ст. 186 КК України,
з участю секретаря ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 09 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 09 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком два роки. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345 КК України та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України - 3 роки позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2016 року та визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Сихівського районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, 26 червня 2017 року, приблизно о 18 год.00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Шота Руставелі навпроти будинку № 34 у м. Львова, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які із застосуванням фізичної сили завели потерпілого ОСОБА_12 у під`їзд вказаного будинку, застосувавши засіб сльозогінної та дратівливої дії, внаслідок чого потерпілий не міг чинити опір, почали обшукувати останнього та відкрито заволоділи його золотим ланцюжком з хрестиком загальною вагою 15 грам вартістю 1000грн., та гаманцем, вартістю 400грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 1000грн., банківською карткою «Райфайзен банк Аваль», виданої на ім`я ОСОБА_12 , чим своїми діями завдали потерпілому, згідно висновком судово-медичної експертизи № 937 від 27.06.2017 легкі тілесні ушкодження та матеріальну шкоду на суму 2400 грн.
26 червня 2017 року ОСОБА_6 приблизно о 18год.00хв. перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_5 , де він за попередньою змовою в групі з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_12 відкрито заволоділи майном останнього та будучи викритими працівниками поліції, з метою уникнення законного затримання працівниками УКР ГУНП у Львівській області ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які виконували свої завдання з забезпечення публічної безпеки та порядку в публічних місцях, відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», застосував до останніх засіб сльозогінної та дратівливої дії, заподіявши ОСОБА_13 згідно висновком судово-медичної експертизи № 943 від 27.06.2017 хімічні опіки кон`юнктиви та шкіри обличчя 1 ступеня, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, а ОСОБА_14 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 942 від 27.06.2017 хімічні опіки кон`юнктиви та шкіри обличчя 1 ступеня, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні ст. 76 КК України при звільненні ОСОБА_5 відбування покарання з випробуванням. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 роки.

На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції, призначивши покарання та звільнивши обвинуваченого ОСОБА_5 від його відбування на підставі ст. 75 КК України, зобов`язаний був покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Проте, суд першої інстанції даної норми закону не дотримався та не поклав на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, що перешкоджає здійсненню органами пробації належних наглядових та соціально-виховних заходів щодо обвинуваченого.

В суді апеляційної інстанції прокурор апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви.
Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечив проти доводів апеляційної скарги щодо покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_5 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого, вид та розмір призначеного покарання й застосування ст. 75 КК України прокурором не оспорюються.
Вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині застосування ст. 76 КК України при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
При ухваленні вироку суд першої допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 76 КК України (в редакції Закону №1492-VІІІ від 07.09.2016, який набрав чинності 08.10.2016) у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти обов`язки, зокрема, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не поклав на ОСОБА_5 жодних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, й не застосував закон, який підлягає застосуванню.
З огляду на викладене вирок Галицького районного суду м. Львова від 09 жовтня 2019 року в частині покладення на ОСОБА_5 обов`язків на підставі ст. 76 КК України при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням слід змінити та на підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У решті вирок суду слід залишити без змін.
Апеляційні вимоги заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 про скасування вироку в частині застосування ст. 76 КК України та ухвалення нового вироку задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Зважаючи на те, що в апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_5 те ж покарання, яке призначене судом першої інстанції (чотири роки позбавлення волі) та звільнити обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України підстав для ухвалення нового вироку немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Галицького районного суду м. Львова від 09 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 змінити.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4