ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 522/7722/18
провадження № 51-8456км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 липня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 7 червня 2018 року щодо ОСОБА_10 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 7 червня 2018 року затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000046 укладену між обвинуваченою ОСОБА_10 та прокурором, згідно якого ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 256 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено їй узгоджене сторонами покарання: за ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 205 КК - у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн; за ч. 1 ст. 256 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК ОСОБА_10 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та відповідно до ст. 75 КК її звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
На вказаний вирок адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 , та адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , подали апеляційні скарги.
Суддя Апеляційного суду Одеської області ухвалою від 9 липня 2018 року відмовив у відкритті апеляційного провадження та повернув адвокатам подані ними апеляційні скарги на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційних скаргах адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати цю ухвалу апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На думку адвокатів, хоча ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і не є учасниками кримінального провадження, однак мають право на оскарження вироку районного суду, оскільки затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_10 безпосередньо зачіпає права та інтереси останніх, так як у вироку наведено дані щодо їхньої участі у створенні злочинної організації. Зазначають, що таким чином у вироку, всупереч засадам невинуватості фактично встановлено преюдиціальний факт. Вважають помилковим висновок судді апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі про неможливість ідентифікації ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вироку, адже у ньому прямо зазначено про фіктивність ТОВ «Зовнітрансгаз», директором якого є ОСОБА_9 , а особу ОСОБА_8 можна встановити з урахуванням цього вироку, статті інтернет-ресурсу РБК-Україна та повідомлень прес-секретаря Генерального прокурора України.
З огляду на це зазначають, що відмовивши у відкритті апеляційного провадження за поданими ними скаргами суддя апеляційного суду допустив порушення права на доступ до правосуддя закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та у ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 3 ст.129 Конституції України, порушив вимоги ч. 2 ст. 24 КПК, а також не врахував правові висновки Верховного Суду України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вимоги своїх касаційних скарг підтримали.
Прокурор виступив проти задоволення касаційних скарг та просив залишити оскаржувану ухвалу апеляційного суду без зміни.
Мотиви суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржено до суду у порядку передбаченому статтею 394 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно на підставах: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, установлених частинами 4, 6, 7 статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладання угоди;
2) прокурором виключно на підставах: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною 4 статті 469 цього Кодексу угоди не може бути укладено.
Тобто, положеннями вказаної норми процесуального закону встановлено вичерпний перелік осіб, які можуть оскаржити в апеляційному порядку вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Як убачається із ухвали, апеляційний суд, перевіривши апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дійшов висновку, що їх подано особами, які у розумінні ч. 4 ст. 394 КПК, не наділені правом оскарження.
Такий висновок суду апеляційної інстанції ґрунтується на вищезазначених вимогах кримінального процесуального закону.
Твердження скаржників про порушення права на захист ОСОБА_9 та ОСОБА_8 через те, що постановлений щодо ОСОБА_10 вирок у кримінальному провадженні прямо стосується інтересів цих осіб, є безпідставними.

Як вбачається зі змісту вироку місцевого суду, у ньому взагалі не згадуються прізвища ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як осіб, що причетні до вчинення злочинів інкримінованих ОСОБА_10 .
У абзаці 19 згаданого вироку хоча і згадується про проведення господарських операцій під митним контролем від імені фіктивного підприємства ТОВ «Зовнітрансгаз», однак жодного посилання на прізвище ОСОБА_9 немає.
Враховуючи наведене, висновок судді апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі на безпідставність доводів адвокатів у поданих апеляційних скаргах про утворення у викладених у вироку формулюваннях презумпції винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 205 КК, є обґрунтованим.
Крім того, зважаючи на положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес» від 18 вересня 2019 року № 101-IX, яким виключено ст. 205 з Кримінального кодексу України, з урахуванням положень ст. 5 цього Кодексу та статей 91, 92, 94 КПК, таке посилання у вироку місцевого суду не може тягнути за собою будь яких правових наслідків для ОСОБА_9 .

Вирок місцевого суду, виходячи з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стосується виключно обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 і ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 256 КК, яка уклала угоду про визнання винуватості. Дослідження правомірності дій інших осіб та оцінку їх діям суд не давав, а отже і не встановлював преюдиційних фактів відносно них.
За таких обставин суддя апеляційного суду обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження та повернув адвокатам ОСОБА_6 і ОСОБА_7 подані ними скарги.
З огляду на викладене підстав для задоволення касаційних скарг колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 липня 2018 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за їхніми апеляційними скаргами на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 7 червня 2018 року відносно ОСОБА_10 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3