Справа №573/2108/18
Номер провадження 1-кп/573/33/19

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2019 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 05 жовтня 2018 року за №0000507, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Ворожба Білопільського району Сумської області, з повною середньою освітою, одруженої, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- за ч. 1 ст. 122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 03 жовтня 2018 року, близько 12:00 год., біля свого господарства по АДРЕСА_1 вона зустріла сусіда ОСОБА_9 , з яким у неї протягом тривалого часу існують неприязні стосунки.

Побачивши ОСОБА_7 , ОСОБА_9 став висловлюватись на її адресу нецензурною лайкою. Коли вона підійшла ближче до нього на незначну відстань, то їй здалось, що останній замахнувся на неї алюмінієвою палицею, за допомогою якої він пересувався.

ОСОБА_7 вихватила із рук ОСОБА_9 вказану палицю, від чого останній втратив рівновагу та впав спиною на землю. У цей момент ОСОБА_7 палицею, яку забрала у ОСОБА_9 , умисно нанесла останньому невизначену кількість ударів (близько 5) по різним частинам тіла, попадаючи нею в область правої руки, якою потерпілий захищав свою голову від ударів, лівого стегна та спини.

Своїми злочинними протиправними діями ОСОБА_7 спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: садна на правій кисті, 4 синці на зовнішній поверхні лівого стегна та синець під правою лопаткою, закритий перелом нижньої третини правої ліктьової кістки.

Тілесні ушкодження у виді закритого перелому нижньої третини правої ліктьової кістки відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Всі інші тілесні ушкодження відносяться до категорії легких.

На думку сторони обвинувачення, ОСОБА_7 своїми умисними незаконними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, а саме: умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою винуватість не визнала повністю, суду пояснила, що протягом 5 останніх років сусід ОСОБА_9 знущався над нею і її чоловіком ОСОБА_12 . Постійно ходив п`яний, по 3-4 години міг стояти на вулиці біля їхнього двору і лаятись нецензурною лайкою на них з чоловіком, їхніх дітей та онуків. На онуків постійно цькував собаку, щоб вони не виходили на вулицю. Зауваження йому робили її старша та молодша доньки, останні 3 роки вона постійно викликала поліцію, добиваючись справедливості.

02 жовтня 2018 року, приблизно в обідню пору, ОСОБА_7 вийшла з двору щоб викинути сміття, при цьому у неї в руках було відро зі сміттям. На вулиці був ОСОБА_9 , який, побачивши її, обізвав образливими словами та нецензурною лайкою. Вона зробила йому на це зауваження, але він пішов в її сторону, вона розвернулась щоб тікати від нього і в цей момент отримала удар палкою, яка була в руках у ОСОБА_9 і якою він користувався під час руху. Вона розвернулась, вихопила палку у нього з рук, він впав, а вона цією палкою двічі торкнулась по його по ногах. Впав він від того, що був дуже п`яний. В цей час вийшов її чоловік ОСОБА_12 з двору, який на той час переніс тяжку операцію. Він забрав її і вони пішли до себе у двір з цією палкою. Під час конфлікту на вулиці нікого не було. Чоловік ОСОБА_9 взагалі не чіпав.

Події ці трапились саме у вівторок 02 жовтня 2018 року. У обвинувальному акті вказано, що це було 03 жовтня, але вона з цим категорично не згодна, оскільки 03 жовтня припадало на середу, а вона кожні понеділок, середа та п`ятниця їздила на той час в м. Суми до середньої доньки няньчити маленьку дитину.

Заслухавши обвинувачену ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з чим суд позбавлений був можливості його допитати під час судового розгляду (а. п. 99).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

Пунктом 1 частини 1 статті 477 КПК України передбачено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених частиною першої статті 122 (умисне середньої тяжкості ушкодження без обтяжуючих обставин) КК України.

Згідно з п. 7 ч. 1, абз. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством. Якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадженні, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.

Приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (саме потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури - чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом.

Зміст частини першої статті 477 КПК у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК. Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, в тому числі в разі відповідної зміни правової оцінки діяння за результатами судового розгляду.

Крім цього, кримінальний процесуальний закон не регламентує конкретного способу звернення потерпілого з заявою, яка зумовлює визначені у частині першій статті 477 КПК правові наслідки. Водночас захист прав і свобод людини як втілення принципу верховенства права вимагає надання переваги внутрішньому змісту юридично значущих дій над зовнішньою формою їх вираження. З огляду на зазначене навіть у разі, якщо потерпілий не подавав до правоохоронних органів заяви про злочин як окремого процесуального документа, однак до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження однозначно висловив свою позицію про притягнення винного до кримінальної відповідальності, відповідна позиція, зафіксована у процесуальних документах, дає підставу для кримінального переслідування особи за злочин приватного обвинувачення.

Лише в разі якщо потерпілий із заявою про кримінальне правопорушення не звертався і, будучи забезпеченим необхідними умовами для реалізації своїх процесуальних прав, не ставив у будь-який спосіб ні перед органами досудового розслідування (прокурором), ні перед судом питання про застосування щодо винного заходів кримінальної репресії або ж беззастережно відмовився від застосування таких заходів, суд, перекваліфікувавши діяння на злочин приватного обвинувачення, керуючись частиною сьомою статті 284 КПК, зобов`язаний постановити ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі пункту сьомого частини першої цієї статті (крім винятків, передбачених цим пунктом).

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16-к.

Як зазначалося вже вище, потерпілий ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому суд під час судового розгляду був позбавлений можливості з`ясувати його позицію щодо притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04 жовтня 2018 року, що надав суду прокурор на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , слідчий Білопільського ВП ОСОБА_13 прийняв усну заяву від ОСОБА_9 , який просив притягнути до кримінальної відповідальності саме громадянина ОСОБА_14 , мешканця АДРЕСА_1 , який 03 жовтня 2018 року, близько 16:00 17:00 год., перебуваючи на вулиці навпроти його будинку, завдав йому два удари його ж палкою по правій руці, чим спричинив йому тілесні ушкодження. При цьому потерпілий слідчим був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину (а. п. 136).

Таким чином, під час досудового розслідування потерпілий звернувся із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 , а не ОСОБА_7 .

В той же час, досудове розслідування з моменту внесенні відомостей до ЄРДР і до його закінчення було направлено на збирання доказів винуватості саме ОСОБА_7 , хоча заяви про притягнення її до кримінальної відповідальності за злочин, що є злочином приватного обвинувачення, від потерпілого ОСОБА_9 не надходило взагалі.

Винуватість ОСОБА_7 сторона обвинувачення обґрунтувала:

-витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000507 від 05 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що на підставі зазначеної вище заяви ОСОБА_9 05 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим ОСОБА_15 внесені відомості про те, що від ОСОБА_9 надійшла заява про те, що йому наніс два удари палкою сусід ОСОБА_16 . ОСОБА_9 наполягав на притягненні останнього до кримінальної відповідальності (а. п. 135);

-постановою слідчого ОСОБА_13 від 05 жовтня 2018 року про визнання потерпілим ОСОБА_9 , в описовій частині якої зазначено, що 04 жовтня 2018 року надійшла заява потерпілого ОСОБА_9 про притягнення до кримінальної відповідальності сусіда ОСОБА_14 (а. п. 137);
-протоколом огляду місця події від 21 жовтня 2018 року, складеним слідчим ОСОБА_17 , з якого вбачається, що «… місце подій представляє собою кабінет №9 Білопільського ВП ГУНП в Сумській області, де ОСОБА_7 видала палицю для підтримання рівноваги алюмінієву жовтого кольору довжиною 86 см, діаметром 2 см з пластиковою ручкою довжиною 13 см. На цьому ОМП закінчено, з місця подій вилучена палиця для підтримання рівноваги» (а. п. 138);
-постановою слідчого ОСОБА_17 від 21 жовтня 2018 року про визнання речовим доказом палиці алюмінієвої, в описовій частині якої вказано про надходження заяви ОСОБА_9 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 (а. п. 139);

-протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 від 06 листопада 2018 року з додатком у виді CD диску з відеозаписом слідчого експерименту, який був переглянутий в судовому засіданні. Свідок вказала про побиття ОСОБА_9 ОСОБА_7 (а. п. 143-152);

-повідомленням про підозру, з якого вбачається, що слідчим ОСОБА_17 . ОСОБА_7 14 листопада 2018 року повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 122 КК України (а. п. 164-165);

-протоколом проведення слідчого експерименту із підозрюваною ОСОБА_7 від 15 листопада 2018 року з додатком у виді фототаблиці (а. п. 159-163);

-розпискою потерпілого ОСОБА_9 про отримання алюмінієвої палиці, в якій зазначено, що ОСОБА_9 отримав від співробітників поліції належну йому палицю для підтримання ходьби, якою 03.10.2018 йому було завдано тілесних ушкоджень. При цьому він не вказує, хто йому їх заподіяв (а. п. 140);

-направленням на СМЕ, виданим слідчим ОСОБА_13 потерпілому для фіксування наявних у нього тілесних ушкоджень, та акт судово-медичного обстеження №208 від 05 жовтня 2018 року про результати огляду потерпілого судово-медичним експертом, з тексту яких вбачається, що ОСОБА_9 тілесні ушкодження отримав від свого сусіда ОСОБА_14 в ході сварки (а. п. 141, 142);

-ухвалами слідчого судді від 11 жовтня, 09 листопада, 15 листопада 2018 року про призначення судово-медичних експертиз з метою встановлення наявності у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, їх ступеню тяжкості та встановлення відповідності механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , продемонстрованих свідком ОСОБА_11 та підозрюваною ОСОБА_7 (а. п. 153-154, 157, 166-167);

-висновком судово-медичної експертизи №211 від 26 жовтня 2018 року про виявлення у потерпілого середньої тяжкості тілесного ушкодження у виді закритого перелому нижньої третини правої ліктевої кістки (а. п. 155-156);

-висновком судово-медичної експертизи №243 від 12 листопада 2018 року про відповідність механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , механізму, продемонстрованому свідком ОСОБА_11 (а. п. 158);

-висновком судово-медичної експертизи №245 від 19 листопада 2018 року про відповідність механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , механізму, продемонстрованому підозрюваною ОСОБА_7 (а. п. 168);

-довідкою головного лікаря КЗ «Білопільська ЦРЛ» від 27 грудня 2018 року про те, що ОСОБА_9 звертався до лікаря травматолога 04, 05 та 26 жовтня 2018 року (а. п. 175).

Але вказані документи свідчать про певні процесуальні дії під час досудового розслідування з метою встановлення винуватості ОСОБА_7 і не підтверджують волевиявлення потерпілого ОСОБА_9 на притягнення її до кримінальної відповідальності.

За клопотанням прокурора судом допитана свідок ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_9 по одному разу вдарили палками ОСОБА_7 з правого боку та її чоловік ОСОБА_12 з лівого боку.

За клопотанням сторони захисту судом був допитаний свідок ОСОБА_7 , який зазначив, що ні він, ні його дружина ОСОБА_7 не били ОСОБА_9 .

Але показання вказаних свідків не підтверджують і не спростовують бажання потерпілого ОСОБА_9 притягнути до відповідальності ОСОБА_7 .

Таким чином, сторона обвинувачення не надала суду доказів на підтвердження того, що потерпілий ОСОБА_9 до початку чи під час досудового розслідування подав письмову заяву або в будь-якій іншій формі однозначно висловив свою позицію про застосування щодо ОСОБА_7 заходів кримінальної репресії.

Прокурором надані документи, що свідчать про бажання потерпілого ОСОБА_9 притягнути до кримінальної відповідальності саме ОСОБА_12 .

Але відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду суд не зміг забезпечити потерпілого ОСОБА_9 необхідними умовами для реалізації своїх процесуальних прав з метою з`ясування чи бажає він притягнути до кримінальної відповідальності саме ОСОБА_7 в зв`язку з його смертю.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 , яка була призначена потерпілому ОСОБА_9 . Сумським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання безоплатної вторинної правової допомоги, що підтверджується дорученням №00030 від 18 січня 2019 року (а. п. 64), не наділена законним правом вирішувати питання про притягнення чи непритягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , оскільки позиція самого потерпілого, який в даному випадку є приватним обвинувачем, з цього питання невідома і з`ясувати її неможливо.

Враховуючи, що сторона обвинувачення не довела суду наявність у потерпілого ОСОБА_9 волевиявлення на притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення та керуючись ст. ст. 26, , 284, 477 КПК України, правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16-к, суд приходить до висновку про закриття кримінального провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Представником потерпілого адвокатом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 заявлений цивільний позов в інтересах потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 5978 грн. та моральної шкоди в сумі 901368 грн.

Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закривається судом в зв`язку з відсутністю волевиявлення потерпілого ОСОБА_9 на притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , тому зазначений позов необхідно залишити без розгляду.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не застосовувався.

Процесуальні витрати в провадженні відсутні.

Як вбачається з матеріалів провадження, речовий доказ алюмінієва палиця була передана під час досудового розслідування потерпілому ОСОБА_9 .

Оскільки потерпілий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце зберігання вказаної палиці невідомо, тому питання про подальшу долю вказаного речового доказу суд вирішити позбавлений можливості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 26, 284, 477 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05 жовтня 2018 року за №0000507, відносно ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрити у зв`язку з відсутністю волевиявлення потерпілого ОСОБА_9 на притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 .

Цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 5978 грн. та моральної шкоди в сумі 901368 грн. залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя