Справа № 152/1886/16-к
В И Р О К
іменем України

02 грудня 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

Справа №152/1886/16-к
Провадження №1-кп/152/10/19

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, раніше не судимого, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 25.09.2016 року,

з участю:

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

19.12.2016 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України.
В ході судового розгляду 18.10.2019 року процесуальним прокурором ОСОБА_4 змінено обвинувачення ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.338 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту від 18.10.2019 року із зміненим обвинуваченням ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.125 КК України.

Кримінальне провадження №0000351 в частині обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України закрито ухвалою Шаргородського районного суду від 02.12.2019 року у зв`язку із відмовою потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від підтримання обвинувачення у формі приватного обвинувачення (а.с.223-228 т.4).

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 25.09.2016 року приблизно о 02 годині, перебуваючи на території між приміщенням дискотеки на АДРЕСА_3 , та приміщенням кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_4 , під час бійки, яка раптово виникла між його братом ОСОБА_8 та відвідувачем кафе ОСОБА_7 , тобто на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи мету та єдиний продовжуваний умисел на нанесення тілесних ушкоджень очевидцям бійки, перебуваючи на відстані приблизно 7 м від місця бійки, діставши з кишені штанів ніж та усвідомлюючи можливість заподіяння оточуючим тілесних ушкоджень за допомогою ножа, усвідомлюючи свої дії, тримаючи ножа у правій руці, в усній формі почав погрожувати фізичною розправою очевидцям бійки та розпочав рух у напряму місця бійки, де був зупинений ОСОБА_6 , якому ножем заподіяв тілесні ушкодження, після чого, не реагуючи на усне зауваження ОСОБА_9 , котрий помітив факт побиття ОСОБА_6 та з метою захисту останнього підбіг до ОСОБА_3 і схопив за руку та почав відводити в сторону, ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 наніс п`ять ударів ножем, якого тримав у правій руці, в область лівої половини грудної клітки, лівої половини шиї, живота зліва, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням нижньої частки лівої легені, яке ускладнилося напруженим лівобічним пневмогемотораксом; непроникаючих колото-різаних поранень лівої половини шиї, на животі зліва (2), лівій половині грудної клітки, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №68 від 01.12.2016 року відносяться: непроникаючі колото-різані поранення лівої половини шиї, на животі зліва (2), лівій половині грудної клітки до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я, а тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням нижньої частки лівої легені, яке ускладнилося напруженим лівобічним пневмогемотораксом, до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок не менше п`яти дій колюче-ріжучим предметом, ножем, 25.09.2016 року.

Крім того, продовжуючи вчиняти злочин, 25.09.2016 року приблизно о 02 годині 05 хвилин, перебуваючи на місці бійки, яка раптово виникла між ОСОБА_7 та його братом ОСОБА_8 на території між приміщенням дискотеки на АДРЕСА_3 , та приміщенням кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_4 , тобто на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , який знаходився на місці бійки і намагався розборонити учасників бійки, тримаючи у правій руці ніж, ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_10 та наніс один удар ножем в область обличчя та носа. Після цього ОСОБА_3 , не припиняючи свої протиправні дії в той час, коли ОСОБА_10 з метою припинення протиправних дій відвів обвинуваченого в сторону та утримував руками і намагався забрати ніж, умисно ножем, якого тримав у правій руці та не відпускав, заподіяв ОСОБА_10 ще один удар в область лівої половини грудної клітки біля живота та відійшов від потерпілого. Проте, побачивши, що ОСОБА_10 повернувся до місця бійки та взяв під руки ОСОБА_7 , який сидів зверху на ОСОБА_8 і намагався вдарити, відтягнув ОСОБА_7 в сторону на декілька метрів від місця бійки і при цьому знаходився у напівзігнутому стані, обвинувачений ОСОБА_3 непомітно підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_10 та умисно ножем наніс удар в область поперекової ділянки зліва.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, проникаючого в черевну порожнину з ушкодженням передньої стінки шлунку, яке ускладнилося шлунковою кровотечею; непроникаючого колото-різаного поранення поперекової ділянки зліва; різаної рани обличчя та носа, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №67 від 30.11.2016 року, відносяться: колото-різане поранення лівої половини грудної клітки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням передньої стінки шлунку, яке ускладнилося шлунковою кровотечею, до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння; непроникаюче колото-різане поранення поперекової ділянки зліва; різана рана обличчя та носа до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження виникли від не менше трьох дій колюче-ріжучим предметом, ножем, 25.09.2016 року.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, зокрема, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

За приписами ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Виходячи із вимог ст.ст.2, 9 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, при цьому, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акту від 18.10.2019 року із зміненим обвинуваченням обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме: в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, зокрема, потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також ч.2 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, зокрема, потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.121 КК України і викладений в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 25.09.2016 року в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125 КК України, а саме в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, закрито ухвалою суду від 02.12.2019 року у зв`язку із відмовою потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував факту заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 при обставинах, зазначених у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не оспорює кваліфікацію його дій, яка викладена в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням, не оспорює фактичні обставини, зазначені у цьому обвинувальному акті, щиро розкаюється у вчиненому, готовий нести покарання за вчинений злочин,, запевняє суд, що не вчинятиме злочинів у майбутньому.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що підтримує раніше надані ним показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у судовому засіданні у повному обсязі.

Так, в судовому засіданні 31.07.2019 року обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 24.09.2016 року приблизно о 22 годині зі своїми братами ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вирішили зібратися відпочити, купити та випити спиртного. Він взяв з дому невеликий розкладний туристичний ніж, щоб порізати продукти: хліб, ковбасу. Вони придбали пляшку горілки, продукти, сіли на лавці біля школи №2 в м. Шаргороді (район «Соснівка»), де вирішили відпочивати, так як не було місця в кафе. Він порізав ножем хліб, ковбасу. Брати вживали спиртні напої, але він не вживав, бо його болів живіт. Посидівши, приблизно о 24 годині вони вирішили іти в напрямку магазину ФОП « ОСОБА_13 ». Перебуваючи біля магазину, до них під`їхав на автомобілі знайомий ОСОБА_14 зі своєю дружиною і запропонував поїхати відпочивати на дискотеку в кафе до ПП ОСОБА_15 , що знаходиться в с. Джурин. Приїхавши у кафе, вони спершу знаходилися в приміщенні дискотеки. Потім приблизно о 02 годині вже 25.09.2016 року він та ОСОБА_8 вийшли на вулицю з приміщення, де палили цигарки. В приміщенні грала музика, люди на танцполі танцювали. В цей час хтось позаду штовхнув його у потилицю. ОСОБА_8 почав з`ясовувати, що сталося, чому його штовхнули. Він повернувся і позаду себе побачив ОСОБА_10 , ОСОБА_7 з дружиною та ще невідомого хлопця і також почав з`ясовувати, хто його штовхнув. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 він в той час не бачив. Під час цього з`ясування розпочалася сварка між ним та ОСОБА_10 , в ході якої останній сказав, що переламає його. ОСОБА_8 висловлював претензії, зокрема до ОСОБА_7 щодо поведінки, а потім вони почали між собою сваритися та штовхатися Він намагався втрутитися, але ОСОБА_10 взяв його руками в оберемок і відштовхнув приблизно на 1-1,5метра. Від цього він впав, а коли піднявся, то відчув удар в обличчя в область носа, знову впав і побачив, що з носа потекла кров. В цей час між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 почалася бійка, яку, як він пам`ятає, розпочав його брат ОСОБА_8 . Коли він піднявся із землі, то побачив перед собою трьох хлопців, кого саме, не пам`ятає, а також його обступили хлопці позаду. Його брата ОСОБА_8 били неподалік від входу на дискотеку. Після цього у нього раптово виникла неприязнь до учасників та очевидців бійки через нанесення йому та його братові ударів та тілесних ушкоджень. До того ж він злякався за себе і брата і мав намір захистити себе і ОСОБА_8 та, згадавши про наявність ножа, дістав з кишені штанів ніж і сказав, щоб ніхто не підходив до нього, бо він всіх поріже. Однак його застереження бійки не припинили, тому він із ножем у правій руці пішов у напрямку місця бійки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 . В цей час він швидко та хаотично махав ножем вгору, вниз, вперед, назад, в різні боки. Цілеспрямованої думки, що застосовуючи ніж, він демонструватиме перед хлопцями свою перевагу, не мав, як і проявів неповаги до суспільства, чи зухвалості. Він злякався за себе і брата, побачивши навколо юрбу хлопців, тому вважав, що іншим способом не дасть ради і не зможе припинити бійку, хоча при цьому усвідомлював, що махаючи ножем, який знаходився у витягнутій руці, у різні боки, може нанести ним тілесні ушкодження особам, котрі знаходилися біля нього впритул або на відстані витягнутої руки. Коли він махав ножем, то конкретних осіб не бачив, бо було темно, тому не знав, скільком людям заподіяв ножем тілесні ушкодження і які саме, та чи завдав шкоди їх здоров`ю, але при цьому усвідомлював небезпечність свого діяння і небезпечність наслідків, припускав, що може заподіяти тілесні ушкодження, але не бажав, щоб настали такі тяжкі наслідки для потерпілих, які сталися в подальшому. Тілесні ушкодження він наніс умисно, так як мав намір таким чином захистити себе і брата ОСОБА_8 . Хтось його відштовхнув від місця бійки і він пішов до входу. Вже біля входу він побачив ОСОБА_8 , разом вони пішли купити води, щоб умитися. Після цього він побачив, що заподіяв ножем тілесні ушкодження чотирьом людям, але прізвищ потерпілих на той час не знав. Побачивши свого брата ОСОБА_12 , попросив останнього, щоб викликав ОСОБА_14 , з яким вони приїхали машиною, оскільки мав намір повертатися додому. Так як ОСОБА_14 довго не під`їздив до кафе, то він пішов дорогою в напрямку м. Шаргород пішки, оскільки побоювався, щоб над ним потерпілі не вчинили самосуд. ОСОБА_14 автомобілем наздогнав його вже по дорозі. В автомобілі знаходилися його брати. В центрі м. Шаргород він та брати вийшли з автомобіля ОСОБА_14 і він пішов у лікарню, бо в нього болів розбитий ніс. Пізніше у нього виявився перелом носу. В лікарні він побачив чотирьох потерпілих, яким він ножем заподіяв тілесні ушкодження, у одних із них був важкий стан, а у інших легший. Тоді він зрозумів, що своїми умисними діями заподіяв шкоду здоров`ю людей, дав оцінку своїм діям, злякався за наслідки вчиненого, вирішив позбутися ножа. Ніж знаходився при ньому в кишені штанів і він там же в лікарні передав його своєму братові ОСОБА_11 , щоб той викинув. Оцінивши заподіяну своїми діями шкоду, він розкаявся та в наступному відшкодував її потерпілим, у повному обсязі оплативши лікування кожному з потерпілих. Так як він розкаявся у вчиненому, відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, просить його суворо не карати.

Потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_10 в судовий розгляд не прибули, про його дату, час та місце повідомлені належним чином (а.с.209, 215 т.4).

При цьому, потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_10 подали до суду заяви, відповідно, 01.11.2019 року та 18.10.2019 року про розгляд кримінального провадження у їх відсутності через неможливість прибути в судові засідання, цивільні позови не заявляли, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не мають, погоджуються із зміною прокурором обвинувачення, підтримують раніше надані суду показання під час судового розгляду до зміни обвинувачення, при призначенні покарання обвинуваченому покладаються на вирішення суду (а.с.208, 168 т.4).

Учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зсилаючись на те, що після зміни обвинувачення обвинувачений ОСОБА_3 вину визнає повністю, фактичні обставини, як вони викладені у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням, не оспорює, тому можливо за відсутності потерпілих з`ясувати обставини кримінального провадження після зміни обвинувачення.

Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…

Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , враховуючи подані потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заяви, а також враховуючи, що потерпілі не повідомляли суд про те, що ними оспорюються обставини, які викладені в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням щодо обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України, а навпаки, повідомили, що погоджуються із зміненим прокурором обвинуваченням, суд вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності потерпілих.

Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року і які ніким не оспорюються, і здійснювати судовий розгляд після зміни обвинувачення на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року і які ніким не оспорюються, і здійснювати судовий розгляд після зміни обвинувачення на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.1 ст.121 КК України, і викладений в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , викладені в заявах до суду, обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року і ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

ОСОБА_3 подав суду відповідну заяву про розуміння та визнання фактичних обставин за зміненим обвинуваченням (а.с.222 т.4).

Також, у суду немає сумнівів щодо добровільності та істинності позиції потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що висловлена в заявах до суду.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України після зміни прокурором обвинувачення.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вважає доведеним, що він вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме: 25.09.2016 року приблизно о 02 годині ОСОБА_3 , перебуваючи на території між приміщенням дискотеки на АДРЕСА_3 , та приміщенням кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_4 , під час бійки, яка раптово виникла між його братом ОСОБА_8 та відвідувачем кафе ОСОБА_7 , тобто на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи мету та єдиний продовжуваний умисел на нанесення тілесних ушкоджень очевидцям бійки, перебуваючи на відстані приблизно 7 м від місця бійки, діставши з кишені штанів ніж та усвідомлюючи можливість заподіяння оточуючим тілесних ушкоджень за допомогою ножа, усвідомлюючи свої дії, тримаючи ножа у правій руці, в усній формі почав погрожувати фізичною розправою очевидцям бійки та розпочав рух у напряму місця бійки, де був зупинений ОСОБА_6 , якому ножем заподіяв тілесні ушкодження, після чого, не реагуючи на усне зауваження ОСОБА_9 , котрий помітив факт побиття ОСОБА_6 та з метою захисту останнього підбіг до ОСОБА_3 і схопив за руку та почав відводити в сторону, ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 наніс п`ять ударів ножем, якого тримав у правій руці, в область лівої половини грудної клітки, лівої половини шиї, живота зліва, внаслідок чого ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням нижньої частки лівої легені, яке ускладнилося напруженим лівобічним пневмогемотораксом; непроникаючих колото-різаних поранень лівої половини шиї, на животі зліва (2), лівій половині грудної клітки, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №68 від 01.12.2016 року відносяться: непроникаючі колото-різані поранення лівої половини шиї, на животі зліва (2), лівій половині грудної клітки до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я, а тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з ушкодженням нижньої частки лівої легені, яке ускладнилося напруженим лівобічним пневмогемотораксом, до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок не менше п`яти дій колюче-ріжучим предметом, ножем, 25.09.2016 року.

Крім того, продовжуючи вчиняти злочин, 25.09.2016 року приблизно о 02 годині 05 хвилин, перебуваючи на місці бійки, яка раптово виникла між ОСОБА_7 та його братом ОСОБА_8 на території між приміщенням дискотеки на АДРЕСА_3 , та приміщенням кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_4 , тобто на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , який знаходився на місці бійки і намагався розборонити учасників бійки, тримаючи у правій руці ніж, ОСОБА_3 підбіг до ОСОБА_10 та наніс один удар ножем в область обличчя та носа. Після цього ОСОБА_3 , не припиняючи свої протиправні дії в той час, коли ОСОБА_10 з метою припинення протиправних дій відвів обвинуваченого в сторону та утримував руками і намагався забрати ніж, умисно ножем, якого тримав у правій руці та не відпускав, заподіяв ОСОБА_10 ще один удар в область лівої половини грудної клітки біля живота та відійшов від потерпілого. Проте, побачивши, що ОСОБА_10 повернувся до місця бійки та взяв під руки ОСОБА_7 , який сидів зверху на ОСОБА_8 і намагався вдарити, відтягнув ОСОБА_7 в сторону на декілька метрів від місця бійки і при цьому знаходився у напівзігнутому стані, обвинувачений ОСОБА_3 непомітно підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_10 та умисно ножем наніс удар в область поперекової ділянки зліва.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки, проникаючого в черевну порожнину з ушкодженням передньої стінки шлунку, яке ускладнилося шлунковою кровотечею; непроникаючого колото-різаного поранення поперекової ділянки зліва; різаної рани обличчя та носа, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №67 від 30.11.2016 року, відносяться: колото-різане поранення лівої половини грудної клітки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням передньої стінки шлунку, яке ускладнилося шлунковою кровотечею, до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння; непроникаюче колото-різане поранення поперекової ділянки зліва; різана рана обличчя та носа до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження виникли від не менше трьох дій колюче-ріжучим предметом, ножем, 25.09.2016 року.

Проаналізувавши обвинувальний акт із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року та показання ОСОБА_3 , суд вважає, що обвинувачений повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.121 КК України.
Про умисел обвинуваченого на вчинення злочину свідчить сукупність всіх фактичних обставин вчиненого ним діяння, зокрема, знаряддя злочину, спосіб нанесення тілесного ушкодження (ножем), інтенсивність та цілеспрямованість дій обвинуваченого.

Вказані обставини переконують суд, що обвинувачений ОСОБА_3 умисно заподіяв потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

На переконання суду, усі дії ОСОБА_3 були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з мотивів раптово виниклих неприязних відносин через, на його думку, неправомірну поведінку потерпілих щодо нього та його брата ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 року у справі №235/8504/15-к, обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст.121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до вказаного вище правового висновку Верховного Суду, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками. Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (стаття 128 КК України) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК України, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (частина перша статті 121 КК України) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (стаття 128 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Також, ВС у згадуваній вище постанові зазначає, що відповідно до ст.24 КК України, умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільні небезпечні наслідки і бажала їх настання. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу злочину (значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин), а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Передбачення означає, що у свідомості особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення має конкретний характер. Особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть чи можуть настати певні суспільні небезпечні наслідки. Вольова ознака прямого умислу це бажання настання передбачуваних наслідків свого діяння.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Виходячи з аналізу обвинувального акту із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року та із показань обвинуваченого ОСОБА_3 , який визнав себе винуватим та не оспорює фактичні обставини, викладені у зміненому обвинуваченні, вбачається, що ОСОБА_3 в ході словесного конфлікту, в тому числі з потерпілими, вирішив втрутитися у бійку його брата ОСОБА_8 і завдав не менше п`яти ударів ножем ОСОБА_9 та не менше трьох ударів ножем ОСОБА_10 , при цьому в область життєво важливих органів шиї, грудної клітки з ушкодженням легені, в черевну порожнину з ушкодженням стінки шлунку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час заподіяння.

За встановлених у обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року фактичних обставин, які не оспорюються обвинуваченим та потерпілими, дії ОСОБА_3 носили активний та цілеспрямований характер.

Наведені обставини в обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням у даному кримінальному провадженні в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілих свідчать про те, що ОСОБА_3 , умисно завдаючи потерпілому ОСОБА_9 не менше п`яти ударів ножем, а потерпілому ОСОБА_10 не менше трьох ударів ножем, при цьому завчасно попередивши всіх оточуючих, щоб розійшлися, інакше він застосовуватиме ніж, та не бачачи в руках в учасників бійки предметів для захисту від ножа, розраховував на особливу силу удару ножем і такі можливі наслідки, як тяжке поранення потерпілих ножем, від чого їх здоров`ю буде спричинена шкода. Після заподіяння не менше п`яти умисних ударів ножем у життєво важливі органи ОСОБА_16 . ОСОБА_3 не тільки не припинив своїх дій, а навпаки продовжив навмисно спричиняти удари ножем ОСОБА_10 , у тому числі у життєво важливий орган черевну порожнину, тобто, на переконання суду, розумів значення своїх дій, неминучі наслідки цих дій і бажав настання передбачуваних тяжких наслідків свого діяння, тобто діяв з прямим умислом.

При цьому, сам обвинувачений у судовому засіданні 31.07.2019 року стверджував, що умисно застосував ніж для нанесення ударів очевидцям бійки, бо таким чином хотів захистити себе та брата від нанесення тілесних ушкоджень йому та братові, розуміючи, що може нанести тілесні ушкодження.

Таким чином, зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого статтею 121 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

Виходячи з приписів ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.1 ст.121 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності (а.с.166 т.2).

На диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_3 не перебуває (а.с.169 т.2).

За зареєстрованим місцем проживання в м. Шаргород Вінницької області ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, що не працює, скарг на нього не надходило, компрометуючими даними міська рада щодо нього не володіє (а.с.167 т.2).

За час навчання в Шаргородській СЗШ І-ІІІ ступенів №2 ОСОБА_3 характеризувався позитивно (а.с.22-23 т.3).

Також, за час навчання у державному професійно-технічному навчальному закладі «Жмеринське вище професійне училище» ОСОБА_3 характеризується позитивно (а.с.25 т.3).

За попереднім місцем роботи у ФГ «Осіпов О.В.» на посаді помічника тракториста та слюсаря ОСОБА_3 характеризується позитивно (а.с.26 т.3).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

ОСОБА_3 позитивно виявив себе після вчинення злочинів, оскільки щиро покаявся у скоєному, добровільно відшкодував завдані злочином збитки. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, яка не зазначена у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням, оскільки упродовж судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під судового розгляду і викладеним у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням від 18.10.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як добровільне відшкодування завданих злочином збитків, яка не зазначена у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням, оскільки після вчинення злочину ОСОБА_3 та його рідними відшкодовано потерпілим понесені ними витрати, в тому числі, на лікування (а.с.155, 156, 158 т.2), у зв`язку із чим потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в заявах до суду зазначили, що не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого (а.с.208, 168 т.4).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, що проаналізовано судом вище. Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена інспектором Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області 27.12.2018 року вбачається, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, скарг на поведінку останнього від жителів міста не надходило, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.174-176 т.3).

Крім того, досудова доповідь містить розділ 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення», з якого вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній; ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб високий.

З висновку органу пробації у розділі 4 досудової доповіді про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства через високий ризик небезпеки для суспільства чи окремих осіб. Разом з тим, можливе виправлення ОСОБА_3 в умовах застосування до нього пробації, тобто відбування покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства при умові здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду за ним та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (а.с.174-176 т.3).

Так як досудова доповідь не містить відмітки про ознайомлення ОСОБА_3 із змістом доповіді, оскільки останній не прибув у орган пробації для ознайомлення із досудовою доповіддю, то вона оголошена головуючим суддею у судовому засіданні 16.01.2019 року.

Представник органу пробації ОСОБА_17 підтримав досудову доповідь.

Прокурор ОСОБА_18 не висловив зауважень щодо досудової доповіді.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 зазначили, що мають зауваження щодо досудової доповіді в тій частині, що вона не містить зазначення, які заходи впливу щодо обвинуваченого можуть бути застосовані органом пробації в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства.

При цьому, представник органу пробації ОСОБА_17 на зауваження обвинуваченого та його захисника повідомив, що органом пробації проведена соціально-психологічна характеристика обвинуваченого і наданий висновок про можливість виправлення ОСОБА_3 як в умовах ізоляції від суспільства, так і в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства при виконанні ним всіх приписів органу пробації, участі в профілактичних заходах та періодичним проходженням реєстрації в органі пробації. Отже, на думку органу пробації, можливе призначення ОСОБА_3 покарання, не пов`язаного із позбавлення волі на певний строк.

У судовому засіданні 02.12.2019 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив суд звернути увагу на те, що досудова доповідь складалася на час, коли прокурором ще не було змінено обвинувачення і ОСОБА_3 обвинувачувався у вчиненні хуліганства, тоді як на теперішній час така кваліфікація дій обвинуваченого у обвинувальному акті із зміненим обвинуваченням відсутня, ОСОБА_3 визнав вину, розкаявся, відшкодував заподіяні злочином збитки, у зв`язку із чим ризик суспільної небезпечності злочину, на його думку, зменшився.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 та погоджується із висновком про можливість виправлення останнього в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував заподіяні збитки, з врахуванням думок потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в заявах до суду зазначили, що при призначенні покарання обвинуваченому покладаються на вирішення суду та не мають до обвинуваченого матеріальних і моральних претензій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому суд, призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Так, щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування збитків, заподіяних злочином, як пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, позитивно характеризують його особу після вчинення злочину, та, на переконання суду, хоч вчинений ним злочин і порушує конституційні права потерпілих на недоторканість і безпеку їх життя та здоров`я, передбачені ст.3 Конституції України, але потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в заявах до суду зазначили, що збитки, заподіяні ОСОБА_3 під час вчинення злочину, відшкодовано і вони не мають матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого, тому таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_3 покарання суд не вбачає.

Підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи»; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським Судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Ніж зі слідами речовини бурого кольору, що вилучено під час огляду місця події від 25.09.2016 року і поміщено у пакувальний пакет №0000726 та визнано речовим доказом (а.с.160 т.2), який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Шаргородського ВП; футболку, що належить ОСОБА_3 , зі слідами речовини бурого кольору, яку визнано речовим доказом, поміщено до пакувального пакету №0004261 та передано на зберігання у кімнату речових доказів Шаргородського ВП (а.с.161 т.2); зразки нігтів з піднігтьовим вмістом з обох рук ОСОБА_3 , упаковані у два паперові конверти, 5 мл. крові ОСОБА_3 у паперовому конверті, які визнано речовими доказами та передано на зберігання у кімнату речових доказів Шаргородського ВП (а.с.162 т.2); футболку сірого кольору та шнурок червоно кольору, які вилучені під час огляду місця події 25.09.2016 року, визнано речовими доказами та поміщено до пакувального пакету №0004260 і передано на зберігання у кімнату зберігання речових доказів Шаргородського ВП (а.с.163 т.2); пошкоджений одяг потерпілих у кримінальному провадженні №0000351 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , який визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження і передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Шаргородського ВП (а.с.164 т.2); зразки крові потерпілих у кримінальному провадженні №0000351 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 по 5 мл. кожного у паперових конвертах, які визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження і поміщено на зберігання в кімнату речових доказів Шаргородського ВП (а.с.165 т.2), слід, відповідно до ст.100 КПК України, знищити.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи холодної зброї у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено: 08.12.2016 року трасологічну експертизу дослідження холодної зброї і надано висновок за №483-Х (а.с.97-99 т.2), вартість експертизи становить 703,68 грн. (а.с.96 т.2).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 703,68 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання суд, відповідно до вимог ст.331 КПК України, не вбачає.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.121 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького НДЕКЦ МВС України витрати в сумі 703 (сімсот три) гривні 68 копійок за проведення експертизи та надання висновку №483-Х від 08.12.2016 року.

Речові докази: ніж зі слідами речовини бурого кольору у пакувальному пакеті №0000726; футболку у пакувальному пакеті №0004261; зразки нігтів з піднігтьовим вмістом з обох рук ОСОБА_3 у двох паперових конвертах, 5 мл. крові ОСОБА_3 у паперовому конверті; футболку сірого кольору та шнурок червоного кольору у пакувальному пакеті №0004260; пошкоджений одяг потерпілих у кримінальному провадженні №0000351 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ; зразки крові потерпілих у кримінальному провадженні №0000351 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 по 5 мл. кожного у паперових конвертах, які поміщено на зберігання в кімнату речових доказів Шаргородського ВП знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1