"23" серпня 2019 р. Справа № 363/3545/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2019 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_4 розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 та обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000231, розпочатому 07.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

встановив:

слідчий з прокурором звернулися до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про дозвіл на його затримання з метою приводу.

Заслухавши прокурора на підтримання клопотання, дослідивши подані матеріали, суд дійшов наступного.

Встановлено, що 29 грудня 2001 року слідчим відділом Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області порушено кримінальну справу № 28-9285 щодо вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 хуліганських дій групою осіб відносно ОСОБА_11 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

28 січня 2002 року слідчим винесено постанову про виділення з кримінальної справи № 28-9285 в окреме провадження кримінальної справи № 28-9317 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Разом з тим, 28 січня 2002 року слідчим Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області у кримінальній справі № 28-9317 винесено постанову про притягнення ОСОБА_6 як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а також постанову про обрання відносно нього запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, які останньому жодним чином не вручено.

У подальшому 28.01.2002 року слідчим у кримінальній справі № 28-9317 винесено постанову про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_6 .

07.12.2012 року, після вступу в дію нового КПК (19.11.2012 року) слідчим відділом Вишгородського РВ ГУМВС України в Київській області внесено до ЄРДР відомості за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та кримінальному провадженню присвоєно № 0000231.

11.01.2013 року слідчим винесено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, яке останньому жодним чином не оголошено та не вручено.

Цього ж дня слідчим, шляхом винесення постанови, оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ставрополя держави Російської Федерації, раніше не судимий, останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до п.п. а та bч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
У наведених положеннях Закону визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, на стадії повідомлення про підозру.
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 вручено постанову у кримінальній справі № 28-9137 про притягнення як обвинуваченого від 28.01.2002 року, постанову у кримінальній справі № 28-9137 про обрання запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд від 28.01.2002 року, а також повідомлення про підозру від 11.01.2013 року у кримінальному провадженні № 0000231.

З урахуванням викладених норм Закону в системному зв`язку, слід дійти висновку, що ОСОБА_5 жодного разу належним чином не поінформований про те, що його підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення.
Доводи клопотання про те, що ОСОБА_5 переховується від органів досудового слідства, неодноразово і належним чином повідомлявся про виклик до слідчого (ст. 136 КПК України) та за відомою адресою не проживає, належними і допустимими доказами в суді не підтверджено, коли останній взагалі може не знати про те, що його підозрюють у вчиненні злочину та розшукують.

Так, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 18.09.2018 року в справі 346/883/15-к під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, імітація своєї смерті тощо).
За таких умов сама тільки постанова про оголошення ОСОБА_5 в розшук та лист оперуповноваженого не можуть свідчити про переховування останнього від органів досудового розслідування.

В матеріалах клопотання відсутні й в суді не доведено, що слідчим добросовісно, ефективно й належним чином, з дотриманням вимог Закону здійснювалися заходи забезпечення кримінального провадження передбаченні ст.ст. 132-145 КПК України, зокрема: здійснено виклики, здобуто підтвердження отримання повістки особою під розпис, ініційовано приводи та накладення грошових стягнень, з метою дієвості провадження, коли кримінальна справа, а у подальшому кримінальне провадження розслідуються з 2001 року.

Згідно вимог п.п. 1 і 2 ч. 3, ч. 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою в даному випадку до ОСОБА_5 може бути застосований лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 цього кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

З огляду на подані суду матеріали, враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину, ступінь його тяжкості, дані про особу підозрюваного, відсутність даних про застосовані в кримінальному провадженні інші дієві його засоби, суд доходить висновку про відсутність підстав для тримання ОСОБА_5 під вартою та відсутність підстав вважати, що останній переховується від слідства.

Незважаючи на те, що розслідування триває з 2001 року, суду не надано жодних даних стосовно вживання заходів до розшуку підозрюваного на території Російської Федерації.

Крім того сторона обвинувачення не змогла зазначити про будь-які відомості щодо розгляду судом кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відносно тієї ж події злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 . Тим самим обґрунтування такої підозри є недостатньо переконливою.

Також в матеріалах клопотання відсутні дані про поновлення кримінального провадження, яке зупинено до розшуку ОСОБА_5 .

За таких обставин в клопотанні про надання дозволу на затримання з метою приводу й обранні запобіжного слід відмовити в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю, за відсутністю обставин, які підтверджують необхідність тримання особи під вартою.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 188, 189, 371-372 КПК України;

ухвалив:

у задоволенні клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 та обрання запобіжного заходу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя