ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8186/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1333/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове
звільнення від відбування покарання
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року, -
В С Т А Н О В И В:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

На обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 10.10.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 10.10.2016 року по 19.04.2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахується з часу його затримання 10.10.2016 року.

Згідно до наданої державною установою «Харківська виправна колонія № 43» особової справи ОСОБА_7 він характеризувався посередньо, мав заохочення від 15.02.2018 р. за сумлінну поведінку та ставлення до праці, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на критику, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і переметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», відвідує заплановані заходи, проте не робить для себе належних висновків.
Крім того, районний суд вказав, що відповідно до витягу з протоколу №12 засідання комісії від 04.04.2018 року Харківської виправної колонії №43 прийнято рішення не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.
Також, відповідно до матеріалів особової справи, ОСОБА_7 шість разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів; 10.06.2008 року його умовно-достроково звільнено від відбування покарання, призначеного вироком суду від 15.07.2004 року; 09.04.2012 року звільнено від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію»; двічі вчиняв злочини під час відбування покарання з випробуванням; звільнившись 12.03.2016 року, в зв`язку з відбуванням покарання, вчинив новий злочин вже через п`ять місяців, що в сукупності свідчить про стійку схильність до вчинення злочинів і його небажання до виправлення.
Тому, з урахуванням матеріалів справи, особи засудженого, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, не має постійного місця проживання та роботи, стійких соціальних зв`язків, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить змінити ухвалу районного суду та звільнити його від подальшого відбуття покарання.

В обґрунтування своєї вимоги ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він заохочувався адміністрацією установи, стягнення погашені, працевлаштований, до праці ставиться позитивно, характеризується теж позитивно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Так, відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10.10.2016 року.

За час відбування покарання в ДУ «Харківська виправна колонія №43» характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи; лише один раз 15.02.2018 року був заохочений адміністрацією установи за сумлінну працю та ставлення до праці та двічі застосовувалися стягнення, які в даний час погашено.

Апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що він працює, має заохочення, а також, що він належним чином дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання у виправній установі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоцільності його умовно-дострокового звільнення, враховуючи те, що засуджений раніше неодноразово засуджувався за тяжкі злочини проти власності та звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, але знову вчиняв нові умисні злочини, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку засудженого та небажання ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим таке звільнення засудженого, на підставі ст. 81 КК України, від відбування покарання не буде ефективним.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги те, що комісією установи було відмовлено у застосуванні до засудженого ст. ст. 100,101 КВК України, ст.ст. 81, 82 КК України, що не доводить його виправлення на краще.

Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов щодо засудженого, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення тяжких злочинів проти власності, та відсутності беззаперечних й переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про його виправлення, що підтверджується наведеними вище даними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: