Справа № 487/271/19
Провадження № 1-кс/487/5362/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2019 року

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання начальника відділення СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове слідство у кримінальному провадженні відомості про що внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від «09» січня 2019 року, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190, ч.3 ст.146 КК України відносно ОСОБА_4 .
Досудовим розслідуванням встановлено, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що приблизно в грудні 2017 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами ОСОБА_7 . З цією метою ОСОБА_4 , використовуючи особливі довірчі стосунки, які склались між ним та ОСОБА_7 , під час неодноразового спілкування з останнім, запропонував створити спільне підприємство з виготовлення олії.

У невстановлений досудовим розслідуванням день та час, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 та вводячи останнього в оману щодо вигідності співпраці з ним, запропонував останньому надати грошові кошти в сумі 50 000 тисяч євро, в якості частки для створення спільного підприємства, без наміру повернення отриманих коштів.

У зв`язку із наявністю довірливих відносин, будучи переконаним в тому, що розпоряджається грошовими коштами в своїх інтересах, ОСОБА_7 , не передбачаючи злочинного наміру з боку ОСОБА_4 , прийняв рішення щодо надання ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 50 000 тисяч євро

На початку січня 2018 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , будуючи переконаним, що розпоряджається належними йому грошовими коштами за власною волею, знаходячись біля місця мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , добровільно передав останньому грошові кошти в сумі 50 000 тисяч євро, що еквівалентно 1670000 (один мільйон шістсот сімдесят тисяч) грн.

В подальшому, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 50 000 тисяч євро, що еквівалентно 1670000 (один мільйон шістсот сімдесят тисяч) грн., ОСОБА_4 розпорядився ними на власний розсуд, при цьому продовжуючи вчиняти дії, направлені на приховування його дійсного умислу, розповідаючи про нібито розроблення бізнес плану та реєстрацію підприємства.

Крім того, на початку січня 2018 року, більш точну дату під час досудового розслідування встановити не надалося можливим, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, ОСОБА_4 , отримав у борг грошові кошти у сумі 50000 євро (згідно довідки НБУ офіційний курс євро станом на 01.01.2018 33,49 тобто 1 674 500 грн.) від свого знайомого ОСОБА_7 , які зобов`язався повернути в кінці березня 2018 року.
Приблизно в кінці березня 2018 року, більш точної дати у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 почав нагадувати та наполягати на поверненні боргу ОСОБА_4 у сумі 50 000 євро, на що ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_7 відстрочку до 03.04.2018, на що останній погодився.
Приблизно в цей же час, більш точної дати у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 з метою звільнення себе від матеріальних витрат та не бажаючи повертати у якості боргу грошові кошти у сумі 50000 євро ОСОБА_7 , вирішив незаконно позбавити волі ОСОБА_7 вступивши при цьому у злочинну змову з ОСОБА_8 .
З метою реалізації злочинного умислу направленого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , розробив злочинний план вчинення злочину, відповідно до якого він, враховуючи антропометричні дані ОСОБА_7 , повинен був підшукати посібника для вчинення злочину, в послідуючому під вигаданим приводом заманити ОСОБА_7 до своєї квартири, в якій останнім часом ніхто не проживав, де разом з пособником незаконно позбавити волі ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, у кінці березня на початку квітня 2018, але не пізніше 03.04.2018, більш точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_4 підшукуючи посібника для вчинення незаконного позбавлення волі ОСОБА_7 вступив у злочинну змову з раніше знайомим йому ОСОБА_8 , якого частково посвятив у деталі свого злочинного плану вчинення незаконного позбавлення волі ОСОБА_7 , з метою звільнення себе від матеріальних витрат та бажання не повертати у якості боргу грошові кошти у сумі 50000 євро, що зобов`язаний був повернути ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 зі свого боку надав згоду ОСОБА_4 на спільне вчинення злочину та приховування слідів злочину, після його вчинення. При цьому ОСОБА_4 зазначив, що підготовку та організацію незаконного позбавлення волі він візьме на себе, а саме визначить час та місце його вчинення.
03.04.2018, у день повернення боргу ОСОБА_7 , о 11.06, діючи відповідно до плану вчинення злочину, ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_8 біля дитячого містечка «Казка» по вул. Декабристів, у м. Миколаєві, де вони остаточно домовились, що вчинять незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 у вечорі 03.04.2017 в квартирі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , куди останній запросить ОСОБА_7 під приводом повернення боргу.
Після цього, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 з корисливих мотивів, готуючись до його вчинення, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , на автомобілі марки "MitsubishiPajeroSport", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 поїхали до «Миколаївського центрального ринку», розташованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 25, на території якого, з метою полегшення вчинення злочину, в кіоску купили мотузку, довжиною 20 метрів, для зв`язування ОСОБА_7 .
В послідуючому, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , поїхали до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 6-а Слобідська, 101, де ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_4 та надані ним грошові кошти, придбав пластикові хомути довжиною 914 мм у кількості 12 одиниць для зв`язування ОСОБА_7 .
Після цього, ОСОБА_4 надав вказівку ОСОБА_8 ближче до вечора вказаного дня, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено прибути за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою заманити ОСОБА_7 до своєї квартири, для вчинення незаконного позбавлення волі, під вигаданим приводом нібито повернення боргу у сумі 50 000 євро, зателефонував останньому та повідомив, що він готовий повернути вищевказаний борг у вечорі 03.04.2018 та вони домовились, що зустрінуться з цією метою за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4
03.04.2018 близько 17:00, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_8 діючи відповідно до вказівок ОСОБА_4 та спільного умислу направленого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 , на власному автомобілі марки «ВАЗ 21043», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , приїхав за адресою: проспект Центральний, 22-Б, у м. Миколаєві, де зустрівся з ОСОБА_4 . Після чого, близько 17:50 вони пройшли за адресою: АДРЕСА_1 та у квартирі ОСОБА_4 № 54, почали вичікувати на приїзд ОСОБА_7 .
Близько 18:40 ОСОБА_7 за раніше досягнутою з ОСОБА_4 домовленістю, на власному автомобілі марки «ToyotaLandCruiser 200», білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 прибув до будинку АДРЕСА_1 , зателефонував ОСОБА_4 та повідомив про своє прибуття.
Після цього, ОСОБА_4 діючи у відповідності до розробленого плану, вказав ОСОБА_8 про те, що прибув ОСОБА_7 та наказав чекати у квартирі на його повернення разом із ОСОБА_7 , після чого, залишив вищевказану квартиру і направився зустрічати ОСОБА_7 .
Близько 19:00, більш точного часу у ході проведення досудового розслідування встановити не виявилося можливим, ОСОБА_4 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 з корисливих мотивів, діючи у відповідності до заздалегідь розробленого плану, зустрівши ОСОБА_7 біля вищевказаного будинку, запросив останнього зайти до своєї квартири АДРЕСА_3 , де він йому поверне грошовий борг. На пропозицію ОСОБА_4 , не підозрюючи про злочинні плани останнього, ОСОБА_7 погодився та вони спільно попрямували до вказаної квартири.
Зайшовши до квартири, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу направленого на незаконного позбавлення волі ОСОБА_7 з корисливих мотивів, діючи у відповідності до розробленого плану, зачинив вхідні двері квартири, після чого, несподівано напав на ОСОБА_7 ззаду, повалив його на підлогу, та почав наносити удари руками та ногами в область голови та обличчя. Одночасно із цим, ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та відповідно до досягнутої між ними домовленості щодо вчинення злочину, реалізуючи спільний умисел направлений на незаконного позбавлення волі ОСОБА_7 , з метою сприяння у вчиненні злочину та усунення перешкод, вийшов та також накинувся на ОСОБА_7 і почав допомагати ОСОБА_4 , наносячи ОСОБА_7 , зі значною силою удари руками та ногами в область голови та обличчя, нанісши при цьому разом з ОСОБА_4 , не менше 6 7 ударів, тим самим завдавши фізичних страждань потерпілому.
Після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 взяв заздалегідь заготовлену мотузку, пластикові хомути та разом із ОСОБА_4 спільними зусиллями зв`язали верхні та нижні кінцівки ОСОБА_7 позбавивши останнього можливості чинити активний опір та вільно обирати місце перебування.
Своїми діями ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , спричинили смерть ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України, а саме, а шахрайство, тобто заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, в особливо великих розмірах та у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, тобто незаконному позбавленні волі, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, способом небезпечним для життя потерпілого, що супроводжувалось заподіянням йому фізичних страждань, що спричинили тяжкі наслідки.

09.01.2019 внесено відомості до ЄРДР за №0000006, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

16.01.2019 внесено відомості до ЄРДР за №0000016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

15.01.2019, слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з правом внесення застави у розмірі 576 300 гривень. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду у складі колегії, 22.01.2019, ухвалу слідчого судді Заводського РС м. Миколаєва від 15.01.2019 скасовано, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 1 921 000.

Крім того, 18.01.2019, слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

01.04.2019 слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва у кримінальному провадженні за №0000006 від 09.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України продовжено строк досудового розслідування до 10.07.2019.

01.04.2019 слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва у кримінальному провадженні за №0000016 від 16.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України продовжено строк досудового розслідування до 17.07.2019.

03.06.2019 слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва у кримінальному провадженні за №0000006 від 09.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 10.07.2019.

03.06.2019 слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва у кримінальному провадженні за №0000016 від 09.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 до 17.07.2019.

06.06.2019 кримінальні провадження за №0000006 від 09.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до п.1 ч.4 ст.219 КПК України загальний строк досудового розслідування при об`єднанні кримінальних проваджень у порядку, передбаченому статтею 217 цього Кодексу, визначається: у провадженнях, які розслідувалися в один проміжок часу, - шляхом поглинання меншого строку більшим.

Таким чинок, строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000006 від 09.01.2019 закінчується 10.07.2019.

06.06.2019 у вказаному кримінальному провадженні у порядку ст.290 КПК України сторонам кримінального провадження здійснено відкриття матеріалів кримінального провадження.

Частиною 3 ст.219 КПК України передбачено, що строк із дня винесення постанови про зупиненнякримінальногопровадження до винесення постанови про відновленнякримінальногопровадження, а також строк ознайомлення з матеріаламидосудовогорозслідування сторонами кримінальногопровадження в порядку, передбаченомустаттею 290цього Кодексу, не включається у строки, передбаченіцієюстаттею.

03.07.2019 у вказаному кримінальному провадженні винесено постанову про відновлення досудового розслідування з метою вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки строк запобіжного заходу у вказаному кримінальному провадженні закінчується 10.07.2019.

Таким чином у вказаному кримінальному провадженні залишилося 33 дні строку досудового розслідування.

Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальнадіяабосукупністьдійпід час кримінальногопровадженнямають бути виконані без невиправданоїзатримки і в будь-якомуразі не пізніше граничного строку, визначеноговідповіднимположеннямцього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 114 КПК України, будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчимсуддеюабо судом, не можутьперевищувати меж граничного строку, передбаченогоцим Кодексом, та мають бути такими, що даютьдостатньо часу для вчиненнявідповіднихпроцесуальнихдійабоприйняттяпроцесуальнихрішень та не перешкоджаютьреалізації права на захист.

Згідно ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до ч. 10 ст. 290 КПК України сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів.

Враховуючи те, що строк тримання під вартою закінчується 10.07.2019, проте, з врахуванням того, що для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та їхнім захисникам по даному провадженні необхідний час достатній для ознайомлення з усіма матеріалами провадження, що складається з 8 томів кримінального провадження та з врахуванням обсягу вказаних матеріалів виникла необхідність в продовжені строку тримання під вартою.

У клопотанні прокурор вказує, що на даний час заявлені раніше органом досудового розслідування ризики не зменшилися, підозрюваний ОСОБА_4 відмовляється давати покази, перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього

процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочини та особливо тяжкий злочин, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти та від п`ти до дванадцяти років позбавлення волі, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочинів, передбачених ч.4 ст.190 та ч.3 ст. 146 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України, які і послужили підставою для обрання такого запобіжного заходу відносно останнього. Ризики які послужили підставою для обрання запобіжного заходу наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, тому подальше тримання під вартою Фільцева буде виправданим та необхідним.

Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , оскільки підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки підсудного, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Беручи до уваги викладене, прокурор у клопотанні просить продовжити строк запобіжного заходу тримання під вартою без визначення застави підозрюваного ОСОБА_4 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянину України, на два місяці .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечували проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно частини 6 статті 194 КПК України обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються..

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього

Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

15.01.2019, слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з правом внесення застави у розмірі 576 300 гривень. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду у складі колегії, 22.01.2019, ухвалу слідчого судді Заводського РС м. Миколаєва від 15.01.2019 скасовано, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 1 921 000.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали досудового розслідування, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст. 146 КК України.

Як вбачається з матеріалів, наданих прокурором, які обґрунтовують клопотання, зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Зокрема, питання застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи регламентовані Главою 10 - заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування та Главою 18 - запобіжні заходи, затримання особи Кримінального процесуального Кодексу України (надалі - КПК України).

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою

процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення

Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.). Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила

певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57). Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не

лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст. 146 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі.

Так, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, тобто наявні підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження, може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадження, що свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи

можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час перебування особи в медичному закладі під час

проведення стаціонарної психіатричної експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої або середньої тяжкості; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього

Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути

клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 177, 178, 197, 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Слідчий суддя також враховує, що 15.01.2019, слідчим суддею Заводського РС м. Миколаєва, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з правом внесення застави у розмірі 576 300 гривень. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду у складі колегії, 22.01.2019, ухвалу слідчого судді Заводського РС м. Миколаєва від 15.01.2019 скасовано, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 1 921 000.

Слідчий суддя враховує, при продовженні дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , що наявний зазначений прокурором ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, що зможе призвести до зміни їх показань або відмови від давання показань. До того ж, крім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст. 146 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено, так як слідству необхідно провести зазначені в клопотанні процесуальні в даному кримінальному провадженні.

Метою і підставою продовження тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважаю, що доводи є обґрунтованими, оскільки заявлені у клопотанні ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання підозрюваного під вартою, слідчим суддею враховані вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також, слідчий суддя враховує, що в засіданні ОСОБА_4 та його захист не повідомили про існування обставин, які б свідчили про безпідставне затягування розслідування кримінального провадження, а також, що існують обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, які виникли внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_4 строків тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, та може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Згідно ч.4 ст.196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом. Вказана норма застосовується і до вимог ухвали слідчого судді про продовження строків тримання під вартою.

Статтею 113 КПК України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 114 КПК України, будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

При цьому, нормами кримінально-процесуального закону визначено подальший порядок продовження строків досудового розслідування, однак орган досудового розслідування таким правом не скористався.

Отже, продовження слідчим суддею строку тримання під вартою ОСОБА_4 поза межами строку досудового розслідування вочевидь не узгоджують з вимогами визначеними ч.3 ст. 197 КПК та усталеною практикою ЄСПЛ.

Так, відповідно до цієї практики (справа «Чанєв проти України» заява №46193/13 від 09.10.2015р.), Європейський Суд звернув увагу на необхідність утримання підозрюваної особи під вартою лише на підставі відповідного судового рішення, в тому числі зазначено, що при направленні обвинувального акту до суду запобіжний захід щодо обвинуваченого є

незмінним у межах строку, визначеного ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Звертає на себе увагу і те, що згідно до ч.3 ст.219 КПК строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею. Однак за наявності інших запобіжних заходів встановлених ч.1, 2 ст. 176 КПК, лише строк тримання під вартою і строк домашнього арешту обмежується строком досудового розслідування і виключень з цього переліку не має. Отже наведене дає змогу прийти до висновку, що вимоги ч.3 ст.219 КПК застосовні до запобіжних заходів, які не обмежують право на особисту свободу.

У справі "Чопенко проти України" (Заява № 17735/06) у п. 62. Суд повторно зазначає, що саме національні органи, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Проте Суд повинен перевірити, чи спосіб, в який тлумачиться та застосовується національне законодавство, породжує наслідки, що відповідають принципам Конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики Суду (див. рішення у справі

"Скордіно проти Італії (№ 1"; (Scordino v. Italy (по. 1)) [ВП], заява № 36813/97, пп. 190, 191, ECHR 2006).

Строк тримання під вартою при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, поза межами строку досудового розслідування, жодним процесуальним законом не визначений, а тому врахування його в строк досудового розслідування обов`язково призведе до невиправданого та незаконного тримання підозрюваного під вартою, що є неприпустимим.

Вказані висновки узгоджуються, окрім іншого і з практикою ЄСПЛ (справа "Єлоєв проти України"(Заява N 17283/02 від 6 листопада 2008 року) відповідно до якої, практика тримання обвинувачених під вартою без конкретного юридичного підґрунтя або за відсутності чітких правил, які б регулювали такі питання, внаслідок чого такі особи можуть бути позбавленими свободи протягом необмеженого строку без відповідного дозволу суду, - несумісна з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, які червоною ниткою проходять через Конвенцію і принцип верховенства права.

Таким чином, період тримання підозрюваного під вартою протягом часу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження, поза межами встановлених строків досудового розслідування, не відповідає вимогам пункту 1 статті 5 Конвенції.

До того ж, слідчий суддя зауважує, що кримінальним процесуальним законом, зокрема ч.3 ст. 197 КПК України, чітко врегульовано питання щодо строків тримання під вартою та їх меж, на противагу від ч.3 ст.219 КПК, яка допускає, у деяких випадках, зміщення строків досудового розслідування, що на думку колегії, носить характер правової невизначеності.

Слідчий суддя враховує, 09.01.2019 внесено відомості до ЄРДР за №0000006, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України та 16.01.2019 внесено відомості до ЄРДР за №0000016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

10.01.2019 року гр. ОСОБА_4 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.190 Кримінального кодексу України.

17.01.2019 року гр. ОСОБА_4 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 Кримінального кодексу України

Відповідно до вимог статті 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про

застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 ст.7 цього кодексу, зокрема засади верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст спрямованості діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою підлягає задоволенню в межах строків досудового розслідування по 02.08.2019 року.

Крім цього, вирішення питання про заставу не є предметом розгляду цієї справи, що вбачається з вимог ч. 4 ст. 199 КПК України, яка є відсилочною на ст. 193 КПК України, що врегульовує виключно процедуру судового розгляду клопотання про продовження строку і не передбачає можливості вирішення такого клопотання.

З урахуванням наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід щодо ОСОБА_4 буде недостатнім для забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 117, 178, 183, 184, 193-194, 197, 199, 202, 309, 392, 395

КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання начальника відділення СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 задовольнити частково.
Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 02 серпня 2019 року (включно).
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_9