Справа № 450/2460/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/190/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 ,
з участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_12 ,
захисника ОСОБА_13 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та визначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_14 від відбування призначеного за даним вироком основного покарання , якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки , не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України у вигляді: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Цивільний позов ОСОБА_11 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 100000,00 грн. майнової шкоди та 3006,28 грн. завданої шкоди здоров`ю, повернуто без розгляду.
Вирішено питання з процесуальними витратами, речовими доказами.
Згідно оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_14 08.06.2018 року, приблизно о 22:30 год., керуючи автомобілем « Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіка Польща), та рухаючись ним по лісовій дорозі у напрямку від села Підмонастир Перемишлянського району Львівської області до автодороги «Львів-Івано-Франківськ», поблизу села Відники Пустомитівського району Львівської області, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: Розділу 1 пунктів 1.2, 1.5, 1.10 стосовно термінів «головна дорога», «перехрестя», « дорожня обстановка»; Розділу 2 пункту 2.3 ( підпунктів «б», «д»), пункту 2.10 ( підпунктів «а», «б», «г», «ґ», «д», «е», «є»); Розділу 10 пункту 10.1; Розділу 12 пункту 12.1 та Розділу 16 пункту 16.11 , які виразилось в тім, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався в безпечності подальшого руху на головну дорогу, створив загрозу безпеці дорожнього руху, не маючи перешкод технічного характеру, виїхав на автодорогу «Львів-Івано-Франківськ», по якій в цей час у напрямку міста Івано-Франківськ рухався автомобіль марки «Kia Rio», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 , на смугу руху останнього, внаслідок чого відбулося зіткнення вищевказаних транспортних засобів, після чого водій ОСОБА_14 залишив місце пригоди до приїзду працівників поліції. В результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_14 , малолітній пасажир автомобіля «Kia Rio» ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження у виді перелому лобної кістки з поширенням на основу черепа зліва, забою головного мозку середньої важкості, синця на повіках лівого ока, які згідно висновку судово-медичної експертизи №163/18 від 23.06.2018р. , відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння. За таких обставин ОСОБА_14 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил дорожнього руху, що заподіяло малолітньому потерпілому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

На цей вирок суду прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Прокурор просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_14 визнати винним та засудити за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Прокурор стверджує, що оскаржуваний вирок є незаконним, а суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України, безпідставно застосував ст.75 КК України не врахувавши і не надавши об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а саме ступеню тяжкості, обставинам вчинення злочину, посткримінальній поведінці обвинуваченого, а також даним про особу обвинуваченого, прийшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_14 без відбування покарання, належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення не навів.
Стверджує, що оскільки ОСОБА_14 вирішив одразу після ДТП втекти з місця події у лісосмугу, не вживав заходів до надання першої медичної допомоги потерпілим, не викликав швидку медичну допомогу чи працівників поліції та заподіяна потерпілому моральна шкода відшкодована обвинуваченим ОСОБА_14 лише після скерування кримінального провадження в суд та після подання стороною потерпілого цивільного позову, а матеріальну шкоду не відшкодовано обвинуваченим до тепер його виправлення без ізоляції від суспільства є неможливе, а застосування ст.75 КК України при призначенні йому покарання є недопустимим.
Представник потерпілого ОСОБА_7 просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині повернення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 до Моторного (транспортного) страхового бюро України змінити, прийняти ухвалу, якою задовольнити цивільний позов та стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_11 майнової шкоди в розмірі 100000 грн. та 3006,28 грн. завданої шкоди здоров`ю.
Представник потерпілого ОСОБА_7 на підтримку апеляційний вимог посилається на те, що висновок суду про залишення цивільного позову без розгляду є незаконним, таким, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що у результаті ДТП ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду. Матеріальна шкода полягає у пошкодженні автомобіля, вартість відновлюваного ремонту якого складає 151 989, 32 грн., а його ринкова вартість на момент вчинення ДТП - 147 518, 78 грн. На лікування внаслідок ДТП затрачено кошти на загальну суму 3006, 28 грн., що підтверджується відповідними чеками та іншими касовими документами. У ОСОБА_14 відсутній договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Посилається на ст.127 КПК України. Звертає увагу на те, що в силу вимог ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ відшкодовує шкоду, у разі її заподіяння транспортних засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Перелічене вказує на законність та обґрунтованість позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 до МТСБУ.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_13 10 травня 2019 року подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_6 , у яких стверджує що подана апеляційна скарга прокурора є безпідставною, судом першої інстанції правильно та на підставі закону застосовано при призначенні покарання ОСОБА_14 положення ч.1 ст.75 КК України.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подані апеляційні скарги з мотивів, у них наведених, потерпілий і представник потерпілого підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили апеляційну скаргу прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник заперечили апеляційну скаргу прокурора та підтримали апеляційну скаргу представника потерпілого, просили оскаржуваний вирок в частині призначення покарання та звільнення від його відбування залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився щодо обвинуваченого ОСОБА_14 у межах висунутого обвинувачення згідно із обвинувальним актом.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами є обґрунтованим, не оспорюється учасниками судового розгляду та апелянтами.
Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_14 , то колегія суддів вважає, що таке призначене з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із зазначеної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, застосовуючи до ОСОБА_14 звільнення від відбування покарання із випробуванням в порядку ст.75 КК України, суд першої інстанції взяв до уваги щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, як обставини, що пом`якшують покарання; вчинення злочину щодо малолітнього, як обставину, що обтяжує покарання; характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, його соціальний статус, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність судимостей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; позицію потерпілого, який просив призначати покарання зі звільненням від відбуття основного покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_17 покарання у виді чотирьох роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строком на три роки із застосуванням положень ч.1 ст.75 КК України є необхідним і достатнім і буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчиненню нових злочинів.
Крім того, колегія суддів враховує той факт, що ОСОБА_14 відшкодував моральну шкоду потерпілому у повному об`ємі, про що зазначено у заяві потерпілого ОСОБА_11 про зменшення розміру позовних вимог (а.с.120-121).
Апеляційні доводи прокурора у тому, що обвинувачений втік з місця ДТП, а суд першої інстанції не звернув увагу на поведінку ОСОБА_17 після події, колегія до уваги не бере, оскільки в оскаржуваному вироку суд першої інстанції зазначив, що внаслідок стресового стану після зіткнення обвинувачений ОСОБА_17 вийшов з автомобіля, чув плач дитини, не пам`ятає, що відбувалося надалі. Ні працівників поліції, ні лікарів він не викликав. Наступного дня ОСОБА_17 добровільно приїхав в поліцію та розповів про вчинене, відшкодував батькам травмованої дитини спричинену моральну шкоду у розмірі 4 тис. доларів США, які на цей час претензій до нього не мають.
Таким чином, при перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, на що покликається прокурор у своїй апеляційній скарзі, а отже підстав для зміни вироку у частині скасування звільнення обвинуваченого ОСОБА_17 від призначеного покарання із випробуванням відповідно до вимог кримінального процесуального закону колегія судів не вбачає.
Щодо доводів представника потерпілого ОСОБА_7 про незаконність оскаржуваного вироку у частині повернення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення майнової шкоди та шкоди завданої здоров`ю, то слід вказати таке.
Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення згаданого цивільного позову без розгляду таким, що не відповідає вимогам закону.
Так, ч.5 ст.128 КПК України передбачено: якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції у судовому засіданні фактично розглянув цивільний позов, а саме прийняв позов потерпілого до розгляду, заслухав пояснення сторін на підтримання і заперечення цивільного позову, дослідив докази щодо цивільного позову, але при цьому поверну цивільний позов без розгляду,- що на думку колегії суддів є незаконним.
Так, при поверненні позову без розгляду суд першої інстанції послався на положення ч.4 ст.185 ЦПК України, які фактично врегульовують порядок повернення позову під час вирішення питання відкриття провадження у цивільній справі.
Водночас, при ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції не застосував норми Цивільного процесуального кодексу України, що регулюють порядок залишення цивільного позову без розгляду.
Фактично із ухваленого вироку неможливо зрозуміти, так яке ж рішення щодо цивільного позову прийняв суд першої інстанції: або повернув позовну заяву; або залишив позовну заяву без розгляду.
Отже, суд першої інстанції фактично не прийняв жодного належного та врегульованого Цивільним процесуальним кодексом рішення за наслідками розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , що не дає можливості апеляційному суду прийняти своє рішення за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.
З викладеного колегія суддів вважає, що вирок місцевого суду слід скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 до Моторного (транспортного) страхового бюро України та в цій частині призначити новий розгляду у суді першої інстанції, а в решті вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 до Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку цивільного судочинства
В решті вирок місцевого суду залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення.

.
Головуючий :
Судді :