Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7892/19
У Х В А Л А

10 жовтня 2019 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 володільця майна ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна,-

встановив:

Адвокат ОСОБА_5 , діючи в інтересах володільця майна ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотання про скасування арешту, накладеного на автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Клопотання обґрунтовує тим, що ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року накладено арешт на транспортний засіб автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користувався на підставі доручення ОСОБА_6 .

На даний час зазначене кримінальне провадження перебуває у провадженні СУГУНП в Черкаській області.

Вважає, що у слідчого судді не було достатньо підстав для задоволення клопотання, оскільки орган досудового розслідування не надав до суду достатніх доказів, які вказують на те, що саме зазначений автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення та зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того органом досудового розслідування не доведено, що накладення арешту на майно є спів розмірним обмеженням права власності та обґрунтованим. На теперішній час відпала потреба в застосуванні вказаного заходу.

Згідно до вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вважає, що в силу ст. 28 КПК України, терміну протягом якого належний йому автомобіль перебуває в розпорядження органу розслідування достатньо для проведення будь-яких досліджень в кримінальному провадженні та перевірки його на причетність по вчинення злочинів, які є предметом дослідження кримінального провадження.

Наведені ним обставини виключають необхідність подальшого утримання автомобіля в розпорядженні органу досудового розслідування.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримали, просили задовольнити його повністю.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що 23 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_7 ( справа №694/189/18) накладено арешт на транспортний засіб автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 , яким на момент накладання арешту користувався ОСОБА_6 , та який було вилучено під час проведення обшуку 19 лютого 2018 року, у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином цим майном, використовувати його та вчиняти будь-які дії по відчуженню і зміні власників цього майна.

Враховуючи те, що автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 є речовими доказами у кримінальному провадженні, арешт майна було накладено з метою збереження речових доказів

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями160-166,170-174цьогоКодексу.

Частиною 6 статті 100 КПК України визначено, що речові докази, які не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права власності, поряд із якою закріплюється заборона протиправного позбавлення права власності. У п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, як загальна засада цивільного законодавства, - передбачена неприпустимість позбавлення цього права. У ст. 321 ЦК України закріплюється заборона як позбавлення права власності, так і обмеження в його здійсненні.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 3 червня 2016року №5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» передбачено, що особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку передбаченому статтями 174, 339 КПК до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 23 лютого 2018 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

При накладенні арешту на транспортний засіб автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, а саме те, вказані предмети відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, суду не надано допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів на підтвердження того, що арештоване майно було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину.

Встановлено, що з моменту вилучення у ОСОБА_6 майна минув значний проміжок часу; йому не повідомлено про підозру у вчиненні злочину та щодо нього не здійснюється досудове розслідування; органом досудового розслідування не здобуто доказів того, що арештоване майно було предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, що таке майно зберегло на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не встановлено що таке одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення; не встановлено, яким чином вказане майно може бути використано як доказ у згаданому кримінальному провадженні та що таке взагалі має відношення до даного кримінального провадження.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що останньою процесуальною дією, яка буда проведена у вказаному кримінальному провадженні це вказівки прокурора від 28 листопада 2018 року.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року на транспортний засіб автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині заборони користування вказаним автомобілем.

Керуючись ст. ст. 174, 309 КПК України, -

ухвалив:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, що накладений ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23 лютого 2018 року на транспортний засіб автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в частині заборони користування вказаним автомобілем.

Зобов`язати слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000897, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 серпня 2017 року, повернути ОСОБА_6 під зберігальну розписку транспортний засіб автомобіль «TOYOTA CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали слідчого судді проголошено 15 жовтня 2019 року о 08.15 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1