справа №190/1273/19
провадження №1-кп/176/304/19
В И Р О К
Іменем України

25 жовтня 2019 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

судового розпорядника ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, учня ДПТНЗ «Західно-Дніпровський центр професійно-технічної освіти», не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, не маючого інвалідності, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 січня 2019 року за №0000014,-

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , представника служби у справах дітей виконавчого комітету Пятихатської районної державної адміністрації ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2019 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_4 знаходячись біля будинку №57 по вулиці Українська в місті П`ятихатки Дніпропетровської області, побачив потерпілу ОСОБА_9 , шо проходила повз даний будинок з двома малолітніми дітьми, які сиділи на санчатах. На одному з дітей знаходилась жіноча сумка чорного кольору, в цей час у неповнолітнього ОСОБА_4 раптово виник умисел на відкрите викрадення вказаної жіночої сумочки та речей, що у ній знаходились, і обернення викраденого майна на свою користь.

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений біля будинку №57 по вулиці Українська в місті П`ятихатки Дныпропетровськоъ областы, усвідомлюючи, що його дії носять відкритий характер та є очевидними для потерпілої ОСОБА_9 , діючи із корисних намірів на досягнення злочинного результату, відкрито, з дитячих санчат, викрав жіночу сумку чорното кольору, яка не становить матеріальної цінності для потерпілої, де знаходились мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4а» жовтого кольору вартістю 2050 гривень, разом з прозорим чохлом, який не становить матеріальної цінності для потерпілої, сім-картою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , яка не становить матеріальної цінності для потерпілої; грошові кошти у сумі 200 гривень однією купюрою; косметичні приладдя, які не становлять матеріальної цінності для потерпілої; гаманець чорного кольору, який не становить матеріальної цінності для потерпілої, в якому знаходилась пластикова картка банку «ОщадБанк».

Після чого неповнолітній ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, звернувши викрадене на свою користь і розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток па загальну суму 2250 гривень.

Під час судового розгляду неповнолітній ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та скориставшись правом наданим статтею 63 Конституції України, відмовитись давати покази щодо себе.

Також обвинувачений зазначив, що докази його вини добуті досудовим слідством визнає повністю і не оспорює їх, правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому вказав, що у скоєному він розкаюється, просив суворо не карати.

Визнання вини і відповіді на запитання (від чого він не відмовився) ОСОБА_4 є послідовним, логічним і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. При цьому, зазначене відбувалось у присутності захисника, законного представника, представника служби у справах дітей, які підтвердили добровільність позиції неповнолітнього обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_5 просила, визнавщи винним ОСОБА_4 у вчиненні інкремінованого діяння, призначити останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , просив суд призначити його підзахисному покарання у виді штрафу. Одночасно зазначив, що ОСОБА_4 не має власного доходу, проте штраф мають можливість сплачувати батьки останнього.

Обвинувачений ОСОБА_4 , законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 підтримали думку захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 . При цьому, остання вказала, що нерозуміє причин, які спровокували вчинення сином злочину, оскільки він зростає у повній родині, матетеріально забезпечений, на даний час навчається на першому курсі і здобуває професійну освіту. Також підтвердила, що на час навчання останній мешкає окремо він них із чоловіком, а саме в гуртожитку міста Жовті Води, однак пона підтримує зв`язок із педагогами, що б контролювати його поведінку.

Представник служби у справах дітей на запитання суду повідомила, що дана сім`я як неблагонадійна ніколи на обліку не перебувала, як і сам обвинувачений.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнає свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також заслухавши думки учасників, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши наслідки ст.ст. 349, 394 ч. 2 КПК України та з їх згоди, суд, обмежившись дослідженням доказів по справі лише дослідженням характеризуючих даних відносно обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які ним не оспорюються та роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проводячи судовий розгляд у межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, обвинувачення висунуте ОСОБА_4 визнається судом повністю доведеним, ніким не оспорюється. У зв`язку із чим, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, згідно із вимогами статей 50 та 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покараннята виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості та особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується як особа стосовно якої скарг не надходило, з місцея колишнього навчання (П`ятихатська ЗШ І-ІІІ ст. №2) надано 2 характеристики, що з різних сторін охарактеризовують неповнолітнього обвинуваченого, тому приймаються до уваги обидві. Так, згідно характеристики № 60 від 29.03.2019 р. ОСОБА_4 порушував дисципліну на уроках, вів себе агресивно, вхильний до правопорушень, крадіжок, дрібного хуліганства, у зв`язку із чим був поставлений на відповідний облік. Натомість, характеристика від 18.06.2019 р. свідчить про здібності останнього і його відношення до праці, свідчить про його трудолюбність, активність у громадській та суспільно-корисній роботі, фізичну розвинетість. На диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно досудової доповіді стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної П`ятихатським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, даний орган, в результаті проведення оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення неповнолітнім ОСОБА_4 , вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є низьким, а тому його виправлення можливе без позбавлення волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 є неповнолітнім (недосяг 16 років), на теперішній час не працює та не має будь-якого іншого доходу (відповідні відомості суду не надавались і про їх відсутність зазначив захисник), суд не вбачає можливим призначити йому покарання у виді штрафу, що також передбачене санкцією частини статті Кримінального кодексу, за якою кваліфіковані його діяння, та на призначенні якого наполягала сторона захисту, оскільки в обвинуваченого відсутні можливості виконувати даний вид покарання.

Доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , щодо можливості сплати штрафу батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , суд вважає таким, що не відповідають ч. 1 ст. 50 КК України, положення якої вказує на те, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

За таких обставин, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що скоєне з корисливих мотивів, ставлення обвинуваченого до вчиненого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 186 КК України. При цьому суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст.ст. 75, 104 КК України, які передбачають звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вказаний вид покарання, за глибоким переконанням суду, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та відповідатиме цілям покарання.

Достатніх підстав для застосування положення статті 69 КК України суд не вбачає.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Судові витрати за провадженням відсутні.
Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлено.
При вирішенні питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні, відповідно ст. 100 КПК України, суд вважає, що мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4а» жовтого кольору, що передана на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , слід залишити у власності останньої.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 368, 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, на ОСОБА_4 покласти обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 4а» жовтого кольору, що передана на зберігання потерпілій ОСОБА_9 , залишити у власності останньої.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_1