Ухвала

Іменем України

19 липня 2019 року

м. Київ
справа № 308/3885/19

провадження № 51-3538ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 травня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року про надання дозволу на обшук у кримінальному провадженні №0000006.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року надано дозвіл на обшук будинку без номера, в якому проживає ОСОБА_4 , а також приміщень побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення, підсобних і нежитлових приміщень, що відносяться до даного будинку, розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1 .
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 21 травня 2019 року адвокату ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 , відмовлено у відкритті провадження за його апеляційною скаргою на вказану ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 травня 2019 року, стверджуючи, що всупереч правовій позиції, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року №237/1459/17, а також практиці Європейського суду з прав людини, його було позбавленоправа на апеляційне оскарження, а тому суд апеляційної інстанції незаконно відмовив у відкритті апеляційного провадження.
Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_4 , та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Проте, як неодноразово наголошував Верховний Суд, ст. 129 Конституції України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. Норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження). Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ, що надходять до судів апеляційної інстанції та створення умов для ефективного використання обмежених ресурсів судової влади.
Така позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, цей Суд у своєму Рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Ухвала слідчого судді, якою надано дозвіл на обшук будинку без номера, в якому проживає ОСОБА_4 , а також приміщень побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення, підсобних і нежитлових приміщень, що відносяться до даного будинку, розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1 , за законом не підлягає оскарженню в порядку апеляційної процедури.
В аспекті викладеного не є прийнятними доводи скаржника, що суд апеляційної інстанції повинен розглянути апеляційну скаргу, оскільки згідно з положеннями ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 309 КПК визначено перелік ухвал слідчих суддів, які підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування. До числа цих ухвал не відносяться ухвали слідчих суддів щодо надання дозволу на обшук.
За правилами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Отже, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, і відмовивши у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на вищевказану ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, твердження ОСОБА_4 про те, що суд незаконно відмовив у відкритті апеляційного провадження, суперечать наведеним вимогам кримінального процесуального закону.
Вказане узгоджується з правовим висновком зробленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року №237/1459/17, а тому Суд вважаєнеобґрунтованим посилання в касаційній скарзі ОСОБА_4 на правову позицію Великої палати Верховного Суду у справі №237/1459/17, в якій мова йшла про ухвали слідчих суддів про призначення позапланових перевірок, постановлення яких не передбачене КПК, і можливість їх оскарження в апеляційному порядку. У даному випадку під час розгляду клопотання слідчим суддею прийняте рішення, яке випливає зі змісту статей 234-235 КПК.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, у касаційній скарзі не наведено.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК, Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 травня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09 квітня 2019 року про надання дозволу на обшук у кримінальному провадженні № 0000006.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3