ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 192/1458/19
Провадження № - 1в/201/785/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву адвоката ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» Міністерства юстиції України, засудженого вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області 02.03.2017 за ст. 186 ч.3, ст. 357 ч.1, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, раніше судимого:

-06.07.2016 року Орджонікідзевським міським судом за ч.1 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосування ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
В судовому засіданні приймали участь:

засуджений (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4

захисник ОСОБА_3

прокурор ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про умовнодострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те що, його підзахисний за період відбування покарання характеризується задовільно, стягнень не має, порушення режиму утримання не допускав, має одне заохочення, вину у скоєному злочинні усвідомив, також має дружину, яка на даний час вагітна та потребує допомоги.

Представник виправної колонії у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Засуджений підтримав заяву свого захисника, проти чого заперечувала прокурор.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого вважає, що заява захисника не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_4 в ДУ «Солонянська ВК №21» знаходиться з 14.09.2017, на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований до дільниці КПЦ.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_4 характеризується посередньо, має одне стягнення, заохочень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Намагається утримувати у чистості та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись пожежної безпеки і безпеки праці. Не бере особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, на даний період ОСОБА_4 має одне стягнення, заохочень не має.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується посередньо.

Щодо посилання засудженого та його захисника на відсутність в засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії, суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Також судом враховано те, що ОСОБА_4 був засуджений за вчинення тяжкого злочину, проте не зробив для себе належних висновків, і знову вчинив злочин, що характеризує засудженого як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності, а вказана поведінка, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у засудженого щодо своєї поведінки після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_4 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, тому суд оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що є підстави для відмови в задоволенні клопотання.

На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Повний текст ухвали буде проголошено 16.12.2019 о 10-10 годині.

Головуючий: суддя ОСОБА_1