Справа № 548/1018/16-к
Провадження № 1-кп/539/7/2019
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю : прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представників потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни Полтавської області кримінальне провадження №0000491 по обвинуваченню :

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кузубівка Хорольського району Полтавської області, громадянки України, мешканки: АДРЕСА_1 , освіта вища, не одруженої, приватного підприємця, раніше не судимої,

у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Кузубівка Хорольського району Полтавської області, громадянки України, мешканки: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої,

у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України,

В С Т А Н О В И В :

10 серпня 2015 року близько 12 год. 05 хв. ОСОБА_12 , перебуваючи в приміщенні Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, звернулась до секретаря Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області ОСОБА_8 , призначеної на посаду рішенням Андріївської сільської ради від 16.11.2010 року, з вимогою видати їй довідки, на що отримала правомірну відмову секретаря сільської ради.

Про відмову секретаря сільської ради ОСОБА_8 видати довідку, ОСОБА_12 повідомила своїй матері ОСОБА_11 , яка в цей час перебувала біля приміщення кабінету секретаря Андріївської сільської ради.

У зв`язку з відмовою у видачі довідки у ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виникла злість на секретаря сільської ради ОСОБА_13 .

Після цього, цього ж дня 10.08.2015 року близько 12 год. 15 хв. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зайшли до службового кабінету секретаря Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області ОСОБА_8 , де діючи умисно та групою осіб, достовірно знаючи, що ОСОБА_13 є службової особою і виконує службові обов`язки, нанесли ОСОБА_13 удари в різні частини тіла і голови, а саме : ОСОБА_11 нанесла ОСОБА_13 один удар по голові жіночою сумкою, один удар ногою по правому стегну, один удар кулаком по кисті правої руки, а також тягала ОСОБА_13 за волосся, при цьому вирвавши пасмо волосся; ОСОБА_12 нанесла ОСОБА_13 нігтями руки подряпини на обличчі, шиї та грудній клітці зліва, нанесла декілька ударів рукою по голові, два удари ногою по лівому стегну, один удар ногою по зовнішній і внутрішній частині передпліччя лівої руки, в результаті чого спільними діями ОСОБА_12 та ОСОБА_11 спричинили потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді множинних синців на лівому плечі, правій кисті, правому стегні, припухлості м`яких тканин на голові та правій кисті, лінійних подряпин на обличчі, шиї, лівій молочній залозі, грудній клітці, правому плечі, поверхневої рани на правій кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи №134 від 11.08.2015 року являються легкими тілесними ушкодженнями.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України не визнала і пояснила, що вона зареєстрована приватним підприємцем і займається оформленням паїв. 10.08.2015 року до Андріївської сільської ради її привезла на власному автомобілі її мати - ОСОБА_11 для отримання довідок у секретаря. У приміщенні сільської ради на неї вже чекали ОСОБА_14 і ОСОБА_15 - її клієнти, яким вона збирає та оформляє документи для отримання паїв. У холі приміщення також сиділи дві жінки. Одна із них - ОСОБА_16 . Мати їй повідомила, що ОСОБА_16 телефонувала до них з приводу оформлення паю. Секретаря на робочому місці не було. Після того як секретар ОСОБА_8 повернулась - вона разом із ОСОБА_14 взяла йому довідку, а потім разом із ОСОБА_15 оформила довіреність на своє ім?я, яку посвідчила секретар. ОСОБА_12 надала секретарю довіреність, видану на її ім?я ОСОБА_17 з метою отримати довіку, але секретар повідомила, що вказана довіреність не відповідає встановленим вимогам та запропонувала приїхати ОСОБА_17 та отримати довідки особисто. На пояснення, що вказана особа немає такої можливості, секретар ніяким чином не відреагувала. Із тієї ж підстави секретар відмовила у видачі довідки на ім?я ОСОБА_18 . Крім того, секретар ОСОБА_8 відмовила у повторній видачі оригіналів довідок на ім?я ОСОБА_19 . Такі оригінали необхідні були для звернення із позовною заявою до суду. ОСОБА_12 вважала відмову секретаря неправомірною. Секретар не вказала на підставі яких нормативно-правових актів вона відмовила у видачі докуменітв. ОСОБА_8 вимагала, щоб вона залишила кабінет, оскільки у фойє ще чекають люди. До секретаря зайшли ОСОБА_16 і ОСОБА_20 , а вона вийшла з кабінету. Розплакалась, віддала папку матері і розповіла про те, що секретар відмовила у видачі довідок. Потім вона вийшла в коридор, звідки почула крики. Побігла до кабінету секретаря і побачила там матір, яка була в зігнутому стані, а секретар, тримаючи рукою за волосся, била її кулаком по голові та спині. ОСОБА_8 притягла матір до металевих грат і наносила їй удари. У матері була кров на обличчі. ОСОБА_12 прохала ОСОБА_8 заспокоїтися. Через деякий час вона побачила, як матір впала на підлогу та вдарилася потилицею. На підлогу матір штовхнула ОСОБА_8 . У кабінеті також знаходились ОСОБА_16 і ОСОБА_20 , які у бійку не втручались. Потім підійшов ОСОБА_21 , який запропонував свою допомогу, але вона відмовилась. Матір погано себе почувала. Коли поправляла волосся матері, то випало пасмо волосся. Матір забрала «швидка допомога». Сумки залишилися в кабінеті секретаря. ОСОБА_8 відмовилася їх повернути, сказала, що віддасть після того, як приїде поліція. Також ОСОБА_8 сказала, що вони її побили. ОСОБА_12 стверджує, що не наносила тілесних пошкоджень ОСОБА_8 і не погрожувала їй. Після вказаної події тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_8 вона не помітила.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України не визнала і пояснила, що вона 10.08.2015 року близько 9-00 години привезла ОСОБА_12 до Андріївської сільської ради для зустрічі із людьми. У холі приміщення сільської ради знаходились ОСОБА_16 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 . Секретаря в кабінеті не було. ОСОБА_22 приїхала близько 11-00 год. ОСОБА_12 зайшла до секретаря спочатку із ОСОБА_14 , а потім із ОСОБА_15 . Після того як ОСОБА_15 вийшов із кабінету секретаря, то розповів їй, що ОСОБА_8 відмовила ОСОБА_12 у видачі довідки на ім?я одного із її клієнтів. Він знає цю людину, вона хвора і не може ходити. Із кабінету секретаря вийшла ОСОБА_12 , сказала, що їй відмовили у видачі довідок, почала плакати і вийшла із холу. ОСОБА_14 пішов за нею. У кабінет зайшли ОСОБА_16 і ОСОБА_20 . Після цього вона зайшла до секретаря, щоб розпитати що трапилось, але ОСОБА_8 почала вимагати, щоб вона покинула кабінет. Вона відмовилась. Тоді ОСОБА_8 схопила її за волосся, тягала по кабінету, била кулаками по спині і по голові, вдавлювала її в грати. Вона кликала на допомогу ОСОБА_12 . Відкривши грати, ОСОБА_8 виштовхнула її з кабінету, а вона впала і вдарилась головою об підлогу. ОСОБА_16 і ОСОБА_20 на події не реагували. Після того як ОСОБА_12 намагалась поправити їй волосся, у неї випало із голови пасмо. ОСОБА_12 просила ОСОБА_8 повернути їм сумки, але та відмовила. Пізніше приїхала «швидка допомога» і забрала її. Умисно тілесні ушкодження ОСОБА_8 вона не наносила. Можливо і завдала тілесні ушкодження ОСОБА_8 з необережності. Із приводу нанесених їй ОСОБА_8 тілесних ушкоджень порушено кримінальну справу.

Суд вважає, що вина ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, підтверджується дослідженими в ході судового розгляду справи доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 10.08.2015 року до неї в кабінет з?явилися ОСОБА_12 та ОСОБА_14 з метою оформити доручення на ОСОБА_12 на ведення спадкової справи після смерті його матері та отримати довіку. Вона також готувала довідки про приписку померлої матері та склад сім`ї на момент її смерті. З`ясувалося, що спадкодавець ОСОБА_23 та спадкоємець ОСОБА_14 були зареєстровані за різними адресами. При цьому, ОСОБА_12 почала прохати видати їй довідку, в якій би адреса реєстрації померлої співпадала б з адресою її сина, на що вона відмовилась та пояснила, що довідку вона може видати тільки на підставі записів погосподарської книги і згідно цих записів і надала довідку. Після цього ОСОБА_12 розсердилася. ОСОБА_14 отримав довідку та вийшов із кабінету. Після цього до кабінету знову зайшла ОСОБА_12 разом із ОСОБА_15 якому в інтересах ОСОБА_14 потрібно було письмово посвідчити про те, що ОСОБА_23 дійсно була матір`ю ОСОБА_14 , вже була обідня перерва та вона вирішили відкласти дане питання на другу половину дня, сказавши про це ОСОБА_24 , після чого він вийшов. Після цього ОСОБА_12 сіла на її стіл і повідомила, що їй потрібні довідки для жителів із Луганської області, на що вона відповіла, що для отримання довідки потрібне доручення. Після цього ОСОБА_12 спитала, чи на ОСОБА_25 теж потрібне доручення, на що вона відповіла, що так. Після чого ОСОБА_12 розгнівана вийшла з кабінету. Після цього до неї до кабінету зайшли ОСОБА_16 і ОСОБА_20 , а потім відкрились двері і з криком зайшла ОСОБА_11 , яка розгнівано запитувала, чому вона відмовила її дочці у видачі довідки. ОСОБА_12 у цей час знаходилась на вході в кабінет. ОСОБА_11 підійшовши до її столу, почала розкидати документи та вдарила сумкою по голові. Коли вона піднялась із-за столу, сумкою її також вдарила ОСОБА_12 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 схопили її за волосся, ОСОБА_12 іншою рукою шкрябала їй обличчя, шию, груди, при цьому вони говорили, що це за те, що вона не видала довідку. В цей час в кабінеті знаходились ОСОБА_16 і ОСОБА_20 . ОСОБА_11 потягнула її за волосся до виходу з кабінету та вдавила об металеві грати, а ОСОБА_12 рукою наносила їй удари по голові, тримаючи іншою за волосся. Також ОСОБА_11 та ОСОБА_12 наносили їй удари ногами по стегну та передпліччі. Коли тягли її в коридор, то вона трималася за грати. ОСОБА_11 вирвала у неї жмут волосся. В той час, коли вона закривала грати на дверях, ОСОБА_11 вдарила її кулаком по правій руці. Бачила як ОСОБА_12 декілька разів вдарила ляпасами ОСОБА_11 промовляючи: «мамо, це я». Після цього вона зателефонувала в поліцію, до сільського голови та до свого чоловіка і розповіла про те, що сталось. На ній був порваний одяг, йшла кров із пальця правої руки, була кров на обличчі. Данилейки просили повернути сумки, оскільки в них знаходиться дорогий телефон на що вона відмовила, сказала, що віддасть після того, як приїде поліція. Двері у кабінет були постійно відкриті, закриті лише грати. Сумки Данилейки забрали після приїзду поліції. Наступного дня вона звернулась до Хорольскої ЦРЛ за медичною допомогою, першу допомогу надала собі сама. Під час події вона ударів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не наносила. Нецензурно вона не висловлювалась, нікого із кабінету не викидала. Сама вона не падала і свідомості не втрачала. Інших осіб, крім вказаних нею, на місці події не було, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_21 очевидцями події не були. Під час приїзду поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не заявляли про пропажу своїх речей. Із ОСОБА_28 у неї до цього неприязних відносин не було. Вважає, що тілесні ушкодження нанесли їй через те, що вона відмовила у видачі довідки. Відмовила у видачі довідки відповідно до ст. 8 ЗУ «Про нотаріат». Документи ОСОБА_24 не відповідали вимогам, це був аркуш паперу, на якому не вказано що це заява чи клопотання. Під час події ОСОБА_11 їй завдала удар сумкою по голові, удар ногою по правому стегну, удар кулаком по середньому пальцю руки (в той момент, коли вона закривала грати), а також тягала за волосся, вирвала жмут волосся. ОСОБА_12 її тягала за волосся, шкрябала нігтями обличчя, шию, груди, нанесла приблизно 10 ударів кулаком по голові, 2 удари ногою у ліве стегно, 1 удар у зовнішню частину лівого плеча, 1 удар у ногою у внутрішню частину лівого плеча. Після того, як все трапилося, до грат підходила ОСОБА_29 та просила віддати сумки ОСОБА_28 ;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка пояснила, що 10.08.2015 року вона разом із іншої жінкою ОСОБА_16 прибули до секретаря сільської ради ОСОБА_8 у справі. В цей час до кабінету забігла жінка і просила пояснити чому секретар відмовила її дочці у видачі довідки. Секретар відповіла, що немає на це права. Після цього жінка стала розкидати документи на столі секретаря вдарила секретаря сумкою по голові. Потім до кабінету вбігла інша жінка і почала дряпати секретаря нігтями. Разом вони кричали, тягали секретаря за волосся, били секретаря руками та ногами. На тілі ОСОБА_8 вона бачила тілесні ушкодження, на секретарі був порваний одяг. Якимось чином ОСОБА_8 вдалось зачинити за собою грати і ці жінки опинилися в коридорі. Після цього жінки просили, щоб повернули їм сумки, оскільки в них знаходиться дорогий телефон. Сумок ніхто не чіпав. Під час події була ще ОСОБА_16 . Інших свідків у кабінеті та в коридорі не було. Бачила як під час події ОСОБА_11 вдарила секретаря сумкою по голові, ногами двічі по нозі, а ОСОБА_12 нігтями дряпала лице і шию, тягала за волосся, порвала одяг. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 самостійно собі тілесних ушкоджень не наносили. Вона та ОСОБА_16 кричали на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . ОСОБА_8 їх не била, а лише виштовхувала із кабінету руками. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сказали їм, щоб вони говорили, що нічого не бачили. Вона та ОСОБА_16 перебували на місці події до того часу, поки приїхала поліція. Після того як секретар закрила грати, помітила що у секретаря подряпане обличчя та вирваний жмут волосся на підлозі;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що 10.08.2015 року близько обідньої перерви перебувала в кабінеті у секретаря Андріївської сільської ради Лебедки, коли до кабінету спочатку зайшла ОСОБА_11 , а потім за нею ОСОБА_12 . ОСОБА_11 сказала до секретаря ОСОБА_30 чому вона не видає довідку, а та їй відповіла, що не має права її видавати, після цього ОСОБА_11 розкидала папери секретаря, вдарила Лебедку сумкою по голові, тягала її за волосся. ОСОБА_12 била Лебедку ногами по ногах, кулаками по голові та подряпала її нігтями. Все це тривало до тих пір, поки ОСОБА_31 не закрила грати до кабінету. Таким чином грати були замкнуті до приїзду працівників поліції, до цього часу і вона там була. Під час цих подій вона ( ОСОБА_32 ) казала ОСОБА_11 та ОСОБА_12 «що ви робите». Після того, що сталося ОСОБА_11 казала їй ( ОСОБА_32 ), що «вона нічого не бачила». Крім неї, ОСОБА_33 , ОСОБА_30 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 там більше нікого не було. Лебедка у відповідь на дії ОСОБА_28 останнім тілесні ушкодження не наносила. Коли їхала додому, то ОСОБА_12 сказала їй щоб вона сідала до них в таксі, по дорозі їй почали погрожувати, казали, що вона багато балакає, після чого вона ( ОСОБА_32 ) вийшла із таксі;

- показаннями свідка ОСОБА_34 , який пояснював, що являється чоловіком потерпілої ОСОБА_8 10.08.2015 року близько 12 год. йому зателефонувала дружина ОСОБА_8 та повідомила що її побили та попросила, щоб він приніс їй води. Коли він приїхав до сільради, то побачив ОСОБА_8 , у якої було подряпане обличчя, груди, побитий палець, із якого йшла кров, при цьому грати в кабінет секретаря були зачинені, а двері відчинені. В кабінеті за гратами сиділа ОСОБА_8 , ОСОБА_32 і ОСОБА_33 . ОСОБА_12 і ОСОБА_11 сиділи у фойє та просили віддати їм сумки. Ввечері він побачив у ОСОБА_8 також тілесні ушкодження і на ногах, а саме синяки;

-показаннями свідка ОСОБА_35 , яка пояснила, що знає ОСОБА_8 по роботі, ОСОБА_12 є її хрещениця, а ОСОБА_11 її кума. Влітку 2015 року вона проходила повз ОСОБА_36 сільраду, де бачила ОСОБА_12 , яка була дуже засмучена. Сумки ОСОБА_28 знаходилися в кабінеті секретаря ОСОБА_8 , ОСОБА_31 казала, що віддасть їх тільки в присутності працівників поліції. В кабінеті із ОСОБА_8 також перебували ОСОБА_32 і ОСОБА_33 ;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що влітку 2015 року ОСОБА_12 робила йому документи на спадщину і він з нею заходив до кабінету секретаря Андріїівської сільради ОСОБА_8 . Потім він вийшов із кабінету та туди зайшов ОСОБА_24 . Він ( ОСОБА_26 ) вийшов на вулицю, через деякий час до нього на вулицю вийшов і ОСОБА_24 . Там вони чули розмову на підвищених тонах. Після чого ОСОБА_24 пішов. Потім вийшли ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , від яких він дізнався, що вони посварилися із ОСОБА_37 та ОСОБА_12 сказала, що ОСОБА_31 вдарила її матір об решітку. Як саме відбувалися події він не бачив. По ньому в цей день всі документи були зроблені;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що близько 2-3-х років назад він перебував в приміщенні Андріївської сільради з приводу оформлення довіреності для того, щоб ОСОБА_12 оформила йому пай. До кабінету секретаря ОСОБА_8 він зайшов разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Пробув у кабінеті близько 5 хвилин, після чого разом із ОСОБА_11 вийшов із кабінету, а ОСОБА_12 залишилася в кабінеті із ОСОБА_8 . За дверима чув як ОСОБА_12 просила ОСОБА_8 видати довідку, на що ОСОБА_31 відмовила їй, дана розмова була на підвищених тонах. Потім він не дочекався як вийде із кабінету ОСОБА_12 та сам вийшов із приміщення сільради, а ОСОБА_11 залишилася в коридорі. Бачив як на вулиці під сільрадою стояв Старосвіт;

- показаннями свідка ОСОБА_38 , яка пояснила, що у 2015 році ОСОБА_11 була госпіталізована у травматологічне відділення. Наступного дня ОСОБА_11 звернулася з приводу госпіталізації в неврологічне відділення, самостійно покинувши травматологічне відділення та відмовившись там проходити лікування. Зі слів ОСОБА_11 , остання отримала удар металевими дверима по голові;

- заявою ОСОБА_8 від 10.08.2015 року на ім`я начальника Хорольського РВ, згідно якої вона прохала притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які 10.08.2015 року близько 12-30 год. в с. Андріївка Хорольського району Полтавської області у її службовому кабінеті секретаря сільської ради спричинили їй тілесні ушкодження (т.2 а.с. 180). Суд вважає, що не впливає на прийняте судом рішення той факт, що відомості до ЄРДР внесено, як зазначено у витягу (т.2 а.с. 178), на підставі заяви « ОСОБА_8 », оскільки як встановлено під час розгляду справи потерпілою у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_8 . Таким чином, у витягу із ЄРДР допущено граматичну помилку у написанні прізвища ОСОБА_8

- рішенням Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 16.11.2010 року № 03-1, яким обрано секретарем Андріївської сільської ради депутата від Андріївського виборчого округу №2 ОСОБА_8 ; визначено секретарю сільської ради ОСОБА_8 здійснювати одночасно повноваження секретаря виконкому; покладено відповідно до ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» на секретаря сільської ради ОСОБА_8 повноваження щодо здійснення нотаріальних дій (т.2 а.с. 182);

- посадовою інструкцією секретаря Андріївської сільської ради, із якою ОСОБА_8 ознайомилася 02.12.2013 року, якою визначено повноваження, функціональні обов`язки та права службової особи секретаря Андріївської сільської ради (т.2 а.с. 183-184);

- розпорядженням Андріївського сільського голови від 23.11.2010 року № 14 про організацію особистого прийому громадян сільським головою та секретарем Андріївської сільської ради, яким відповідно до ст. ст. 42, 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», ст.10 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» встановлено прийом громадян секретарем сільради ОСОБА_8 , а саме в понеділок з 08.00 год до 12.00 год. та з 14.00 год. до 17.00 год. та в четвер з 08.00 год до 12.00 год. та з 14.00 год. до 17.00 год. із якого убачається, що на час спричинення 10.08.2015 року обвинуваченими ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, остання виконувала свої посадові обов`язки секретаря сільської ради щодо здійснення прийому громадян згідно ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗУ «Про звернення громадян», а тому була службовою особою у розумінні ч.2 ст. 350 КК України (т.2 а.с. 185);

- дослідженою в судовому засіданні медичною карткою амбулаторного хворого, згідно якої потерпіла ОСОБА_8 звернулася за медичною допомогою до Хорольської ЦРЛ 11.08.2015 року та у ній зафіксовано записи лікарів щодо отриманих ОСОБА_8 10.08.2015 року тілесних ушкоджень, їх симптомів та діагноз лікарів (т.2 а.с. 186-188);

- згідно листка непрацездатності АГЧ №124499, секретар Андріївської сільської ради ОСОБА_8 перебувала на амбулаторному лікуванні в Хорольській ЦРЛ з 11.08.2015р. по 14.08.2015р. та з 15.08.2015р. по 19.08.2015р. у зв`язку з спричиненням їй обвинуваченими тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 189);

- висновком експерта від 11.08.2015 року № 134, згідно якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді множинних синців на лівому плечі, правій кисті, правову стегні, припухлості м`яких тканин на голові та правій кисті утворилися від дії тупих предметів з обмеженою, контактуючою поверхнею. Такими предметами могли бути пальці кистей нападника стиснуті в кулак. Лінійні подряпини на обличчі, шиї, лівій молочній залозі, грудній клітці, правому плечі, поверхнева рана на правій кисті утворилися від дії предметів із загостреними кінцями. Такими предметами могли бути нігті пальців рук. Дані ушкодження могли утворитися при вказаних обставинах та у вказаний строк, як вказує підекспертна та як вказано в описовій частині постанови і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження згідно п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; виходячи з кількості виявлених зовнішніх ушкоджень, заподіяних ОСОБА_8 , їх характеру та розташування, можна припустити, що їй було нанесено не менше 6-ти ударів, із них в область голови не менше 1-го удару, в область лівої руки не менше 2-х ударів, в область правої руки не менше 1-го удару, в область лівого стегна не менше 2-х ударів; неможливо виключити утворення припухлості м`яких тканин на голові при падінні потерпілої з висоти власного зросту або ударом об тверду поверхню; судово-медичні дані, що дозволяють судити про конкретне взаєморозташування потерпілої та нападника (-ів) в момент заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, відсутні, але можна припустити, що в момент отримання вищевказаних тілесних ушкоджень підекспертна вірогідніше за все, знаходилася у вертикальному положенні тіла або близькому до нього положенні; неможливо виключити утворення синців по тильній поверхні правої кисті, на рівні 2 п`ястної кістки та по тильній поверхні середнього міжфалангового суглобу 3-го пальця правої кисті, внаслідок нанесення ударів іншій людині (т.2 а.с. 192-193);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_8 від 26.08.2015 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_8 на місці події розповіла та показала як саме їй були нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_11 та ОСОБА_12 10.08.2015 року в службовому кабінеті секретаря Андріївської сільради. А саме потерпіла показала як саме ОСОБА_11 завдала їй удар жіночою сумкою в область голови, удар лівою ногою по її правому стегну, удар ногою по її лівій нозі, удар кулаком по кисті її правої руки, вирвала з голови пасмо волосся. Також ОСОБА_8 показала як саме ОСОБА_12 хапала її за волосся та нігтями правої руки подряпала її ліву сторону обличчя, шиї і грудної клітки, наносила удари кулаком по голові, нанесла два удари ногою по її нозі в область стегна, удар ногою по зовнішній частині передпліччя лівої руки, удар ногою по внутрішній частині передпліччя лівої руки; один удар правою ногою по передпліччю лівої руки (т.2 а.с. 200-221);

- висновком експерта від 25.09.2015 року № 134-А/172, згідно якого тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 у вигляді множинних синців на лівому плечі, правій кисті, правому стегні, припухлості м`яких тканин на голові та правій кисті утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею. Такими предметами могли бути пальці кистей нападника стиснуті в кулак. Лінійні подряпини на обличчі, шиї, лівій молочній залозі, грудній клітці, правому плечі, поверхнева рана на правій кисті утворилися від дії предметів із загостреними кінцями. Такими предметами могли бути нігті пальців рук. Всі вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися при вказаних обставинах та у вказаний строк, як вказує підекспертна та як вказано в описовій частині постанови і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах викладених в ході допиту потерпілої від 25.08.2015 року. Вказати які удари нанесла ОСОБА_11 , а які ОСОБА_12 не представляється можливим, так як вони наносились в короткий проміжок часу, майже одночасно. Показання потерпілої ОСОБА_8 , дані нею в ході проведення слідчого експерименту 26.08.2015 року, вцілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, встановленим при судово-медичній експертизі ОСОБА_8 . Лінійні подряпини на обличчі, шиї, лівій молочній залозі, грудній клітці, правому плечі, поверхнева рана по долонній поверхні правої кисті утворилися від дії предметів із загострені кінцями. Такими предметами могли бути нігті пальців рук нападника. Потерпілій було нанесено не менше одного удару предметом із загостреним кінцем та не менше одного удару тупим предметом в область правої кисті. Синці на правому передпліччі та тильній поверхні правої кисті характерні для самозахисту. Припухлість м`яких тканин на голові утворилися від дії тупого предмету, вірогідніше за все від ударів пальцями кисті стиснутими в кулак. (т.2 а.с. 222-223);

- протоколом огляду від 26.08.2015 року, в ході якого у потерпілої ОСОБА_8 було вилучено блузку зеленого кольору із пошкодженнями у вигляді відірваних гудзиків, у яку потерпіла була одягнута на час вчинення злочину, медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_8 , та пасмо волосся ОСОБА_8 (т.2 а.с. 225-227);

- показаннями свідка ОСОБА_39 , яка пояснила, що працює в Андріївській сільській раді техпрацівницею. Влітку вона приблизно після 14 год. прибирала у сільраді та біля входу до кабінету секретаря сільради на підлозі виявила волосся та про це вголос сказала, на що із кабінету вийшла секретар ОСОБА_8 та сказала що це її волосся;

- протоколом відібрання зразків від 26.08.2015 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_8 було відібрано біологічні зразки волосся для проведення експертизи (т.2 а.с. 229-230);

- протоколом відібрання зразків від 15.10.2015 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_8 було відібрано біологічні зразки крові для проведення експертизи (т.2 а.с. 232-233);

- висновком експерта від 06.11.2015 року №923, згідно якого кров ОСОБА_8 належить до О?? 1 групи, якій властиві антиген Н та ізогемаглютиніни анти-А і анти-В. В її волоссі виявлений антиген Н. 15 об`єктів (№1-15) із жмутка, що видала ОСОБА_8 є волоссям людини і походять з голови. Характер їх кореневих кінців свідчить про те, що це волосся вирване. В одній волосині є пошкодження характерне для дії тупого твердого предмету. На 14 інших волосинах пошкоджень не виявлено. Такі характерні пошкодження зустрічаються і серед зразків волосся з голови ОСОБА_8 . При морфологічному дослідженні 5 волосин (об`єкти № 2,11-13, 15, які містять зернистий пігмент у кореневих кінцях), що видала ОСОБА_8 , схожі між собою та з 5 волосинами (об`єкти №17, 20, 31, 32, 35, які містять зернистий пігмент у кореневих кінцях) з голови ОСОБА_8 за основними морфологічними ознаками. 10 волосин (об`єкти № 1,3-10, 14) із жмутка , що видала ОСОБА_8 є сиве. 20 волосин (об`єкти №16,18, 19, 21-30, 33,34, 36-40) зразків волосся з голови ОСОБА_8 також є сиве. Усі 15 волосин (об`єкти №1-15) із жмутка, що видала ОСОБА_8 піддавались фарбуванню в середніх та периферичних відділах, так як і все волосся з голови ОСОБА_8 . При серологічному досліджені у 15 волосин (об`єкти №1-15) із жмутка, що видала ОСОБА_8 виявлений антиген Н за ізосерологічною системою АВО. Узагальнюючи дані морфологічного та серологічного дослідження слід прийти до висновку, що 15 волосин із жмутка , що видала ОСОБА_8 можуть походити від ОСОБА_8 (т.2 а.с. 237-239);

- допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_40 пояснила, що вона проводила судову експертизу по наданому слідчим волоссю. В ході проведення експертизи було встановлено, що все надане на експертизу волосся може походити від ОСОБА_8 . Що стосується написів прізвищ понятих на бірках на речових доказах, то на даний час не може нічого сказати, оскільки речові докази вже повернуті, на вказаних бірках прізвища були написані рукописним текстом, а тому могли бути невірно прочитані написи щодо конкретного прізвища понятого.

- допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий ОСОБА_41 пояснила, що зараз працює заступником начальника Хорольського РВ, на час досудового розслідування працювала слідчим Хорольського РВ, який здійснював досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. У даному кримінальному провадженні проводила слідчі дії, в тому числі допитувала свідків. Виносила постанову 15.09.2015 року про проведення експертизи. Після чого від експерта надійшло клопотання щодо можливості застосування руйнуючих методів і потім нею була винесена та підписана інша постанова від 28.09.2015 року про проведення експертизи, яка відрізнялася від попередньої датою та останнім пунктом щодо руйнуючих методів.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.02.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_11 як таку, яка 10.08.2015 року спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_8 (т.2 а.с. 245-247);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.02.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_20 впізнала ОСОБА_12 як таку, яка 10.08.2015 року спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_8 (т.2 а.с. 248-250);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_12 як таку, яка 10.08.2015 року спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_8 (т.3 а.с. 12-14);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.02.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_16 впізнала ОСОБА_11 як таку, яка 10.08.2015 року спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_8 (т.3 а.с. 15-17);

- протоколом слідчого експерименту від 16.02.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_20 на місці події розповіла та показала як саме 10.08.2015 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а саме як ОСОБА_11 нанесла ОСОБА_8 удар жіночою сумкою по голові, схопила її та тягла за волосся, як ОСОБА_12 своєю правою рукою подряпала обличчя та грудну клітку ОСОБА_8 і також тримала ОСОБА_8 за волосся. ОСОБА_20 показала, де саме бачила тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_8 , а саме на лівій руці та лівій нозі, а також бачила жмут волосся із голови ОСОБА_8 (т.2 а.с. 98-107);

- протоколом слідчого експерименту від 19.02.2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_16 на місці події розповіла та показала як саме 10.08.2015 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а саме як ОСОБА_11 нанесла ОСОБА_8 удар жіночою сумкою по голові, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_12 схопили ОСОБА_8 за волосся та тягли її до виходу із кабінету, як ОСОБА_12 ногою нанесла удар ОСОБА_8 по лівій нозі. Після події бачила у ОСОБА_8 розірваний одяг, подряпини на обличчі, шиї, грудній клітині та напухший палець на руці (т.3 а.с. 2-7);

- висновком експертизи від 23.02.2016 року №134-Б/44, згідно якого показання свідка ОСОБА_20 , дані нею в ході слідчого експерименту від 16.02.2016 року, в основному відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманим в ході проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 ; показання свідка ОСОБА_16 , дані нею в ході слідчого експерименту від 19.02.2016 року, в основному відповідають об`єктивним судово-медичним даним, отриманим в ході проведення судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 (т.3 а.с. 9-11);

- дослідженими в судовому засіданні речовими доказами, саме зразками волосся, які були відібрані у потерпілої ОСОБА_8 , волоссям, яке видала працівникам поліції ОСОБА_8 та яке було вирване у неї в ході вчинення злочину, зразком крові потерпілої ОСОБА_8 , блузкою ОСОБА_8 , у яку вона була вдягнута на час вчинення злочину, із слідами пошкоджень у вигляді відірваних гудзиків та порваності самої блузки, медичною карткою амбулаторного хворого Хорольської ЦРЛ ОСОБА_8 .

Таким чином, не визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 своєї вини у вчиненому злочині, суд розцінює як спосіб їх захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на необхідність виправдання обвинувачених, враховуючи наступне.

В ході судового розгляду справи достовірно встановлено, що на час вчинення злочину, між потерпілою та обвинуваченими не було ніяких особистих відносин, в тому числі неприязних, які б дозволяли розцінювати дії обвинувачених щодо потерпілої як такі, що були вчинені з інших причин, аніж у зв`язку зі здійсненням потерпілою службової діяльності.

Викладене також підтверджується тим, що вищевказані події відбувалися на робочому місці секретаря Андріївської сільської ради ОСОБА_8 , під час здійснення нею особистого прийому згідно встановленого розпорядженням Андріївського сільського голови графіку прийому громадян та який здійснювався у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Таким чином, дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стосовно потерпілої ОСОБА_8 , які виразилися у спричиненні їй тілесних ушкоджень, були вчинені у зв`язку з її службовою діяльністю.

На вищезазначене вказує послідовність подій, за яких відбулося вчинення злочину. Так, вчиненню злочину передувало звернення до секретаря обвинуваченої ОСОБА_12 з питання видачі довідки та у зв`язку з відмовою її видати у ОСОБА_12 виникла злість, про факт даної події вона розповіла своїй матері ОСОБА_11 , яка за власною ініціативою зайшла до кабінету секретаря, хоча питання видачі довідки взагалі не стосувалося ОСОБА_11 та у зв`язку з невидачею довідки ОСОБА_12 у ОСОБА_11 не виникало правових підстав ставити претензії з цього приводу відносно потерпілої.

Також достеменно встановлено, що події відбувалися саме у кабінеті секретаря та на її робочому місці.

При цьому не є підставою вважати, що у даному випадку не був вчинений злочин передбачений ч.2 ст. 350 КК України, як на тому наполягає сторона захисту, оскільки у журналі прийому громадян не було вчинено запис про прийом секретарем обвинуваченої, не було прийнято офіційне рішення щодо відмови у видачі довідки, оскільки системне тлумачення диспозиції ч.2 ст. 350 КК України вимагає лише встановлення факту умисного заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю, що і було встановлено у даному випадку.

Судом також встановлено, що обвинувачена ОСОБА_12 у встановленому Законом порядку не оскаржувала дій чи бездіяльності службової особи секретаря сільської ради ОСОБА_8 , які були вчинені нею на особистому прийомі обвинуваченої 10.08.2015 року.

Сам по собі факт наявності у ОСОБА_12 станом на 10.08.2015 року довіреностей від певних осіб не спростовує факт вчинення даного злочину та не підтверджує незаконності дій потерпілої. Як обвинувачена, так і потерпіла визнавали той факт, що ОСОБА_12 постійно займається наданням юридичної допомоги багатьом особам.

Згідно ст. 50 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар забезпечує зберігання у відповідних органах місцевого самоврядування офіційних документів, пов`язаних з місцевим самоврядуванням відповідної територіальної громади, забезпечує доступ до них осіб, яким це право надано у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Встановлено, що ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 перебуває при виконанні своїх службових повноважень секретаря сільської ради, на грунті раптово виниклого умислу внаслідок обурення через невидачу секретарем необхідних ОСОБА_12 документів за відсутності для цього підстав, спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження.

Таким чином, є підстави вважати, що умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілій у даному випадку було викликано її службовою діяльністю.

Факт спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 і ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_8 підтверджується як показаннями самої потерпілої, які були стабільними впродовж досудового розслідування і розгляду справи в суді та відповідають даним судово медичної експертизи щодо виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, локалізації та механізму їх спричинення, так і показаннями свідків - очевидців ОСОБА_32 і ОСОБА_33 , які є безсторонніми та не зацікавленими особами та у яких відсутні будь-які підстави оговорювати обвинувачених. При цьому показання свідків ОСОБА_32 і ОСОБА_33 надані ними під час проведення слідчих експериментів, також відповідають судово медичним даним виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень.

Суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на необхідність критичної оцінки показань свідків ОСОБА_33 і ОСОБА_32 , оскільки зразу ж після події вони надавали зовсім інші показання з огляду на наступне.

Так, оцінюючи показання свідка ОСОБА_33 , надавані неї під час досудового розслідування та в суді з точки зору їх стабільності та послідовності суд звертає увагу на те, що в день події 10.08.2015 року даний свідок повідомляв про факт спричинення обвинуваченими потерпілій тілесних ушкоджень через невидачу довідки, факт нанесення ними ударів потерпілій сумками в область голови, те, що ініціаторами бійки стали саме обвинувачені, разом із тим, вказані показання даного свідка у відповідному протоколі допиту зафіксовано не свідком особисто, а слідчим з її слів (т.2 а.с. 108).

Свідки сторони захисту ОСОБА_26 і ОСОБА_24 вказували, що вони очевидцями подій не були.

Свідок сторони захисту ОСОБА_21 зазначав, що він не бачив хто і куди завдавав удари, однак вказав, що побачив як секретар ОСОБА_31 викидала зі свого кабінету ОСОБА_11 , яка впала на підлогу, а ОСОБА_31 закрила за собою грати на дверях. Разом із тим дані показання істотним чином не суперечать подіям, які відбувалися 10.08.2015 року у кабінеті секретаря ОСОБА_8 , за яких остання намагалася виштовхати та фактично виштовхала обвинувачених зі свого кабінету, коли її тягли за волосся, та зачинила з собою грати, щоб обвинувачені не змогли знову до неї зайти. При цьому потерпіла та свідки ОСОБА_33 і ОСОБА_32 пояснювали, що більше очевидців побиття ОСОБА_8 не було.

Надаючи оцінку тому факту, що у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження згідно висновку судово - медичної експертизи від 30.05.2019 року №48 у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, які утворилися від дії тупого предмету або при ударі об такий та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, суд вважає за необхідне зазначити наступне (т.4 а.с. 23-24).

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Судом встановлено, що ініціаторами конфлікту та нанесення тілесних ушкоджень потерпілій були саме обвинувачені, при цьому вони діяли спільно та узгоджено, вдвох заподіювали тілесні ушкодження одній особі, а тому у діях ОСОБА_11 відсутній стан необхідної оборони та вона, як і ОСОБА_12 , повинні нести відповідальність за заподіяння потерпілій тих тілесних ушкоджень, які ними були фактично спричинені.

При цьому суд враховує, що в провадженні Хорольського ВП перебуває кримінальне провадження по факту спричинення ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, остаточне рішення у якому може бути прийнято лише у тому кримінальному провадженні.

Судом також встановлено, що умисно завдаючи потерпілій удари, діючи спільно в ході вчинення злочину, умисел ОСОБА_11 і ОСОБА_12 був спрямований на спричинення ОСОБА_8 невизначених тілесних ушкоджень, а тому вони мають нести відповідальність за ті тілесні ушкодження, які фактично настали.

Стороною захисту заявлено клопотання щодо визнання недопустимими доказів, а саме залишків волосся які визнані постановою слідчого від 26.11.2015 року речовими доказами, а також висновку експертизи від 6.11.2015 року. Клопотання мотивовано тим, що при вилученні даного волосся слідчим не вказано місце, де була проведена дана слідча дія. Слідчим експертиза по вилученому волоссю призначалася постановою від 15.09.2015 р., а у висновку експертизи вказано, що вона проведена на підставі постанови слідчого від 28.09.2015 р. У протоколі огляду вказані одні поняті, а у висновку експертизи зазначено, що цілісність конверту не порушена, однак вказано вже інші поняті.

Суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Судом встановлено, що згідно протоколу огляду від 26.08.2015 року у потерпілої ОСОБА_8 було вилучено в тому числі її пасмо волосся. Вказана слідча дія проводилася слідчим ОСОБА_41 за участі двох понятих та потерпілої ОСОБА_8 . Даний процесуальний документ містить всі необхідні реквізити, які передбачені КПК України, при цьому прізвища понятих було написано рукописним текстом.

Як пояснила допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_40 , на бірках упаковки речових доказів прізвища були написані рукописним текстом, а тому могли бути невірно прочитані написи щодо конкретного прізвища понятого, про що і відображено у висновку експертизи.

Встановлено, що ім`я та по-батькові понятих у висновку експертизи вказано так, як і в протоколі огляду.

У висновку експертизи від 06.11.2015 року вказано, що її проведено на підставі постанови слідчого від 28.09.2015 року.

В судовому засіданні судом було встановлено, що слідчим ОСОБА_41 дійсно виносилася та підписувалася постанова від 28.09.2015 року про призначення судово - імунологічної експертизи, на підставі якої дана експертиза і була проведена (т.3 а.с. 187).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка слідчий ОСОБА_41 пояснила, що вона здійснював досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. Виносила постанову 15.09.2019 року про проведення експертизи, після чого від експерта надійшло клопотання щодо можливості застосування руйнуючих методів і потім нею була винесена та підписана інша постанова від 28.09.2015 року про проведення експертизи.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що експертом дана експертиза була проведена за відсутності відповідних підстав та за відсутності процесуального рішення слідчого щодо її призначення.

Таким чином, оцінюючи у даному кримінальному провадженні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_11 і ОСОБА_12 у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України поза розумним сумнівом.

Суд вважає, що вина ОСОБА_12 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю, встановлена і доведена, а її дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 350 КК України, оскільки нею було вчинено даний злочин.

Суд також вважає, що вина ОСОБА_11 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю, встановлена і доведена, а її дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 350 КК України, оскільки нею було вчинено даний злочин.

Обставин справи, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , судом не встановлено.

В якості обставини справи, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , суд визнає вчинення злочину групою осіб, а не групою осіб за попередньою змовою, як вказано в обвинувальному акті з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 28 КК України злочин визнається таким, що вчинений групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Початок вчинення злочину у даному випадку визначається початком виконання його об`єктивної сторони.

Суд вважає, що по справі відсутні докази того, що обвинувачені домовилися про вчинення даного злочину, який полягає у спричиненні потерпілій, як службовій особі, легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю, до початку виконання його об`єктивної сторони.

До даного висновку суд приходить з огляду на характер виникнення та розвитку умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень у кожної із обвинувачених. Так, у ОСОБА_12 це викликано тим, що ОСОБА_13 їй було відмовлено у видачі довідки, а у ОСОБА_11 що в такий спосіб секретар сільської ради, на її погляд, образила її дочку. Також суд враховує обставини, за яких почалося вчинення злочину, а саме - до кабінету секретаря спочатку зайшла ОСОБА_11 та почала висловлювати претензії, розкидала папери, вдарила секретаря сумкою по голові і лише потім почала виконувати об`єктивну сторону злочину обвинувачена ОСОБА_12 , що виразилося у нанесенні нею секретарю тілесних ушкоджень. Дані обставини щодо розвитку подій підтверджуються як показаннями потерпілої, так і показаннями свідків ОСОБА_32 і ОСОБА_33 .

При цьому, про що саме домовлялися та чи домовлялися взагалі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , коли секретарем ОСОБА_12 було відмовлено у видачі довідки та вона вийшла із кабінету до матері, належними доказами встановлено під час розгляду справи не було.

Разом із тим, в ході виконання об`єктивної сторони злочину обвинувачені, наносячи потерпілій тілесні ушкодження, діяли спільно та умисно, їх дії при цьому були узгодженими та обумовленими між собою, дії кожної із обвинувачених на спричинення потерпілій тілесних ушкоджнь охоплювалися умислом одна одної, який був спрямований на заподіяння невизначених тілесних ушкоджень, а тому їх дії мають кваліфікуватися за наслідками, що фактично настали.

Представник потерпілої вважав, що в якості обставини справи, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 є також і вчинення злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку.

Суд з викладеним не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Судом встановлено, що дії обвинувачених кваліфіковано за ч.2 ст. 350 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю, а тому по справі відсутні підстави для врахування обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку, що передбачена у п.4 ч.1 ст. 67 КК України.

Згідно медичних довідок ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебувають (т.3 а.с. 33-35, 40-41).

Cуд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, особу винної ОСОБА_12 , яка раніше не судима, задовільно характеризується за місцем проживання, обставину справи, що обтяжує покарання, думку учасників судового провадження, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_12 за ч.2 ст. 350 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає за можливе відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд враховує особу винної, те, що вона раніше не судима, задовільно характеризується за місцем проживання, вчинений нею злочин не є тяжким, ступінь тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки відповідальність за ч.2 ст. 350 КК України наступає як за заподіяння умисного легкого, так і умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. При цьому сам по собі факт не визнання обвинуваченою вини та не відшкодування нею шкоди, позиція потерпілої та сторони обвинувачення щодо призначення покарання, пов`язаного із його реальним відбуттям, не спростовує висновку суду про те, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування нею покарання у місцях позбавлення волі.

Також суд, керуючись вимогами ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який не є тяжким, особу винної ОСОБА_11 , яка раніше не судима, задовільно характеризується за місцем проживання, обставину справи, що обтяжує покарання, думку учасників судового провадження, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_11 за ч.2 ст. 350 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає за можливе відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд враховує особу винної, те, що вона раніше не судима, задовільно характеризується за місцем проживання, вчинений нею злочин не є тяжким, ступінь тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки відповідальність за ч.2 ст. 350 КК України наступає як за заподіяння умисного легкого, так і умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження. Сам по собі факт не визнання обвинуваченою вини, не відшкодування нею шкоди, позиція потерпілої та сторони обвинувачення щодо призначення покарання, пов`язаного із його реальним відбуттям, не спростовує висновку суду про те, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування нею покарання у місцях позбавлення волі.

Потерпілою по справі ОСОБА_8 заявлено до ОСОБА_11 і ОСОБА_12 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. Згідно позовної заяви також прохала суд стягнути з обвинувачених на її користь судові витрати на правову допомогу в сумі 40 000 грн. та процесуальні витрати на суму 3034,64 грн. (т.2 а.с. 35-39).

Суд вважає за необхідне цивільний позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, враховуючи наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у : фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 10 000 грн. При цьому суд вважає, що моральна шкода, заподіяна ОСОБА_8 , полягає в фізичному болю та стражданнях, яких потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує те, що моральна шкода заподіяна злочином, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, ступінь вини ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , ступінь тяжкості, характер та кількість заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, а саме що їй було умисно заподіяні легкі тілесні ушкодження, вимушеність змін в організації потерпілою свого життя, яка через заподіяні їй тілесні ушкодження була відірвана від роботи та перебувала на лікарняному, вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вимоги ст. 1190 ЦК України про те, що особи, спільними діями яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених на користь потерпілої завдану їй моральну шкоду в солідарному порядку.

Суд вважає безпідставними посилання сторони захисту на те, що в даному випадку потерпіла мала сплатити судовий збір за подачу цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, який розглядається в кримінальному провадженні.

Викладене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові від 23 січня 2019 року по справі №187/291/17 та постанові від 16 травня 2019 року по справі №462/5779/15-к.

Відповідно до квитанції від 25.08.2015 року потерпілою ОСОБА_8 сплачено гонорар своєму представнику адвокату ОСОБА_10 за представництво своїх інтересів в розмірі 20 000 грн. (т.1 а.с. 44).

Також відповідно до квитанції від 06.06.2017 року потерпілою ОСОБА_8 сплачено гонорар своєму представнику адвокату ОСОБА_9 за представництво своїх інтересів в розмірі 20 000 грн.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, адвокати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 надавали правову допомогу потерпілій ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. ст. 120, 124 КПК України витрати на правову допомогу, тобто витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого та цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе потерпілий, цивільний позивач. І в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З огляду на строк проведення досудового розслідування, час розгляду справи в суді, кількість проведених судових засідань, їх тривалість, суд знаходить обгрунтованими витрати на правову допомогу потерпілої ОСОБА_8 як на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_10 , так і на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_9 , тобто на суму 40 000 грн.

Враховуючи, що КПК України не передбачено стягнення процесуальних витрат в солідарному порядку, суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених на користь потерпілої по 20 000 грн. (40 000 грн. / 2) витрат на правову допомогу, тобто порівну.

Що стосується вимог потерпілої щодо стягнення із обвинувачених на її користь процесуальних витрат на суму 3034,64 грн., суд не вбачає підстав для їх стягнення з огляду на наступне.

Як убачається зі змісту позовної заяви та доданих чеків на придбання палива всі ці витрати, крім витрат по чеку від 06.06.2017 р. на суму 244,80 грн., понесено представником потерпілої для участі в судових засіданнях Хорольського районного суду та Семенівського районного суду.

Разом із тим, відповідно до ст. 121 КПК України витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження представника, несе особа, яку він представляє, а стаття ст. 124 КПК України передбачає у разі ухвалення обвинувального вироку, стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого лише процесуальних витрат, які поніс сам потерпілий.

На думку суду витрати по чеку від 06.06.2017 р. на придбання бензину на суму 244,80 грн. також не підлягають стягненню із обвинувачених на користь потерпілої, оскільки вони належним чином документально не підтверджені та не обгрунтовані. Так, потерпілою не обгрунтовувалися вказані витрати з точки зору явки до суду для розгляду справи з урахуванням відстані до місця проживання, витрат пального конкретного автомобіля, тощо, з цього приводу потерпілою не надавалося до суду ніяких розрахунків та документів.

Речові докази підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України. При цьому речі, залишки зразків волосся, залишки волосся, зразок крові, підлягають знищенню, а жіноча блузка та медичка картка амбулаторного хворого ОСОБА_8 поверненню потерпілій як такі, що були у неї вилучені.

Керуючись ст. 374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_12 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 350 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_12 такі обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_11 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 350 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 такі обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 солідарно 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 20 000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 20 000 грн. витрат на правову допомогу.

Речові докази по справі : залишки зразків волосся, залишки волосся, зразок крові - знищити; жіночу блузку та медичку картку амбулаторного хворого ОСОБА_8 повернути потерпілій ОСОБА_8 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя Лубенського міськрайонного

суду Полтавської області ОСОБА_1