Справа № 199/4849/19
УХВАЛА

19.11.2019 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000563 від 17.04.2019 відносно ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ОСОБА_6 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заявив клопотання щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів. Дане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, ОСОБА_6 у вчинені особливо тяжкого злочину. Відповідно до вимог п. 4) ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому з метою запобігання переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду, впливу на потерпілого та свідків, вчиненню інших кримінальних правопорушень обвинуваченими, є потреба у продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим.
Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та сторона захисту вважала необхідним змінити обвинуваченим запобіжний захід на домашній арешт або інший, більш м`який вид запобіжного заходу.
Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні погодився з думкою сторони захисту та вважав можливим змінити обвинуваченим запобіжний захід на домашній арешт або інший, більш м`який вид запобіжного заходу.
Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів, суд вважає необхідним вирішити клопотання прокурора наступним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Як слідує з рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» суд повинен розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо обвинуваченого.
В рішенні «Прокопенко проти України» від 20.01.2011 ЄСПЛ зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою.
ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Відповідно до змісту обвинувального акта внаслідок дій обвинувачених потерпілому ОСОБА_8 завдана матеріальна шкода на суму 600 гривень.
Потерпілий ОСОБА_8 цивільний позов до обвинувачених не заявляв.
Як обвинувачений ОСОБА_5 , так і обвинувачений ОСОБА_6 мають зареєстроване місце проживання в місті Дніпрі.
Потерпілий ОСОБА_8 , як і більшість свідків сторони обвинувачення, допитані в суді.
Як слідує зі змісту обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років.
Таким чином, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі визнання останніх винуватими у вчиненні злочину, останні, перебуваючи під загрозою застосування такого покарання, можуть переховуватися від суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
В той же час у відповідності до ч. 2 ст. 194 КПК України суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Постановляючи дану ухвалу, суд виходить із того, що прокурор до свого клопотання не долучив жодних додатків та доказів існування ризиків впливу на потерпілого або свідків, або наявності подальшої можливості вчинити інший злочин.
Таким чином, прокурор не обґрунтував те, чому не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід.
За таких обставин суд зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення їх належної поведінки на цей період, оскільки до обвинувачених даний запобіжний захід був застосований ще 18.04.2019, а тому його продовження є неспівмірним меті цього заходу.
Водночас, наявні у суду матеріали кримінального провадження не вказують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинувачених, які тривалий час перебувають під вартою, а тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домашнього арешту в нічний час доби забезпечить належну поведінку останніх на час судового розгляду, приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-179, 181, 193, 194, 199, 202, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_7 про продовження строку тримання обвинувачених під вартою задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби строком до 16.01.2020 з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 22:00 години до 06:00 години та покладенням на нього обов`язків строком до 16.01.2020 включно:
1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;
2) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
4) утриматися від спілкування в будь-якій формі з потерпілим та свідками;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби строком до 16.01.2020 з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 22:00 години до 06:00 години та покладенням на нього обов`язків строком до 16.01.2020 включно:
1) прибувати до суду за кожним судовим викликом;
2) не відлучатися із місця проживання без дозволу суду;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;
4) утриматися від спілкування в будь-якій формі з потерпілим та свідками;
5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з-під варти негайно в залі суду та зобов`язати останнього невідкладно прибути до місця свого проживання.
По закінченню строку дії запобіжного заходу та за відсутністю клопотання прокурора в порядку ст. 199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборона залишати житло припиняє свою дію і запобіжний захід, заборона та обов`язок вважаються скасованими.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання Амур-Нижньодніпровському ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік обвинувачених, щодо яких застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та повідомити про це суд.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_3