справа №619/3841/19
провадження №1-кп/619/435/19
ВИРОК
іменем України

15 жовтня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у закритому судовому засіданнікримінальне провадження №0000997 від 23.07.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.304 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Великі Проходи Дергачівського району Харківської області, громадянина України, учня 11-А класу Дергачівської вечірньої (змінної) школи, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_5
обвинуваченихОСОБА_3 ОСОБА_4
законного представникаОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
В кінці липня 2019 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося, близько 01 год 00 хв, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 за попередньою змовою та в групі з неповнолітнім ОСОБА_4 , маючи єдиний злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, таємно, умисно, з метою незаконного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету збагачення за рахунок чужого майна, прийшли до домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де впевнившись у тому, що їхні подальші дії ніким помічені не будуть, перелізли через паркан та проникли на територію домоволодіння, огородженого по периметру. У подальшому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , знаходячись на території вказаного домоволодіння, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, виявили на території домоволодіння, житлову будівлю та через не замкнені на замок двері увійшли до його приміщення, таким чином незаконно проникли до житлового будинку. Перебуваючи у житловому будинку, де зберігалися залишки металевих виробів загальною вагою 220 кілограмів, які належать потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , переслідуючи корисливу мету збагачення за рахунок чужого майна, впевнившись в тому, що їхні подальші дії ніким помічені не будуть взяли залишки металевих виробів загальною вагою 220 кілограмів, які перенесли за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_2 , таким чином таємно викрали залишки металевих виробів загальною вагою 220 кілограмів, після чого полишивши місце вчинення злочину, розпорядились викраденим на свій розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 660 гривень.

Крім того, в кінці липня 2019 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося, близько 23 год 00 хв, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 за попередньою змовою та в групі з неповнолітнім ОСОБА_4 , маючи єдиний злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно, умисно, з метою незаконного викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету збагачення за рахунок чужого майна, прийшли до домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де впевнившись у тому, що їхні подальші дії ніким помічені не будуть, перелізли через паркан та проникли на територію домоволодіння, огородженого по периметру. У подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знаходячись на території вказаного домоволодіння, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, виявили на території домоволодіння, нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення (сарай), проникнувши до неї шляхом пошкодження навісного замикаючого пристрою. Перебуваючи у вказаному приміщенні, де зберігався холодильник марки «Донбасс», модель 5, який належить потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_9 , взяли в руки вищевказаний холодильник після чого перенесли його за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_2 , таким чином таємно викрали вказаний холодильник, після чого полишивши місце вчинення злочину, розпорядились викраденим на свій розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 спричинили матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 775 гривень.

Крім того, в кінці липня 2019 року, більш точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося, в період часу з 01 год 00 хв до 02 год 00 хв, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , маючи та реалізовуючи свій прямий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, при цьому не маючи відповідного дозволу власника, переслідуючи мету збагачення за рахунок скоєння злочину, діючи з корисливих мотивів, прийшов до домоволодіння, яке належить ОСОБА_8 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де впевнившись у тому, що його подальші дії ніким помічені не будуть, переліз через паркан та проник на територію домоволодіння, огородженого по периметру. У подальшому ОСОБА_3 перебуваючи на території вказаного домоволодіння, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, виявив на території домоволодіння, нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення (сарай), проникнувши до неї шляхом пошкодження навісного замикаючого пристрою. Перебуваючи у вказаному приміщенні ОСОБА_3 , переслідуючи корисливу мету наживи, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи протиправність своїх дій і бажаючи настання наслідків, діючи умисно, порушуючи порядок користування транспортними засобами, при якому використання певного транспортного засобу у сфері руху припустимо лише тими, хто на це має право, тим самим створивши загрозу безпеки руху та позбавивши законного користувача транспортного засобу можливості реалізувати свої права відносно нього, незаконно, протиправно, не маючи ані дійсного, ані передбачуваного права на транспортний засіб, підійшов до мотоциклу «Минск», номер рами: НОМЕР_1 , 1968 року випуску, чорного кольору, р/н НОМЕР_2 , вартістю 4709,83 грн, який належить потерпілому ОСОБА_8 , не маючи відповідних документів та будь-яких інших дозволів на право користування транспортним засобом, шляхом штовхання ОСОБА_3 , завів вище транспортний засіб, після чого перемістив його за власним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , таким чином незаконно заволодів вищевказаним транспортним засобом. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 спричинив матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 4709,83 грн.

Крім того, ОСОБА_3 , достовірно знаючи що ОСОБА_4 є неповнолітньою особою та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, посягаючи на основні принципи суспільної моральності та фізичного розвитку і виховання неповнолітнього, достовірно знаючі, що останній раніше не вчиняв кримінальні правопорушення, згубно впливаючи на розвиток неповнолітнього, деформуючи в його свідомості моральні цінності, аморальні погляди та навички, маючи прямий умисел поєднаний з метою втягнення неповнолітнього ОСОБА_4 у злочинну діяльність та бажаючи втягти неповнолітнього у злочинну діяльність шляхом пропозиції вчинити кримінальне правопорушення та отримавши таку згоду в кінці липня 2019 року більш точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося, близько 01 год 00 хв, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 запропонував останньому скоїти крадіжку речей з домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим втягнув неповнолітнього ОСОБА_4 у злочинну діяльність, і спільно з ним в той же день скоїв крадіжку з території вище вказаного домоволодіння, металевих виробів загальною вагою 220 кілограмів, які належать потерпілому ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 660 гривень.

Крім того, ОСОБА_3 , достовірно знаючи що ОСОБА_4 є неповнолітньою особою та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, посягаючи на основні принципи суспільної моральності та фізичного розвитку і виховання неповнолітнього, згубно впливаючи на розвиток неповнолітнього, деформуючи в його свідомості моральні цінності, аморальні погляди та навички, маючи прямий умисел поєднаний з метою втягнення неповнолітньої ОСОБА_4 у злочинну діяльність та бажаючи втягти неповнолітнього у злочинну діяльність шляхом пропозиції вчинити кримінальне правопорушення та отримавши таку згоду в кінці липня 2019 року більш точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося, близько 23 год 00 хв, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 повторно запропонував останньому скоїти крадіжку речей з домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим втягнув неповнолітнього ОСОБА_4 у злочинну діяльність, і спільно з ним в той же день повторно скоїв крадіжку з житлового будинку вище вказаного домоволодіння, холодильник марки «Донбасс», модель 5, який належать потерпілому ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 775 гривень.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які виразилися:

- у крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, а саме залишків металевих виробів загальною вагою 220 кг, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням у житло, суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України;

- у крадіжці, тобто таємному викраденні чужого майна, а саме холодильника марки «Донбасс», вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням в інше приміщення, суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися:

- у незаконному заволодінні транспортним засобомпоєднаного з проникненням в інше сховище, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 289 КК України;

- у втягненні неповнолітнього ОСОБА_4 у злочинну діяльність, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 304 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочинів, так як це зазначено вище.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочинів, так як це зазначено вище.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, останнім роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України суд обмежився допитом обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують їх особу.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду їх винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинувачених в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 304 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів обвинуваченого ОСОБА_3 визнаються судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів обвинуваченого ОСОБА_4 визнаються судом обставинами, які пом`якшують його покарання.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.
Згідно абз.17 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно висновку досудової доповіді, складеної відповідно до ст.3141 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень: проведення індивідуально-профілактичної роботи з метою запобігання вчинення ним повторних злочинів. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника додаткових обов`язків, згідно ст. 76 ч. 3 п. 2, 4: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.

Згідно висновку досудової доповіді, складеної відповідно до ст.3141 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , зважаючи на те, що обвинувачений раніше не судимий та загальний рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства зі сторони обвинуваченого є низьким, можна застосувати до обвинуваченого такий вид інтервенції як: виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Рекомендації щодо заходів, спрямованих на мінімізацію ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень: відвідувати індивідуальні заняття та групові заходи уповноваженого органу з питань пробації, щодо розвитку життєвих навичок та організації соціально-прийнятного дозвілля; регулярно відвідувати навчальні заклади, для отримання достойної освіти; сприяти закріплення у неповнолітнього мотивації до законослухняної поведінки та відповідальності за свої власні вчинки.У разі застосування до ОСОБА_4 покарання без позбавлення волі, орган пробації вважає доцільним покласти на нього, окрім обов`язкових обов`язків, ще і додаткові обов`язки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі в межах санкцій цих статей.

При вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_3 при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд крім даних про особу винуватого та обставин, які пом`якшують покарання, враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.

Отже, суд дійшов висновку про застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

При призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 103 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, умови життя та виховання, рівень розвитку, а також особу обвинуваченого, його молодий вік.

Суд враховує, що ст.98 КК України передбачає вичерпний перелік основних видів покарань, які можуть бути застосовані до неповнолітніх.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цієї статті.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, дані про особу обвинуваченого, відсутність претензій потерпілого, можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі.
Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, дані про особу обвинуваченого, відсутність претензій потерпілого, можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст.ст. 75, 104 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2019 року (справа № 619/2990/19 провадження № 1-кс/619/1554/19) було накладено арешт на холодильник білого кольору «Донбасс».
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2019 року (справа № 619/2990/19 провадження № 1-кс/619/1555/19) було накладено арешт на мотоцикл «Минск» номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 , 1966 року випуску.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2019 року (справа № 619/2990/19 провадження № 1-кс/619/1557/19) було накладено арешт на металеві вироби загальною вагою 134,4 кг.

З огляду на те, що вказане майно належить потерпілому ОСОБА_8 , то відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд скасовує арешт вказаного майна.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів, вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинувачених на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

З урахуванням вимог ст.ст.176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .
З урахуванням вимог ст.ст. 176, 177, 200, 377 КПК України у суду відсутні підстави для зміни запобіжного заходу, у зв`язку з цим до набрання вироком законної сили суд залишає незмінним запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 304 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 304 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш сувориму виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити незмінним домашній арешт.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвал слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 01 серпня 2019 року (справа № 619/2990/19 провадження №№ 1-кс/619/1554/19, 1-кс/619/1555/19, 1-кс/619/1557/19) - скасувати.

Речові докази: холодильник білого кольору «Донбасс»; мотоцикл «Минск» номер кузова: НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_3 , 1966 року випуску; металеві вироби загальною вагою 134,4 кг, які знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , - вважати йому повернутими.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса експертизи № 17440 від 16.08.2019 у розмірі 1570,00 грн.

Стягнути в рівних частинах з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса експертиз: № 17441 від 14.08.2019 у розмірі 785,00 грн, № 17442 від 16.08.2019 у розмірі 785,00 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1