ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/6797/2019
УХВАЛА

10 грудня 2019 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро внесене під час досудового розслідування кримінального провадження № 0003085 від 08.12.2019 року клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Підгороднє Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не маючого, працюючого охоронцем ТОВ «АТБ-Маркет», раніше не судимого, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, до суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що 08.12.2019 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що 08.12.2019 року близько 01:45 год. невстановлені особи, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Гоголя, неподалік від буд. 2, діючи за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи мобільним телефоном iPhone 6S, що належить ОСОБА_9 , чим спричинили останньому матеріальний збиток. (ЄО 44994 від 08.12.2019 року).

Під час досудового розслідування було встановлено, що причетним до вчинення зазначених правопорушень є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в невстановлений слідством час, перебуваючи в невстановленому досудовим слідством місці, вступив у попередню змову з раніше знайомими ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розподіливши ролі у вчиненні даного кримінального правопорушення, відповідно до якої співучасники злочину ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 повинні були вчиняти дії, направлені на незаконне відкрите викрадення чужого майна, а ОСОБА_11 , відповідно до відведеної йому ролі, повинен був забезпечити приїзд до місця вчинення кримінального правопорушення на автомобілі марки «АЗЛК 21412», д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_11 , та швидке залишення місця вчинення кримінального правопорушення на автомобілі марки «АЗЛК 21412», д.н.з. НОМЕР_1 , а також надавати іншу допомогу в скоєнні злочину згідно виниклих обставин, необхідну для доведення їх злочинного наміру до кінця.

Після чого 08.12.2019, у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_6 , разом зі співучасниками злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, на автомобілі «АЗЛК 21412», д.н.з. НОМЕР_1 , яким виконуючи свою роль у вчиненні кримінального правопорушення, керував ОСОБА_11 , направились до центральної частини м. Дніпро.

Перебуваючи у м. Дніпро, ОСОБА_11 , 08.12.2019, приблизно о 01 годині 45 хвилин, виконуючи свою роль у вчиненні кримінального правопорушення, зупинив автомобіль «АЗЛК 21412», д.н.з. НОМЕР_1 поблизу будинку № 2 по вул. Гоголя у м. Дніпро, висадив співучасників злочину ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , а сам, виконуючи свою роль у вчиненні кримінального правопорушення, залишився у автомобілі «АЗЛК 21412», д.н.з. НОМЕР_1 .

Співучасники кримінального правопорушення ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 08.12.2019 о 01 годині 45 хвилин, виконуючи свою роль у вчиненні кримінального правопорушення, перебуваючи біля будинку № 2, що розташований по вул. Гоголя, реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиняючи кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, побачили потерпілого ОСОБА_8 . Далі, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 запитали у ОСОБА_8 котрий зараз час, на що відповіді не отримали. Після чого, співучасник злочину ОСОБА_6 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиняючи кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи згідно відведеної йому ролі, стоячи до потерпілого обличчям приблизно на відстані 0.5 м. своєю правою рукою, стиснутою в кулак, завдав одного удару по голові ОСОБА_8 в область лівої щоки, після чого своєю лівою рукою, стиснутою в кулак, завдав по голові потерпілого ще одного удару, в область правої щоки, внаслідок чого потерпілий побіг та втративши рівновагу, впав. ОСОБА_10 при цьому, згідно відведеної йому ролі, стояв поруч та слідкував за навколишньою обстановкою, з метою попередження співучасників про появлення випадкових свідків та з метою перешкоджання подальшим спробам потерпілого втекти. Підійшовши до потерпілого, який перебував в положенні лежачі, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , своїми руками, стиснутими в кулаки, завдали серію ударів (не менше 3-х але не більше 5-ти) по корпусу потерпілого, подавивши таким чином його супротив. Далі, ОСОБА_6 своєю рукою обшукав кишені на одязі потерпілого та в правій передній кишені штанів, що були вдягнені на потерпілому виявив мобільний телефон марки iPhone моделі 6S, який визначив об`єктом свого злочинного посягання. Після чого, співучасник злочину ОСОБА_6 знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиняючи кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, згідно відведеної йому ролі, своєю рукою взяв мобільний телефон марки iPhone моделі 6S потерпілого ОСОБА_8 та разом із іншими співучасниками злочину побіг до автомобіля «АЗЛК 21412», д.н.з. НОМЕР_1 , в якому, виконуючи свою роль у вчиненні злочину, чекав ОСОБА_11 .

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 разом з співучасниками злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , поїхали на автомобілі ««АЗЛК 21412», д.н.з. НОМЕР_1 , яким виконуючи свою роль у вчиненні кримінального правопорушення, керував ОСОБА_11 .

Таким чином, ОСОБА_6 та співучасники злочину ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , вчиняючи кримінальне правопорушення за попередньою змовою групою осіб, відкрито, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, заволоділи чужим майном, а саме мобільним телефоном марки iPhone моделі 6S, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду у розмірі 4 500,00 грн.

Умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

08.12.2019 ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на підставі отриманих доказів, затримано в порядку передбаченому ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні відкритого заволодіння чужим майном (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

На підставі вищезазначеного, в клопотанні ставиться питання про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_6 тримання під вартою у зв`язку з тим, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, на його задоволенні наполягали.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили застосувати біль м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України матеріали, що мають значення для вирішення клопотання, приходить до наступного.

Як вбачається із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

При вирішенні даного клопотання суд виходить з того, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У даній справі суд приходить до висновку про те, що слідчим та прокурором на цей час доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор. До такого висновку суд приходить з врахуванням наданих слідчим та прокурором доказів, які підтверджують наявність обґрунтованої підозри, що безпосередньо підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: копією повідомлення про підозру, копією протоколу допиту свідка та інше.

Ураховуючи, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, вона може бути застосована тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Положення КПК України, зокрема ст. 132, 176, покладають на слідчого та прокурора тягар доказування необхідності застосування запобіжного заходу. Так з ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Ураховуючи практику Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо тримання особи під вартою діє презумпція на користь звільнення. При цьому тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою покладається саме на державу, в даному випадку слідчого та прокурора. Будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою залишається сумнів, мають тлумачитись на користь звільнення. Розподіл тягаря доведення надає судді можливість вирішити питання про звільнення обвинувачуваної або підозрюваної особи, якщо обвинувачення не надало доказів, достатніх, щоб переконати суддю у необхідності тримання під вартою. Таким чином, якщо обвинувачення не впоралося із тягарем доведення, презумпція на користь звільнення стає достатньою підставою для звільнення, яка не потребує додаткового обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання, в тому числі, таким спробам, як: п.1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; п.3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; п.4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; п.5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 4 ст.194 КПК України передбачено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Оцінюючи клопотання та надані докази в частині недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні суд приходить до висновку про те, що дані обставини не були підтверджені слідчим та прокурором належними та достатніми доказами. Так судом встановлено, що підозрюваний має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, сприяє розкриттю злочину та співпрацює з органом досудового розслідування, що підтверджує про відсутність намірів підозрюваного переховуватись від органу слідства та суду чи будь-яким іншим чином перешкоджати органу досудового розслідування.

Вищевказане у своїй сукупності свідчить про необхідність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. При цьому суд враховує, що навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного.

Оцінюючи обставини, передбачені статтею 178 КПК України, у тому числі, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру, а також враховуючи, що підозрюваний має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, сприяє розкриттю злочину та співпрацює з органом досудового розслідування, а також те, що підозрюваний раніше не судимий, суд приходить до висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому слід застосувати більш м`який вид запобіжного заходу, а саме цілодобовий домашній арешт, який буде співрозмірним та достатнім для забезпечення належного виконання ним своїх процесуальних обов`язків під час розслідування кримінального провадження.

Крім того, суд, обираючи до підозрюваного саме такий запобіжний захід, вважає необхідним покласти на нього низку процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 09 лютого 2020 року, заборонивши ОСОБА_6 цілодобово залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою суду, слідчого та прокурора, а також покласти на нього обов`язки не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає (м. Дніпро) без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Встановити, що датою закінчення строку дії цієї ухвали є 09 лютого 2020 року.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1