Справа № 639/3628/19
Провадж. № 1-кп/639/395/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №639/3628/19 (в ЄРДР №0000572 від 03.04.2019 року) за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Високе Харківського району Харківської області, українця, громадянина України, працюючого складальником верху взуття ТОВ «ІКС-СІСТЕМС ШУЗ», неодруженого, з середньою освітою, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 09.03.2019р., приблизно о 20 год. 45 хв., перебував біля автобусу маршрутного таксі №1608, який знаходився на платформі №8 «Терміналу» поблизу станції метро «Холодна гора», де помітив раніше йому незнайомого ОСОБА_5 , 1955 року народження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, з хуліганських мотивів, з метою грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи протиправність свого діяння, почав безпричинно штовхати та хапати за кисті рук ОСОБА_5 , висловлюючись на його адресу ненормативною лексикою, демонструючи зневажливе ставлення до нього, як до особи похилого віку.

Надалі ОСОБА_4 , продовжуючи свої хуліганські дії, відійшовши від оточуючих його громадян слідом за ОСОБА_5 , не реагуючи на їх правомірні зауваження та вимогу припинити хуліганські дії, проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, знов став кричати на адресу останнього висловлюючись ненормативною лексикою. Потім ОСОБА_4 , проявляючи особливу зухвалість та винятковий цинізм у відношенні особи похилого віку, яким слід вважати 63-річного ОСОБА_5 , використовуючи свою фізичну певагу, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку підборіддя та нижньої шелепи зліва потерпілого. Від отриманого удару ОСОБА_5 упав на асфальтне покриття.

У свою чергу ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні хуліганські дії, не реагуючи на зауваження оточуючих громадян, які вимагали від нього припинити побиття ОСОБА_5 , проявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у супільстів загальновизнаних правил поведінки і моральності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, нехтуючи тією обставиною, що ОСОБА_5 перебуває у положенні лежачі на асфальтному покритті і не чинив йому ніякого опору, діючи зі злочинним умислом, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, продовжив його побиття, нанісши декілька ударів в ділянку лівого гомілковостопного суглобу, лівого коліна та по лівій боковій поверхні тулубу.

Потім ОСОБА_4 , досягнувши бажанного результату та злочинної мети, а саме побиття ОСОБА_5 у громадському місці, припинив свої протиправні хуліганські дії, які тривали приблизно 5 хвилин, та з місця вчинення злочину зник, залишивши потерпілого лежати на асфальтному покритті.

В результаті грубого порушення ОСОБА_4 громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом у відношенні ОСОБА_5 останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянці підборіддя ліворуч, з розповсюдженням на горизонтальну частину лівої гілки нижньої щелепи та у ділянці проекції лівого гомілковостопного суглобу по зовнішній поверхні, садна у ділянці проекції нижнього полюсу лівого надколінку, які у сукупності за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, тривалість яких не перевищує 6 діб.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_4 , передбачена ч. 1 ст. 296 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України, визнав та пояснив як скоїв його при вищезазначених обставинах, визнав обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті. Обвинувачений зазначив, що з потерпілим ОСОБА_5 раніше знайомий не був. 09.03.2019р. у вечорі він повертався додому з м. Харкова в смт. Високий. В черзі до маршрутного таксі №1608 на платформі №8 «Терміналу» поблизу станції метро «Холодна гора» в нього відбувся словесний конфлікт з потерпілим без будь-яких реальних приводів до того, в ході якого він почав кричати на даресу потерпілого та штовхнув, адже розлютився. Потерпілий почав відходити в сторону. Він пішов за ним. Підійшовши, він наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_5 , від якого останній впав на землю. Після цього він ще декілька разів вдарив потерпілого ногою по нозі, переступив його та пішов. При цьому присутні сторонні особи робили йому зауваження та просили припинити чинити вказані дії.

В судовому засіданні обвинувачений висловив жаль щодо скоєного, попросив вибачення у потерпілого. Щодо цивільного позову ОСОБА_5 , то ОСОБА_4 визнав його частково на суму виплачених ним потерпілому під час судового розгляду коштів в сумі 1500,00 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні надав покази, що з обвинуваченим до подій, що є предметом судового розгляду, раніше знайомий не був, лише бачив його у смт. Високий, в якому проживає він та ОСОБА_4 09.03.2019р. він поставив свій автомобіль на ремонт, та в районі 20:30 прибув на станцію «Термінал» на «Холодній горі», щоб поїхати додому на маршрутному таксі №1608, яке прямує до смт. Високий. Біля маршрутного таксі стояв ОСОБА_4 та водій маршрутного таксі. Черги не було, він нікого не штовхав, достав гаманець. В цей час ОСОБА_4 безпричинно почав висловлюватися на його адресу нецензцрною лайкою, намагався схопити за руку та завадив зайти у маршрутне таксі, закривши двері. Запаху алкоголю від ОСОБА_4 не було, але він був налаштований агресивно. Щодо спричинених йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, то після того як ОСОБА_4 не дав йому зайти до маршрутного таксі, то наніс один удар в область щелепи, від якого він впав на землю, та після цього декілько ударів ногами по різним частинам тіла по коліну, голеностопу та тулубу. Очевидці цих подій допомогли йому підвестить, в нього були розбиті акуляри. По приїзду до лікарні йому запропонували залишитись, але він відмовився від госпіталізації. Лікувався вдома. Чеки, що підтверджують його витрати на ліки не збереглись. Потерпілий вважав, що ОСОБА_4 має понести суворе покарання.

Свідок ОСОБА_6 показав, що на початку березня 2019 року, приблизно о 21:00 год., в районі ринку «Термінал» біля станції метро «Холодна гора» він вийшов з магазину «АТБ» та направився в бік магазину «Класс» до тролейбусу №27. Він поспішав, адже останній тролейбус відправляється у 21:30 год. В районі автобусних платформ біля ринку «Термінал» сварились двоє чоловіків, один молодше, інший старше. Біля них стояли інші люди. Він подумав, що, якщо щось відбудеться, то інші особи втрутяться, а сам пішов, адже поспішав. При цьому чоловік, який був молодший кричав гучніше. Особи, які стяли поруч просили припинити вказані дії. Через декілька днів він зустрів дільничного та поцікавився чим все закінчилось, на що дільничний повідомив, що іде слідство та в подальшому його залучили як свідка.

Згідно показань свідка ОСОБА_7 приблизно пів року тому (ще було холодно) він повертався з роботи в районі станції метро «Холодна гора», підійшов до кіоску щоб придбати цигарок. Почув якусь сварку. Побачив двох чоловіків на теперішній час обвинуваченого та потерпілого. Потім обвинувачений вдарив потерпілого рукою в обличчя та той впав на землю. Після цього обвинувачений ще декілька разів вдарив потерпілого ногою. Потім до них підійшли інші присутні на зупинці особи, звернулись до обвинуваченого з вимогою припинити вказані дії та він пішов.

Окрім показань допитаних обвинуваченого, потерпілого та свідків, вина ОСОБА_4 у вчиненні відповідного злочину підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_5 просив Новобаварський ВП ГУНП в Харківській області вжити заходи до особи на ім`я ОСОБА_8 , який 09.03.2019р., приблизно о 20:45 год., на платформі №8 Холодногірського Терміналу спричинив йому тілесні ушкодження, що зафіксовано в протоколі прийнття заяви про вичнене кримінальне правопорушення від 10.03.2019р. (т. 2 а.с. 8)

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_7 10.05.2019р. останній впізнав на фотознімку №4, на якому був зображений ОСОБА_4 , особу, яка 09.03.2019р. порушувала громадський порядок на платформі №8 станції метро «Холодна гора», наносила тілсені ушкодження руками і ногами чоловіку похилого віку. (т. 2 а.с. 40-42)

Також під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 13.05.2019р. останній впізнав на фотознімку №3, на якому був зображений ОСОБА_4 , особу, яка 09.03.2019р., перебуваючи на платформі №8 станції метро «Холодна гора», наносила тілсені ушкодження руками і ногами чоловіку похилого віку. (т. 2 а.с. 43-45)

22.05.2019р. під час проведення відповідної слідчої дії пред`явлення особи для впізнання, потерпілий ОСОБА_5 упізнав ОСОБА_4 як особу, яка, перебуваючи на платформі №8 «Терміналу» поблизу станції метро «Холодна гора», нанесла йому тілсені ушкодження. (т. 2 а.с. 52-57)

Згідно висновку фацівця з питань судово-медичної експертизи №315-2019 від 15.03.2019р. на підставі судово-медичного огляду ОСОБА_5 , з урахуванням наданої медичної документації, у нього мають місце такі тілесні ушкодження: синці у ділянці підборіддя ліворуч, з розповсюдженням на горизонтальну частину лівої гілки нижньої щелепи, та у ділянці проекції лівого гомілковостопного суглобу по зовнішній поверхні; садно у ділянці проекції нижнього полюсу лівого надколінку. Дані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, синці - за механізмом удару або удару-стиснення, садно - за механізмом тертя-ковзання, та, враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані за 5-7 діб до проведення первинного огляду (15.03.2019), тобто можливо, що у строк вказаний в ухвалі 09.03.2019р., приблизно о 20:45 год. Цей висновок підтверджується загальним виглядом ушкоджень, а також стадією загоєння саден і кольором синців. За ступенем тяжкості синці та садно викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (відповідно до п.п. 2.3.2.«б», 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року). Діагноз: «Повреждение капсульно-связачного апарата левого голеностопного сустава. Закрытая черепно-мозговая травма, сотрясение головного мозга», що встановлений потерпілому при його зверненні до лікувального закладу, може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеню тяжкості лише після завершення лікування та надання медичної документації, у тому числі результатів інструментальних методів дослідження у повному обсязі. (т. 2 а.с. 15-16)
Під час проведення слідчого експерименту 15.04.2019 р. за участі ОСОБА_5 останній чітко показав механізм та послідовність спричинення йому 09.03.2019 р. тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_4 , який (механізм) узгоджується з показаннями, наданими ним та обвинуваченим під час судового розгляду (к.п. а.с. 17-22)

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 07.05.2019 року №09-407/2019 показання ОСОБА_5 , що викладені, зокрема, у протоколі слідчого експерименту від 15.04.2019р., в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення встановлених у нього тілесних ушкоджень. (т. 2 а.с. 28-29)

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні та допустимі, у зв`язку з чим суд їх прийняв.

Аналізуючи фактичні дані, встановлені на підставі наведених доказів, зокрема і показань самого обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про доведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він в силу ст. 89 КК України не має судимості; неодружений; проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_10 та донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; працює складальником верху взуття ТОВ «ІКС-СІСТЕМС ШУЗ»; має місце реєстрації та постійне місце проживання; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, не встановлено.

Щодо посилань сторони обвинувачення на наявність такої обтяжуючої покарання обставини, передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України, як вчинення злочину щодо особи похилого віку, то вони відхиляються судом, з огляду на положення ч. 4 ст. 67 КК України, за змістом якої, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
При цьому суд виходить з того, що вчинення злочину щодо особи похилого віку стало підставою для кваліфікації дій ОСОБА_4 як хуліганство, що супроводжувалося винятковим цинізмом. (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 10 «Про судову практику у справах про хуліганство»)

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 50, 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним злочином невеликої тяжкості, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, його конкретні обставини, особу винного, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої дитини, обставину, що пом`якшує покарання, добровільне часткове відшкодування шкоди потерпілому у розмірі 1500,00 грн..
При цьому загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16.08.2018р. по справі №183/163/14.
Відповідно до частини другої статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Таким чином, у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 17.04.2018р. (справа № 298/95/16)

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеної Харківським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Обставин, які б явно свідчили, що застосування судом статті 75 КК України буде неправомірним та недостатнім для забезпечення мети покарання ОСОБА_4 не встановлено.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 , попередження скоєння ним нових злочинів та досягнення цілей покарання щодо обвинувачених в цілому на теперішній час можливе без реального його відбування, а тому, призначаючи йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі, вважає за можливе звільнити від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Щодо цивільного позову ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, оціненої ним у 50 000,00 грн., то, обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_5 посилався на факт спричинення ОСОБА_4 йому тілесних ушкоджень, в тому числі струсу головного мозку, які відобразились на його загальному стані здоров`я, та на нервове напрауження, в якому він знаходиться після скоєння щодо нього відповідного злочину, внаслідок чого він зазначє моральних страждань.

Надаючи оцінку вимогам потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
За змістом роз`яснень, наведених в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд приймає до уваги, що потерпілий ОСОБА_5 зазнав моральних переживань через скоєння щодо нього злочину, в тому числі, через завдання шкоди його здоров`ю діями обвинуваченого, тому суд приходить до висновку, що діями ОСОБА_4 потерпілому спричинено моральну шкоду.
Водночас, за змістом судово-медичної експертизи від 07.05.2019 року №09-407/2019 - згідно консультативного висновку лікаря-рентгенолога на наданих рентгенограмах нижньої щелепи, лівого колінного суглоба та лівого гомілковостопного суглоба кістково- травматичних змін не виявлено. Діагноз: «Повреждение капсульно-связочного аппарата левого голеностопного сустава. Закрытая черепно-мозговая травма сотрясение головного мозга», що встановлений потерпілому при його зверненні до лікувального закладу, може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеню тяжкості лише після завершення лікування та надання медичної документації, у тому числі результатів інструментальних методів дослідження, у повному обсязі.
Під час судового розгляду відповідні тілесні ушкодження ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження.

Суд при визначенні розміру суми на відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому, виходить з обсягу тілесних ушкоджень встановлених висновками експертів, та не бере до уваги посилання ОСОБА_5 на ті тілесні ушкодження, що документально не підтверджені.

При цьому, виходячи з принципів розумності і справедливості (ст. 3, ч. 3 ст. 23 ЦК України), а також враховуючи характер та ступінь тяжкості встановлених тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_5 , його похилий вік, суд вважає, що вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме суд оцінює її у розмірі 25 000,00 грн., а тому стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням добровільно відшкодованої обвинуваченим шкоди у розмірі 1 500,00 грн., підлягає сума у розмірі 23 500,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 129, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 23500,00 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот грн. 00 коп.).
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та не пізніше наступного дня направити потерпілому.

Суддя ОСОБА_1