Справа № 314/1078/18
Провадження № 1-кс/314/1431/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2019 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за скаргою ОСОБА_3 на рішення слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000228 від 17.10.2017 року,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
скаржника ОСОБА_3 ,

встановив:
до слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого щодо закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228.
У судовому засіданні заявник підтримав скаргу на підставах, викладених у ній, пояснив суду, що вважає незаконною постанову від 25.07.2019 про закриття кримінального провадження за його заявою, так як слідчим не було проведено експертиз стосовно інших документів які були підписані його батьком при житті.

Прокурор у судовому засіданні вважає скаргу необґрунтованою, просить суд відмовити у її задоволенні.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення заявника, думку прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено.

17.10.2017 до ЄРДР за № 0000228 внесена заява ОСОБА_3 про ймовірність підроблення офіційного документа у вигляді договору оренди земельної ділянки, укладеної між ОСОБА_5 та ТОВ «Промінь».

25.07.2019 постановою слідчого закрито кримінальне провадження № 0000228у зв`язку з тим, що відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування була проведена експертиза. Згідно висновку експерта від 15.07.2019 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_5 у графі «Орендодавець» на сторінці № 6 договору оренди землі від 03.01.2007, виконаний ОСОБА_5 .
Відповідно до постанови слідчого та пояснень прокурора передбачені законом засоби встановлення обставин, що входять до предмету доказування вичерпані.

Відповідно до постанови слідчого та пояснень прокурора передбачені законом засоби встановлення обставин, що входять до предмету доказування вичерпані; дії скаржника не спрямовані на встановлення таких обставин, описаний скаржником спір носить цивільно - правовий характер, так як стосується питання щодо дійсності договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови містить відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.

Питання закриття кримінального провадження або внесення і його підтримання в суді є виключною компетенцією представника державного обвинувачення. Тому не погодження скаржника із висновками державного обвинувачення не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки усі дії, які необхідно було вчинити для перевірки та спростування припущень скаржника досудовим слідством здійснено.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до п. 29, рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

Тому національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантується право на кримінально-правове переслідування за цивільно-правовими спорами.

Відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел і Георгета Стоїческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції" (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Так само в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція щодо оцінки доказів для встановлення складу злочину.

При цьому досудовим слідством однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин досудовим слідством вичерпані.

Так, відповідно до ст. 22 КПК України, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Отже, виключно прокурором могло бути ухвалено рішення про внесення спірних епізодів до обвинувального акту та передання його до суду.

За вказаних обставин досудовим слідством вжито усі необхідні дії для спростування обставин із заяви про вчинення злочину.

Зазначена скарга позбавлена будь-яких правових підстав та не підлягає задоволенню.

Відповідно до зазначеного та на підставі ст. ст. 7, 303-307 КПК України, суд -

постановив:
в задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000228 від 17.10.2017 року відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення через Вільнянський районний суд Запорізької області до Запорізького апеляційного суду.
Повний текст ухвали буде складений 01.08.2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1

31.07.2019