КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року про задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 15, п. п. 6, 11,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

встановила:
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 16 листопада 2019 року.
Ухвала суду мотивована тим, що тяжкість і обставини злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, свідчать про наявність ризиків, що обвинувачений,

перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, оскільки не забезпечить запобігання цим ризикам.
Згідно з обвинувальним актом, восени 2018 року, точний час не встановлено, невстановлена особа (матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження у невстановленому місці запропонувала раніше знайомому ОСОБА_9 вчинити умисне вбивство на замовлення ОСОБА_10 , 1962 народження, шляхом підпалу його автомобіля, в той момент, коли потерпілий буде перебувати всередині, а у випадку спроби його втечі, нанести ножові поранення у життєво-важливі органи. За підготовку та виконання вказаного злочину невстановлена особа (матеріали якої виділенні в окреме провадження) пообіцяла ОСОБА_11 невстановлену суму грошових коштів, на що ОСОБА_11 дав свою згоду.
Для виконання вказаного злочину ОСОБА_11 залучив раніше знайомого ОСОБА_7 , якому запропонували йому вчинити вбивство ОСОБА_10 за невстановлену суму грошових коштів та те, що він на вказану пропозицію погодився. Крім цього, ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_7 вчинити вказаний злочин спільно з ним та пообіцяв передати частину суму грошових коштів, які йому пообіцяла передати невстановлена особа (матеріали якої виділенні в окреме провадження), на що ОСОБА_7 дав свою згоду.
З метою реалізації злочинного наміру ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , попередньо домовилися про спільне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення, а саме ОСОБА_10 шляхом підпалу автомобіля, в якому буде перебувати останній та подальшого нанесення ножових поранень у життєво важливі органи.
Згідно розподілених ролей та спільно узгодженого плану ОСОБА_11 та ОСОБА_7 повинні були зупинити автомобілі «Лендровер Діскавері Спорт» д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_10 , шляхом розбиття лівого та правого передніх бокових вікон за допомогою скляних ємностей з горючою рідиною, яку в подальшому підпалити, а у випадку спроби втечі потерпілого, ОСОБА_11 повинен був нанести йому ножові поранення у життєво важливі органи, а ОСОБА_7 перебувати поряд, з метою подолання можливого спротиву потерпілого та забезпечення втечі з місця події за допомогою транспортного засобу після завершення злочину.
З метою реалізації вказаного злочину ОСОБА_11 та ОСОБА_7 розпочали підготовку до його вчинення, а саме: придбали паливно- мастильні рідини, які попередньо змішали у консистенції, яка сприятиме швидкому загорянню, обрали найбільш сприятливе місце для реалізації свого прямого злочинного умислу та прослідкували за потерпілим.
Так, 26 жовтня 2018 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 , діючи спільно з ОСОБА_7 перебували за адресою: АДРЕСА_1 , де очікували появи ОСОБА_10 . Після цього, в момент, коли ОСОБА_10

вийшов з приміщення офісного центру, сів за кермо автомобіля «Лендровер Діскавері Спорт» д.н.з. НОМЕР_1 та розпочав рух, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , діючи згідно заздалегідь розподілених ролей, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, маючи прямий умисел направлений на позбавлення життя потерпілого, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, при цьому усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді смерті ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , утримуючи в руках заздалегідь заготовлену скляну ємність з паливно- мастильною рідиною кинув її у праве переднє бокове вікно автомобіля, в свою чергу ОСОБА_11 утримуючи в руках заздалегідь заготовлену скляну ємність з паливно-мастильною рідиною кинув її у ліве переднє бокове вікно автомобіля, де перебував ОСОБА_10 , та розбили скло. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_11 спробували підпалити паливно-мастильну рідину в середині автомобіля, яка не зайнялася, а ОСОБА_10 залишив салон автомобіля та почав тікати.

Продовжуючи реалізацію спільного, попередньо узгодженого, з невстановленою особою (матеріали щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження) та ОСОБА_7 злочинного умислу, ОСОБА_11 почав переслідувати потерпілого ОСОБА_10 та наздогнавши його, з метою злочинного наміру умисно наніс йому два удари ножем в область грудей зліва та шиї зліва, тобто у життєво важливі органі людини, тим самим відповідно до висновку експерта № 33/Е від 11.02.2019 завдав тілесні ушкодження у вигляді:

-проникаючого поранення грудної клітки зліва з наявністю гемоторакс, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння;

-колото-різаної рани середньої третини шиї зліва, яке відноситься до легкого тілесного «ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року по справі № 367/4389/2019 та ухвалити нову ухвалу, якою в задоволені клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити та, за необхідності, застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід в порядку ч. 5 ст. 199, ч. 4 ст. 194 КПК України.

При цьому апелянт вказує на те, що клопотання прокурора не відповідало вимогам, передбаченим ст. 184 КПК України, оскільки не містить викладення обставин щодо одного або кількох ризиків та відсутні будь-які обов`язки, які слідство вважає за необхідне покласти на підозрюваного.

Захист вважає, що пред`явлена підозра (обвинувачення) неконкретна, є припущенням, а зазначені в клопотанні ризики є лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для застосування клопотання про

продовження запобіжного заходу без встановлення їх наявності та обґрунтованості, що не підтверджено жодним доказом.

Разом з тим, обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше не судимий, має багато друзів, одружений, має на утриманні малолітню дочку.

Окрім цього, апелянт вказує на те, що з моменту вчинення злочину 26.10.2018 року до моменту проведення обшуку за місцем його проживання в м. Одесі 09.01.2019 у ОСОБА_7 було достатньо часу, щоб переховуватись, але він не скористався такою можливістю, а продовжував проживати за адресою проживання і не переховувався.

Після проведення обшуку 09.01.2019 року ОСОБА_7 затримали (незаконно, на думку захисника,) в м. Одесі, перевезли до м. Києва, проте підозра йому не вручалась і ОСОБА_7 відпустили.

Як зазначено в апеляції, сторона обвинувачення не вчиняла жодних дій і не була зацікавлена в тому, щоб допитати ОСОБА_7 , перевірити свої висновки щодо причетності ОСОБА_7 до скоєного діяння.

Вказуючи на надуманість ризиків незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити нові кримінальні правопорушення, захисник посилається в апеляції на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, інших кримінальних проваджень щодо нього не розпочато, характеризується позитивно, має сім`ю.

Апелянт звертає увагу на правові позиції ЄСПЛ про те, що сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути покладена в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок, викладений в ухвалі Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність клопотання прокурора вимогам ст. 184 КПК України є безпідставними, оскільки клопотання прокурора містить відомості, передбачені вказаною статтею.

Щодо доведеності обставин, викладених в обвинувальному акті, то це питання є предметом розгляду кримінального провадження по суті, а тому посилання захисника на неконкретність і недоведеність обвинувачення наразі є передчасним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обранні запобіжного заходу та продовженні дії запобіжного заходу суд враховує наявних доказів про

вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, а не доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті.

Апелянт, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше не судимий, має багато друзів, одружений, має на утриманні малолітню дочку, вважає, що ці обставини свідчать про відсутність наміру переховуватися від органів досудового розслідування, проте колегія суддів не може погодитись з таким твердженням захисника, оскільки наведені ним обставини стосуються даних про особу обвинуваченого, які самі по собі не можуть свідчити про наміри або дії обвинуваченого, зокрема, щодо ризику переховуватись від суду та ризику незаконного впливу на потерпілого і свідків.

Та обставина, що з моменту вчинення злочину 26.10.2018 року до моменту проведення обшуку у його помешканні 09.01.2019 року ОСОБА_7 не почав переховувався від органів досудового розслідування також само по собі також не може свідчити про відсутність ризику переховуватись від суду.

Посилання в апеляції на те, що ОСОБА_7 затримувався, а потім був звільненим, а також на те, що сторона обвинувачення не вчиняла жодних дій і не була зацікавлена в тому, щоб допитати ОСОБА_7 , перевірити свої висновки щодо причетності ОСОБА_7 до скоєного діяння не є обставинами, які можуть впливати на вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, оскільки при продовженні строку дії запобіжного заходу мають бути враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що мають місце на момент розгляду.

Колегія суддів, погоджуючись з висновком, викладеним в оскаржуваній ухвалі суду про те, що тримання під вартою ОСОБА_7 не суперечить вимогам кримінального процесуального закону і ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, звертає увагу на існування обставини, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. З ст. 15, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

При цьому ця обставина не була єдиною обставиною, яка покладена в основу ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а вказана обставина врахована в сукупності з ризиками переховування від суду та впливу на потерпілого і свідків.

В оскаржуваному судовому рішення суд, посилаючись на практику ЄСПЛ, зазначив, про те, що з урахуванням всіх обставин справи є підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.
Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчинення особою

правопорушення чи ухилення від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Виходячи з таких підстав суд першої інстанції ухвалив рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 в межах строку, передбаченого законом.
Колегія суддів, вважаючи ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не вбачає підстав для її скасування.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2019 року про задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст.15, п. п. 6,11,12 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/3072/2019 Категорія КК: ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1