ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1322/19 Справа № 204/6121/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001123 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянина України, не працюючого, не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.289, ч.1 ст.185 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст.289 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч.1 ст.185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 18 червня 2018 року, в період часу з 22:30 по 23:00 години, перебуваючи поблизу будинку №164-а, що розташований по вул. Робочій у м. Дніпро, побачив автомобіль марки «DAEWOO LANOS» легковий седан-в, держаний номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , яким користується раніше йому незнайома потерпіла ОСОБА_10 , та в цей час у нього раптово виник умисел спрямований на незаконне заволодіння вказаним автотранспортним засобом та він визначив його як об`єкт свого злочинного посягання.
Далі ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконнезаволодіння транспортним засобом, знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, шляхом злому замку водійської двері за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета, проникнув до салону вказаного транспортного засобу та в цей час, перебуваючи у салоні вказаного транспортного засобу на передній торпеді помітив майно, яке належить раніше йому незнайомій потерпілій ОСОБА_10 , а саме: бронідроти марки «Tesla» з маркуванням «garden», ринкова вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2181/18 від 27.07.2018 року, станом на 18.06.2018 року становить 307,00 грн. та зарядний пристрій марки CAR Changer Model: RCF-R10, input: DC12V/24V, Output: DC 5V/2/4A, ринкова вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2181/18 від 27.07.2018 року, станом на 18.06.2018 року становить 163,00 грн., а всього майно на загальну суму 470,00 грн. та вказані речі останній визначив як об`єкт свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_8 , доводячи свій єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом та таємне викрадення чужого майна (крадіжка) до кінця, шляхом злому замка запалювання, за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування предмета, запустив двигун вищевказаного транспортного засобу та незаконно, таємно, всупереч волі власника, не маючи будь-якого права на керування та розпорядження вказаним транспортним засобом розпочав на ньому рух, переміщуючись транспортним засобом по вулицям м. Дніпро.
Після чого, доїхавши на вказаному транспортному засобі до будинку АДРЕСА_2 , залишив вказаний транспортний засіб та, взявши разом з собою майно, яке належить потерпілій ОСОБА_10 , а саме: бронідроти марки «Tesla» з маркуваням «garden», зарядний пристрій марки CAR Changer Model: RCF-R10, input: DC12V/24V, Output: DC 5V/2/4A, направився за місцем свого мешкання, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, внаслідок своїх злочинних дій, ОСОБА_8 , незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: автомобілем «DAEWOO LANOS» легковий седан-в, держаний номерний знак НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_11 , та перебуває у користуванні ОСОБА_10 , ринкова вартість якого відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи №15/12.2/205 від 17.07.2018 року складає 57634,92 грн., після чого не зупиняючись на досягнутому вчинив крадіжку вищевказаного майна з салону вказаного транспортного засобу на загальну суму 470,00 грн., спричинивши матеріальну шкоду ОСОБА_10 на загальну суму 58104,92 грн.

Прокурор в апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі , за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що визначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України є недостатнім для виправлення ОСОБА_8 , оскільки при цьому не реалізовуватиметься мета покарання попередження скоєння злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, схильними до їх вчинення, які усвідомлюватимуть, що за скоєння подібних тяжких та зухвалих злочинів за наявності лише формальної обставини, що пом`якшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, вони можуть розраховувати на більш м`яке покарання.
Зазначає, що суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_8 суспільно корисною працею не займався, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке належить до категорії середньої тяжкості, при цьому щирого каяття не проявив, що свідчить про те, що обвинувачений не усвідомив скоєне, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не встав, суд необґрунтовано визначив йому надмірно м`яку міру покарання.
Крім цього прокурор звертає увагу, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2019 року на ОСОБА_8 на підставі ст. 76 КК України, покладено обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, а відтак зазначений вирок підлягає скасуванню і через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, заперечували проти її задоволення. В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України, але без реального його відбуття, з випробуванням та встановленням іспитового строку 2 роки.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчинених злочинів, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого й про наявність підстав для призначення більш суворого покарання шляхом призначення покарання без застосування положень норми ст..75 КК України колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Крім того, як убачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, допущене місцевим судом порушення полягає у тому, що судом під час звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України на останнього покладено лише обов`язок, передбачний п.п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, проте, обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця роботи або навчання не покладено.
Виходячи з положень чинного кримінального процесуального законодавства України, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями скасувати рішення суду на підставі ст. 409 вказаного Кодексу у разі неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотних порушень вимог кримінального процесуального закону; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На думку колегії суддів, обставини, на які є посилання в поданій апеляції, не суперечать вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, оскільки диспозиція даної норми закону не містить імперативної вимоги відносно одночасного встановлення обов`язків, передбачених п.п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, як повідомлення про зміну місця проживання, так і про зміну місця роботи чи навчання, дане питання певною мірою знаходиться у площині компетенції суду під час ухвалення обвинувального вироку, до того ж згідно вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року судом було встановлено той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 не працює.
Таким чином, колегія суддів вважає, що самі по собі зазначені в апеляції прокурора обставини жодним чином не потягли за собою негативних наслідків, які б слугували безумовними підставами для втручання у вирок та його скасування, у зв`язку з чим апеляційні вимоги прокурора в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку, під час перевірки кримінального провадження в апеляційному порядку не встановлено.
З урахуванням викладеного подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_8 - без змін.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4