Номер провадження: 11-кп/813/1257/19
Номер справи місцевого суду: 500/6065/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретарок судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2017 року в кримінальному провадженні № 0001014, внесеному до ЄРДР 29.04.2015 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Залізничне, Болградського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід не обирався,
визнано винуватим та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася в місті Ізмаїл, Одеської області, громадянку України, незаміжню, не працює, зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , проживає АДРЕСА_2 , раніше не судиму, запобіжний захід не обирався,
визнано винуватою та їй призначено покарання за:
- ч. 3 ст. 190 КК України у виді п`яти років позбавлення волі,
- ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.190 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
Згідно зі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_13 визначено шляхом
поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в місті Ізмаїл Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працює, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_3 , судимого:
- 21 листопада 2003 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік;
- 26 липня 2007 року Ізмаїльським міськрайонним судом одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
- 09 вересня 2009 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, запобіжний захід не обирався,
визнано винуватим та йому призначено покарання за:
- ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі,
- ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст. 190 КК України у виді трьох років позбавлення волі,
- ч. 2 ст. 190 КК України у виді трьох років позбавлення волі,
- ч. 3 ст. 190 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.
Згідно зі ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 визначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим і остаточно визначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов ОСОБА_15 залишено без розгляду.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 задоволено повністю, стягнуто на її користь з ОСОБА_17 4766 грн. 66 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлених судами обставин.
Згідно з оскарженим вироком ОСОБА_8 , за обставин детально зазначених у вироку, визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, 08 грудня 2014 року ОСОБА_8 , перебуваючи в АДРЕСА_4 , з корисливих мотивів, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_18 в сумі 1000 доларів США, що становило 15 525 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Того ж дня ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 , намагався повторно заволодіти шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_19 в сумі 40 000 грн., однак не довів до кінця умисел з причин, що не залежали від нього.

Також 04 травня 2015 року ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, разом з ОСОБА_20 , кримінальне провадження щодо якої закрито, з корисливих мотивів, повторно, шляхом обману заволоділи грошовими коштами ОСОБА_21 в сумі 294 гривень, чим завдали потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 16 вересня 2015 року ОСОБА_8 повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проник через незачинені двері до автомобілю «ВАЗ-2106», який належить ОСОБА_22 , звідки викрав належне їй майно на загальну суму 2 570 гривень, чим спричинив потерпілій матеріальний збиток на вказану суму.

27 вересня 2015 року ОСОБА_8 , знаходячись біля магазину «Поліграф», розташованого по пр. Суворова в м. Ізмаїл, повторно, шляхом обману заволодів належним ОСОБА_23 мобільним телефоном марки «SONY» модель «C2305/Xperia C», вартістю 960 гривень.

11 жовтня 2015 року ОСОБА_8 повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_24 в сумі 500 гривень, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

08 травня 2016 року ОСОБА_8 повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволодів грошовими коштами ОСОБА_25 в сумі 895 гривень та грошовими коштами ОСОБА_26 в сумі 1 200 гривень, чим завдав потерпілим матеріальну шкоду на вказані суми відповідно.

10 травня 2016 року ОСОБА_8 шляхом обману, повторно, заволодів грошовими коштами потерпілих ОСОБА_27 ОСОБА_28 . ОСОБА_29 в сумі 796 гривень, 3750 гривень та 900 гривень відповідно, чим спричинив кожному з них матеріальну шкоду на вказані суми.

10 лютого 2017 року ОСОБА_8 на перехресті проспекту Суворова та вул. Бендерська шляхом обману та зловживання довірою, повторно, заволодів належним ОСОБА_30 мобільним телефоном марки «Sony Xperia», вартістю 1210 грн., завдавши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Оскарженим вироком також засуджені ОСОБА_31 та ОСОБА_17 , апеляційні скарги стосовно яких не подані.

Не погоджуючись з вироком районного суду, прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Просить оскаржений вирок скасувати частково, ухвалити новий вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст. 190 КК України 3 роки позбавлення волі, ч. 2 ст. 190 КК України 3 роки позбавлення волі, ч. 3 ст. 190 КК України 5 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі;

-виключити з описової частини вироку дублікати епізодів за обвинуваченням ОСОБА_8 в скоєнні злочину за епізодом шахрайства від 10.05.2016 року відносно ОСОБА_27 на суму 796 грн., та за епізодом шахрайства від 11.05.2016 року відносно ОСОБА_28 на суму 3750 грн.;
-зазначити в описовій частині по епізоду вчинення злочину відносно ОСОБА_32 від 01.02.2017 року належної дати скоєння злочину «01.02.2017 року», замість «10.02.2017 року» та анкетних даних потерпілого « ОСОБА_32 » замість « ОСОБА_33 ».
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції необгрунтував свій висновок щодо можливості застосування до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України. ОСОБА_8 вичнив 14 епізодів умисних злочинів на протязі тривалого часу, більшість з яких є тяжкими, з використанням електронно-обчислюваної техніки мережі Інтернет, що ускладнює розкриття злочинів, надає латентний характер, в зв`язку з чим злочини несуть високий ступінь небезпеки. Суд не конкретизував, які обставини передбачені ст. ст. 66, 67 КК України стосуються ОСОБА_8 , не врахував особливості та обставини скоєння злочинів, кількість епізодів, ступінь тяжкості наслідків; невірно врахував наявність повного визнання вини в діях ОСОБА_8 , так як останній не визнав своєї вини повністю по епізоду шахрайських дій від 01.02.2017 року відносно ОСОБА_34 .
Крім цього вказує, що суд в порушення вимог ст. 61 Конституції України, двічі визнав винуватим ОСОБА_8 в скоєнні злочинів за епізодами шахрайських дій від 10.05.2016 року відносно ОСОБА_27 на суму 796 грн., та за епізодом шахрайства від 11.05.2016 року відносно ОСОБА_28 на суму 3750 грн.
Також, у вироку невірно зазначено дату скоєння кримінального правопорушення за епізодом шахрайських дій відносно ОСОБА_32 , а саме замість «01.02.2017 року», вказано «10.02.2017 року», та невірно зазначено прізвище потерпілого замість « ОСОБА_35 », вказано « ОСОБА_33 »

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у вироку зазначив, що враховує усі передбачені ст. 65 КК України обставини.

Так, у вироку районного суду вказано, що обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, а обставинами, що пом`якшують покарання, визнано: повне визнання своєї вини обвинуваченим, щире каяття у вчиненому злочині, сприяння в його розкритті, часткове відшкодування матеріального збитку.

При призначенні покарання районним судом враховано відсутність тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

На підставі досліджених обставин справи, даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, тому призначив йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з вимогами чинного кримінального процесуального законодавства та положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням повинно бути належним чином мотивоване.

При цьому з оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції не дотримався положень зазначених правових норм, що потягло прийняття необґрунтованого рішення.
Обгрунтовуючи можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, суд першої інстанції у вироку не конкретизував, на підставі яких саме обставин кримінального провадження, встановлених під час судового розгляду, він дійшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Однак, на думку апеляційного суду, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Зокрема, з оскарженого вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Разом з тим з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше був тричі судимий за вчинення корисливих злочинів, серед вчинених обвинуваченим злочинів є злочини, що відносяться до категорії тяжких злочинів.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 раніше двічі засуджувався до покарання з звільненням від його відбування, на підставі ст. 75 КК України, але не зробив належних висновків, на шлях виправлення не став.
За місцем проживання ОСОБА_8 характеризується негативно.
Вищевикладені обставини свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім цього, зазначивши про відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд першої інстанції не конкретизував їх щодо кожного обвинуваченого.
Апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 таких пом`якшуючих покарання обставин як: повне визнання своєї вини обвинуваченим, щире каяття у вчиненому злочині, сприяння в його розкритті.

Згідно з оскарженим вироком, обвинувачений ОСОБА_8 по епізоду шахрайських дій від 01.02.2017 року відносно ОСОБА_32 свою вину визнав частково.
Таким чином, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання не врахував у повній мірі тяжкість вчинених обвинуваченим злочинів, один із яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_8 , їх наслідки та дані про особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, раніше неодноразово судимий.
На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому районним судом покарання зі звільненням від його відбування з іспитовим строком не відповідає меті, встановленій у ст. 50 КК України, оскільки не може в повній мірі забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів, у зв`язку з чим вирок районного суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Переглядаючи вирок у межах апеляційних вимог прокурора та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує вищезазначені обставини, в тому числі ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та їх характер, особу обвинуваченого, його поведінку під час апеляційного розгляду, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставини.

Апеляційний суд враховує, що обвинуваченим ОСОБА_8 повторно вчинено умисні корисливі злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15-ч. 3 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України, які згідно зі ст.12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких злочинів.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини: щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, відсутні.

Також апеляційний суд враховує те, що обвинувачений після ухвалення щодо нього вироку не здійснив жодних спроб відшкодувати потерпілим завдану шкоду, що свідчить про відсутність пом`якшуючої покарання обставини часткове відшкодування спричиненої злочином шкоди.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, остаточне покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого внаслідок м`якості.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора про скасування вироку стосовно ОСОБА_8 в частині призначення покарання підлягає задоволенню, а вирок в цій частині підлягає скасуванню, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, з ухваленням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 420, ч. 3 ст. 439 КПК України в цій частині нового вироку із призначенням обвинуваченому більш суворого покарання, без застосування ст. 75 КК України.

Разом з цим, апеляційний суд враховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 04.07.2019 року щодо необхідності призначення обвинуваченому більш суворого покарання у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено.

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КПК України, ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення, за яким він був виправданий або засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили.

Відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_8 серед іншого обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень 10.05.2016 року, шахрайських дій відносно потерпілих ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .

Апеляційним судом встановлено, що в мотивувальній частині оскарженого вироку суд першої інстанції безпідставно повторно зазначив вчинення ОСОБА_8 злочинів стосовно ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині підлягають задоволенню, а зазначені відомості підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку.
Також, в описовій частині вироку, районний суд по епізоду вчинення злочину відносно ОСОБА_32 помилково зазначив дату скоєння злочину «10.02.2017» року замість «01.02.2017» року та невірно вказав анкетні дані потерпілого, а саме зазначивши його прізвище « ОСОБА_36 » замість « ОСОБА_37 ».
Зазначені відомості підлягають зміні, шляхом вірного зазначення дати вчинення злочину та прізвища потерпілого.
Апеляційний суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України №838-VIIІ від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.12.2018 року по 10.12.2018 року включно та з 04.07.2019 року по 21.10.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В строк відбуття покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 строк фактично відбутого ним покарання у виді позбавлення волі з 11.12.2018 року по 03.07.2019 рік.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. 412, п. 2 ч. 1 ст. 413, 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та вирішення питання щодо виключення з описової частини вказівки про повторне дублювання епізодів вчинення злочинів щодо ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , а також вірного зазначення дати вчинення злочину та прізвища потерпілого ОСОБА_32 , підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, Одеський апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_10 частково задовольнити.
Скасувати вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 26 квітня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 , в частині призначення обвинуваченому покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) роки;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України на 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 190 КК України на 5 (п`ять) років.

Згідно з положеннями ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк покарання обчислювати з 10.12.2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у цьому кримінальному проваджені з 03.12.2018 року по 10.12.2018 року включно, та з 04.07.2019 року до 24.10.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк фактично відбутого ним покарання у виді позбавлення волі з 11.12.2018 року по 03.07.2019 року.
Виключити з мотивувальної частини вироку зайво зазначені повторно епізоди вчинення ОСОБА_8 злочинів стосовно ОСОБА_27 та ОСОБА_28 .
Зазначити в мотивувальній частині вироку по епізоду вчинення злочину відносно ОСОБА_32 належну дату вчинення злочину - 01.02.2017 року, замість зазначеної судом -10.02.2017 року, та прізвище потерпілого ОСОБА_35 замість зазначеного судом ОСОБА_38 .
В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців, з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4