ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1612/19 Справа № 201/3569/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви лікаря-психіатра ОСОБА_8 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1 відносно ОСОБА_7 ,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви лікаря-психіатра ОСОБА_8 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1 відносно ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що не зважаючи на поліпшення стану ОСОБА_7 відповідно до висновку лікарів, враховуючи тяжкість суспільно-небезпечного діяння, період лікування, з метою уникнення ризику того, що припинення лікування може спричинити рецидив злочину, на теперішній час потреба примусового амбулаторного спостереження та лікування відносно ОСОБА_7 не відпала, а тому підстави для припинення примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторного примусового лікування на теперішній час відсутні.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою заяву лікаря-психіатра ОСОБА_8 задовольнити та припинити подальше застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_7 .
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що ухвала суду є невмотивованою та не обґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Вказує, що рішення суду про відмову у припиненні подальшого застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання їй амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку порушує права та свободи ОСОБА_7 . Зазначає, що судом першої інстанції, всупереч п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.05.2006 року Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування, не врахований висновок комісійної судово-психіатричної експертизи № 535 від 26.03.2019 року. Вважає безпідставним посилання суду на тяжкість суспільно-небезпечного діяння, яке вчинене ОСОБА_7 та припущення про спричинення рецидиву злочину у випадку припинення лікування.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах та матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів провадження, із заявою про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1 щодо ОСОБА_7 звернувся лікар-психіатр КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1 ОСОБА_8 .
В своїй заяві лікар-психіатр ОСОБА_8 ставить питання припинення щодо ОСОБА_7 застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1.
Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні заяви про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1 щодо ОСОБА_7 , оскільки на теперішній час потреба примусового амбулаторного спостереження та лікування відносно ОСОБА_7 не відпала.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
18 серпня 2017 року була проведена судово-психіатрична експертиза № 156: ОСОБА_7 в період часу який відноситься до інкримінованого їй діяння страждала та і в теперішній час страждає на хронічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене психічне захворювання позбавило ОСОБА_7 можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння.
08 грудня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу про застосування у відношенні ОСОБА_7 примусового захододу медичного характеру у вигляді госпіталізації її в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом (а.с. 5).
ОСОБА_7 надійшла у КЗ Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня у відділення зі звичайним наглядом у зв`язку із застосуванням до неї примусових заходів медичного характеру 10.12.2017. Внаслідок проведеної медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами психічний стан хворої покращився та залишався стабільним на протязі достатнього часу.
27 серпня 2018 року була проведена комісія лікарів-психіатрів № 148, у ході якої було вирішено змінити вид примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с. 11-12).
11 вересня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська були змінені примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку строком до 6 місяців (а.с. 8).
На амбулаторному лікуванні в примусовому порядку у КЗ Дніпровська міська поліклініка № 1 ОСОБА_7 знаходиться з 02.10.18 року. Діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, афективно-параноїдний синдром, ремісія «С» на тлі вираженого змішаного типу дефекту (а.с. 6-7).
Відповідно до ч. 1 ст. 95 КК України припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у судовому засіданні суду першої інстанції, лікар-психіатр ОСОБА_8 в обґрунтування своєї заяви пояснив, що в динаміці лікування ОСОБА_7 змін не відбулося, після виписки зі стаціонарного лікування, остання стабільно виконує інструкції та приймає ліки, відвідує лікаря. Від захворювання, на яке хворіє ОСОБА_7 вилікуватися неможливо, для підтримання стану медикаментозної ремісії потрібне постійне медикаментозне лікування.
З вказаних вище обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви лікаря-психіатра ОСОБА_8 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1 щодо ОСОБА_7 є цілком обґрунтованим, оскільки на теперішній час потреба примусового амбулаторного спостереження та лікування щодо ОСОБА_7 не відпала.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що судом першої інстанції не враховано висновок комісії лікарів-психіатрів № 535 від 26.03.2019 року є безпідставними та такими, що не узгоджуються з матеріалами провадження.
Отже, колегія судів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви лікаря-психіатра ОСОБА_8 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку в умовах КЗ Дніпропетровська міська поліклініка № 1 відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: