УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представників володільців тимчасово вилученого майна адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України,
в с т а н о в и в:
11.11.2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про арешт майна, тимчасово вилученого 06 листопада 2019 року, під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Повноваження слідчого та представників володільця тимчасово вилученого майна, які були присутні у судовому засіданні, слідчим суддею перевірені.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України

6 листопада 2019 за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Братуся, 15 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у приватному будинку 15 було проведено обшук під час якого було виявлено та вилучено:
- сім-карта мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна»;
- мобільний телефон марки «IPhone 8 plus», білого кольору, з сім-картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_1 , імей: НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон марки «Xiomi», чорного кольору, імей1: НОМЕР_3 ; імей2: НОМЕР_4 ;
- мобільний телефон марки «IPhone 6S», рожевого кольору;
- картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_5 ;
- картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_6 ;
- картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_7 ;
- картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_8 ;
- картка банку «Monobank» № НОМЕР_9 ;
06 листопада 2019 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у квартирі 23 було проведено обшук під час якого було виявлено та вилучено:
- мобільний телефон марки «IPhone 7», чорного кольору, з сім-картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_10 , імей: НОМЕР_11 ;
- мобільний телефон марки «Nokia», імей: НОМЕР_12 з сім-картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_13 ;
- ваучер від сім карти ТОВ «лайфселл» з номером НОМЕР_14 ; - ваучер від сім карти ТОВ «лайфселл» з номером НОМЕР_15 ;
- мобільний телефон марки «Samsung», сірого кольору, модель SCH -S219 в якому знаходиться картка «CJMA UKRAINE»;
- мобільний телефон марки «NOKIA» XpressMusic, обмотаний скотчем;
- мобільний телефон марки «Samsung», червоного кольору, модель SCH - S219 в якому знаходиться картка «CJMA UKRAINE»;
- мобільний телефон марки «Samsung», червоного кольору «LaFlenr»;
- «Ipod» чорного кольору, модель MA 623LL серійний номер НОМЕР_16 ;
- мобільний телефон марки «IPhone», модель «MD440LLIA» MEID AI0000337АЗDFB
08.11.2019 вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000141 від 28.05.2019.
Присутні у судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представники володільця тимчасово вилученого майна адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечували, зазначали, що слідчий в одному клопотанні об`єднав питання про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене відразу за двома обшуками. Звертали увагу слідчого судді на те, що обшук за місцем проживання ОСОБА_7 фактично проводився за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою АДРЕСА_1 , як це зазначено у протоколі обшуку та відповідній ухвалі слідчого судді. Крім того, представники володільця тимчасово вилученого майна посилались також на те, що під час обшуків були допущені численні порушення норм процесуального права, про що адвокат ОСОБА_6 зазначив у запереченнях до протоколу обшуку, які, однак до клопотання про арешт майна долучені не були, також під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 відео фіксація не здійснювалась. Представники володільця тимчасово вилученого майна також зазначали, що вилучені під час обшуків речі на які слідчий просить накласти арешт не можуть бути речовими доказами, оскільки не містять слідів кримінального правопорушення.

Присутня у судовому засіданні володілець тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 підтримала позицію своїх представників, зазначила, що вона дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де і було проведено обшук.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого, прокурора володільця тимчасово вилученого майна та її представників, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Частиною 1 статті 234 передбачено, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Як було встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року у справі №761/ 39773/19 було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, слідчим суддею на підставі показів ОСОБА_7 , наданих її представниками копій витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічного паспорту було встановлено, що ОСОБА_7 фактично проживає не за адресою: АДРЕСА_1 , а за адресою: АДРЕСА_1 і саме за вказаною адресою були вилучені: сім-карта мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна», мобільний телефон марки «IPhone 8 plus», білого кольору, з сім-картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» № НОМЕР_1 , імей: НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «Xiomi», чорного кольору, імей1: НОМЕР_3 ; імей2: НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «IPhone 6S», рожевого кольору, картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_5 , картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_6 , картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_7 , картка банку «Приватбанк» № НОМЕР_8 , картка банку «Monobank» № НОМЕР_9 .

Враховуючи те, що дозвіл на обшук будинку за адресою АДРЕСА_1 судом не надавався, слідчий суддя приходить до висновку про те, що зазначені вище речі були отримані внаслідок здійснення процесуальної дії, що потребує попереднього дозволу суду з порушенням його суттєвих умов, що в свою чергу означає, що фактичні дані, які могли б бути отриманими з вказаних речей в подальшому судом будуть визнані недопустимими доказами, а значить зазначені речі не можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні і, відповідно, не можуть бути арештованими.

Що ж стосується речей, тимчасово вилучених 06 листопада 2019 року під час обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, у своєму клопотанні слідчий хоча й зазначає, що майно, тимчасово вилучене 06 листопада 2019 року під час обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, однак не конкретизує, яким саме критеріям, та не посилається на докази, здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000141 від 28 травня 2019 року та долучені ним до матеріалів клопотання, якими це підтверджується.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на суто формальний характер постанови слідчого від 08 листопада 2019 року, копія якої долучена до матеріалів клопотання, яка також не містить посилання на конкретні критерії, визначені статтею 98 КПК України, яким нібито відповідає вилучене під час обшуку майно.

При цьому, клопотання слідчого про арешт майна не містить жодного посилання на наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, запобігання яких є завданням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що слідчим у своєму клопотанні не було належним чином доведено необхідності застосування в рамках кримінального провадження № 0000141 від 28 травня 2019 року такого обмежувального заходу як арешт майна, тимчасово вилученого 06 листопада 2019 року під час обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, зокрема можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження зазначеного майна, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого і в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , що погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000141, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2019 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 06 листопада 2019 року, під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 негайно повернути володільцям.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали буде проголошено о 08 годині 16 хвилин 15 листопада 2019 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1