ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 583/3671/17 Номер провадження 11-кп/814/672/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження № 0000558 від 14.08.2018 року за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_10 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.01.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, освіта середня - спеціальна, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженця м. Улан-Батор, Монгольська Народна Республіка, громадянина України, освіта середня, розлученого, директора ТОВ «Ургал», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
за участю: прокурора ОСОБА_11
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції) ,
захисників - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту затримання - з 11.10.2017 року.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання призначеного за вироком судової колегії судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2004 року зміненим ухвалою Колегії суддів судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України від 08.06.2004 року, у виді 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без зміни - тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання - із 11.10.2017 року.
Зараховано у строк покарання призначеного ОСОБА_7 , строк попереднього ув`язнення за період з 19.01.2003 року по 08.06.2004 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до положень ст. 72 ч. 5 КК України.
Частково задоволено цивільні позови потерпілих та вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , будучи раніше судимими за вчинення корисливих злочинів проти власності, маючи не зняті та непогашені судимості, за попередньою змовою групою осіб, повторно, вчинили ряд корисливих злочинів проти власності.
Так, на початку серпня 2017 року ОСОБА_6 , з метою протиправного збагачення, вирішив використати здобутий злочинний досвід та отримані навички скоєння крадіжок чужого майна, шляхом проникнення до житла потерпілих. Готуючись до вчинення злочинних дій, ОСОБА_6 визначився з напрямком злочинної діяльності, яка полягала у вчиненні квартирних крадіжок та придбав спеціальні прилади для механічного відмикання замків, інші знаряддя для вчинення злочинів у виді рукавичок, плоскогубців, викрутки, газового балончику, ключів для відмикання магнітних замків. Усвідомлюючи, що систематичне вчинення крадіжок потребує участі інших осіб, які б виконували частину дій пов`язаних з крадіжками майна, ОСОБА_6 підшукав в якості свого спільника раніше неодноразово судимого мешканця м. Харкова ОСОБА_7 , якому він довів розроблений план злочинної діяльності, що полягав у пошуку об`єктів в багатоквартирних будинків для вчинення крадіжок, таємному проникненні та викраденні цінних речей, зокрема, грошових коштів, ювелірних виробів, сучасної побутової техніки, а також подальшому збуті здобутого злочинним шляхом майна, на що отримав згоду від ОСОБА_7 на його участь в злочинній діяльності.
ОСОБА_7 , який мав у своєму користуванні легковий автомобіль «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , відвів роль водія, за якою той повинен був забезпечити прибуття та вчасний від`їзд з місця вчинення злочину, перевезення викраденого майна, попередження ОСОБА_6 у випадку появи охоронних служб, або працівників правоохоронних органів, можливих очевидців, використовуючи засоби радіозв`язку. З цією метою ОСОБА_6 у невстановленому досудовим слідством місці придбав дві радіостанції «baofeng», налаштував їх на одну радіохвилю та одну з радіостанцій передав ОСОБА_7 для використання у протиправній діяльності. Сам же ОСОБА_6 перебрав на себе функції безпосереднього виконавця злочинів, в яких за допомогою придбаних приладів відкривав замки дверей квартир, проникав до житлових приміщень, звідки викрадав майно потерпілих, яке завантажував до автомобіля «Hyundai Tucson», під керуванням ОСОБА_7 , після чого вони мали змогу вдвох з викраденим майном оперативно залишати місце злочину. Крадіжки ретельно планувалися і здійснювалися у ранковий час з 08:00 год. до 12:00 год., враховуючи, що саме в цей період часу, господарі переважно знаходяться поза місцем проживання. З метою забезпечення конспірації злочинних дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виконуючи розроблений план злочинних дій, вчиняли крадіжки в м. Охтирка Сумської області, при цьому з метою не викриття їх правоохоронними органами виключали мобільні телефони, для унеможливлення залишення будь-яких слідів на місці злочину використовували рукавички, з метою швидкого прибуття та від`їзду з місця крадіжки користувалися легковим автомобілем, що перебував у користуванні ОСОБА_7 .
Розпочавши свою злочинну діяльність, 14.08.2017 року близько 10 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою викрадення чужого майна, взявши з собою необхідні знаряддя для скоєння крадіжки, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 та під керуванням ОСОБА_7 , із м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_7 залишився у автомобілі в дворі спостерігати за навколишньою обстановкою та вразі виникнення небезпеки мав повідомити про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_6 , виконуючи свої функції, з метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_4 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_5 , звідки з різних кімнат таємно, повторно, умисно викрав грошові кошти в сумі 1800 грн. та побутової техніки і золотих прикрас на загальну суму 6561 гривень 21 копійку вчинивши потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вказану суму. Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля у якому чекав його ОСОБА_7 , після чого розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Цього ж дня, 14.08.2017 року, близько 10 год. 40 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку чужого майна, взявши з собою необхідні знаряддя для її скоєння, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 , та під керуванням ОСОБА_7 , з м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_7 , залишився у автомобілі в дворі за вищевказаною адресою спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомляти про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_6 , виконуючи свої функції, з метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_6 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички та розвідних плоскогубців відчинив двері і незаконно проник до квартири АДРЕСА_7 , звідки з різних кімнат квартири таємно, повторно, умисно викрав гроші в сумі 5000 гривень та техніку на загальну суму 13372 гривень 99 копійок, спричинивши потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 матеріальну шкоду на вказану суму.
Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля, в якому чекав ОСОБА_7 , після чого розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 28.09.2017 року близько 10:00 год. ОСОБА_6 за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку чужого майна, взявши із собою необхідні знаряддя для її скоєння, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 та під керуванням ОСОБА_7 з м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_8 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_7 залишився у автомобілі в дворі за вищевказаною адресою спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомляти про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_6 , виконуючи свої функції, з метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_8 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_9 , звідки з різних кімнат квартири таємно, повторно, умисно викрав гроші в сумі 11 900 грн.; 1000 Євро, що відповідно за даними НБУ офіційним курсом гривні до іноземних валют становить 31081,75 грн.; 1500 доларів США, що відповідно за даними НБУ офіційним курсом гривні до іноземних валют становить 39 709,24 грн.; комп`ютерну техніку та телефонну техніку та золоті прикраси загальною вартістю 132 704 грн. 59 коп., спричинивши потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 матеріальну шкоду на вказану суму. Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля в якому його чекав ОСОБА_7 , після чого розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 03.10.2017 року близько 10:00 год. ОСОБА_6 , за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку чужого майна, взявши з собою необхідні знаряддя для її скоєння, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 та під керуванням ОСОБА_7 із м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_8 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_7 залишився у автомобілі в дворі за вищевказаною адресою спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомляти про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_6 , виконуючи свої функції, з метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_10 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички, відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_11 , звідки з різних кімнат квартири таємно, повторно, умисно викрав гроші в сумі 10000 грн. Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля, в якому чекав на нього ОСОБА_7 , після чого вони розпорядились викраденим на власний розсуд. В результаті крадіжки майна, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілій ОСОБА_20 матеріальну шкоду на загальну суму 10 000 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09.10.2017 року близько 08 год. 50 хв. ОСОБА_6 , за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку чужого майна, взявши з собою необхідні знаряддя для її скоєння, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 та під керуванням ОСОБА_7 із м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_7 залишився у автомобілі в дворі за вищевказаною адресою спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомляти про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_6 , виконуючи свої функції, з метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_12 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_13 , звідки із різних кімнат квартири таємно, повторно, умисно викрав кошти в сумі 1000 доларів США, що відповідно за даними НБУ офіційним курсом гривні до іноземних валют становить 26739,93 грн. та ювелірні вироби. Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля, в якому на нього чекав ОСОБА_7 , після чого вони розпорядились викраденим на власний розсуд. В результаті крадіжки майна, діючи за попередньою змовою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілій ОСОБА_21 матеріальну шкоду на загальну суму 36753 гривні 43 копійки.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09.10.2017 року близько 11 год. 10 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку чужого майна, взявши з собою необхідні знаряддя для її скоєння, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 та під керуванням ОСОБА_7 із м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_7 залишився у автомобілі в дворі за вищевказаною адресою спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомляти про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_6 , виконуючи свої функції, з метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_6 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички та розвідних плоскогубців пошкодив замок, відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_14 , звідки з різних кімнат квартири таємно, повторно, умисно викрав телевізор «LED BRAVIS 28B1100 black». Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля в якому на нього чекав ОСОБА_7 , після чого вони розпорядились викраденим на власний розсуд. В результаті крадіжки майна, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , спричинили потерпілому ОСОБА_22 , матеріальну шкоду на загальну суму 3868 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 11.10.2017 року близько 08 год. 50 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку чужого майна, взявши з собою необхідні знаряддя для її скоєння, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 та під керуванням ОСОБА_7 із м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_15 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_6 залишився у автомобілі в дворі за вищевказаною адресою спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомляти про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_7 , виконуючи свої функції, із метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_15 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_16 , звідки із різних кімнат квартири таємно, повторно, умисно викрав кошти в сумі 7500 грн.; техніку та золоті вироби. Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля, в якому на нього чекав ОСОБА_7 , після чого вони розпорядились викраденим на власний розсуд. В результаті крадіжки майна, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_23 матеріальну шкоду на загальну суму 11347 гривень 92 копійки.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 11.10.2017 року близько 11:00 год. ОСОБА_6 , за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_7 , з метою вчинити крадіжку чужого майна, взявши з собою необхідні знаряддя для її скоєння, на автомобілі «Hyundai Tucson», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_13 та під керуванням ОСОБА_7 із м. Харкова приїхали у двір багатоквартирного багатоповерхового будинку по АДРЕСА_4 . Відповідно до попередньої домовленості та розподілу ролей, діючи узгоджено між собою, ОСОБА_7 залишився у автомобілі в дворі за вищевказаною адресою спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомляти про це співучасника за допомогою радіозв`язку. ОСОБА_6 , виконуючи свої функції, з метою крадіжки чужого майна, зайшов до під`їзду будинку АДРЕСА_17 , де реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою заздалегідь заготовленої відмички відчинив двері та незаконно проник до квартири АДРЕСА_18 , звідки з різних кімнат квартири таємно, повторно, умисно викрав кошти в сумі 600 грн., золоті речі та інші речі. Викрадене майно ОСОБА_6 виніс із квартири та завантажив до автомобіля, в якому на нього чекав ОСОБА_7 , після чого вони розпорядились викраденим на власний розсуд. В результаті крадіжки майна, діючи за попередньою змовою, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілій ОСОБА_24 матеріальну шкоду на загальну суму 26022 гривні 62 копійки.
Визнаючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 невинуватими у викрадені частини майна суд вказав, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом розмір заподіяної обвинуваченими матеріальної шкоди щодо частини викраденого майна, розмір якої є складовою об`єктивної частини інкримінованого їм злочину.

Вказаним вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано невинуватими у висунутому їм обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України: - за епізодом від 14.08.2017 року щодо викрадення з квартири АДРЕСА_19 , ювелірних виробів: перстню із золота 585 проби, вагою 3 г, із вставками; браслету із срібла 925 проби, вагою 9,6 г із вставками; браслету із срібла 925 проби, вагою 8,6 г, із вставками; браслету із срібла 925 проби, вагою 3,2 г; ладанки у вигляді «медальйону» із срібла 925 проби, вагою 5 г; сережок у вигляді «гвіздочків» із срібла 925 проби, вагою 2,3 г, із вставкою; каблучки із срібла 925 проби, вагою 5,10 г; каблучки із срібла 925 проби, вагою 2,6 г з камінцями 15 шт. «кубічний цирконій білого кольору»; каблучки із срібла 925 проби вагою 4,3 г; перстню чоловічого із срібла 925 проби, вагою 9,2 г, які належать ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ;
- за епізодом від 14.08.2017 щодо викрадення з квартири АДРЕСА_20 , каблучки - печатки чоловічої із золота 585 проби, вагою 7,42 г, яка належить ОСОБА_16 ;
- за епізодом від 28.09.2017 щодо викрадення із квартири АДРЕСА_21 , спиртних напоїв: віскі «Jack Daniels»; коньяку «Hennessy V.S.O.P» об`ємом 0,7 л; бальзаму «Закарпатський» об`ємом 0,5 л; бальзаму «Сумський» об`ємом 0,5 л; бальзаму «Ризький» об`ємом 0,5 л; годинника наручного жіночого марки «Чайка», модель 1301, з корпусом із золота 585 проби, номер корпусу 3919, масою корпусу 4,29 г; електронної книжки «Pocket Book pro912 Education»; дорожньої сумки; каблучки жіночої із золота 585 проби, вагою 4 г, із вставками; каблучки жіночої із золота 585 проби, вагою 2,34 г, із вставками; каблучки жіночої із золота 585 проби, вагою 4 г, із вставками; хрестика із золота 585 проби, вагою 5 г, із вставками; сережок із золота 585 проби, вагою 1,5 г, із вставками; підвіски із срібла 925 проби, вагою 2 г, із вставками;
- за епізодом від 03.10.2017 щодо викрадення з квартири АДРЕСА_22 , спиртних напоїв: 2 пляшок напою «Глінтвейн», об`ємом по 0,5 л; 1 пляшки бальзаму «Закарпатський», об`ємом 0,5 л; 1 пляшки горілки «Nemiroff Delicat», об`ємом 0,7 л; 1 пляшки сувенірної горілки, об`ємом 0,5 л; паку коньяку, об`ємом 2 л, які належать ОСОБА_20 ;
- за епізодом від 09.10.2017 щодо викрадення із квартири АДРЕСА_23 , набору: каблучки із золота 585 проби, вагою 4,3 г, із вставками; підвіски із золота 585 проби, вагою 2,73 г, із вставками; сережок із золота 585 проби, вагою 5,02 г, із вставками; дитячих сережок із золота 585 проби, вагою 1,7 г, із вставками; набору: сережки із срібла 925 проби, вагою 8 г, із вставками, каблучки із срібла 925 проби, вагою 8 г, із вставками, браслету із срібла 925 проби, вагою 16 г; сережок із срібла 925 проби, вагою 5 г, із вставками; каблучки із срібла 925 проби, вагою 7 г; сережок із срібла 925 проби, вагою 7 г; сережок із срібла 925 проби, вагою 2,5 г, із вставками; каблучки із срібла 925 проби, вагою 7 г, із вставками; каблучки із срібла 925 проби, вагою 9 г, із вставками; сережок із срібла 925 проби, вагою 3 г, із вставками, які належать ОСОБА_21 ;
- за епізодом від 11.10.2017 щодо викрадення з квартири АДРЕСА_24 , пляшок горілки «NEMIROFF DELICAT», об`ємом 1 л; 12 пляшок горілки «NEMIROFF DELICAT», об`ємом 0,5 л; спортивної чоловічої сумки, які належать ОСОБА_24 ;
- за епізодом від 11.10.2017 щодо викрадення з квартири АДРЕСА_24 , сережок із золота 585 проби, вагою 4,08 г, із вставками; сережок із медичного металу із вставкою, вагою 0,59 г; сережок із золота 585 проби, вагою 2,46 г, із вставками; каблучки із золота 585 проби, вагою 3,00 г, із вставками; 5 монет із срібла «Один полтинник»; монети 1911 року випуску «10 копєєк»; набору біжутерії з ланцюжка та кулонів, які належать ОСОБА_24 , та виправдано ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю у їхніх діях складу кримінального правопорушення.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо нього скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляції зазначає, що суду першої інстанції, визнаючи його винним побудував свої висновки на припущеннях та суперечливих або недопустимих доказах, не прийнявши до уваги доводи наведені стороною захисту. Зазначає, що доказів винуватості його у вчиненні злочинів не має, а висновки суду ґрунтуються тільки на показаннях потерпілих.

Також , обвинувачений вказує на порушеннях під час розгляду справи його права на захист, оскільки вона була розглянута без участі захисника ОСОБА_25 .

Крім того апелянт посилається на неврахування судом ряду обставин, важливих при призначенні покарання, зокрема, незадовільний стан здоров`я, наявність тяжких хвороб , які можуть виявитися смертельними в умовах СІЗО.

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просить вирок суду в частині визнання його винуватим скасувати та виправдати за недоведеністю , посилаючись на те, що по кримінальному провадження не призначалися слідчі та прокурори, на що вказує відсутність відповідних постанов, а відтак всі слідчі дії є недопустимими так як слідчі та прокурор не були уповноважені на здійснення досудового розслідування.

Окрім цього обвинувачений вказує, що по кримінальному провадженню не було в установленому законом порядку продовжено строк досудового розслідування та при цьому продовженні було грубо порушено його право на захист. У зв`язку з цим апелянт вважає, що всі дії після 11.12.2017 року були вчиненні поза межами досудового розслідування, а тому повинні були бути визнані судом неналежними.

Апелянтом в апеляції наголошується на тому, що судом безпідставно не взято до уваги показання ОСОБА_26 , який пояснював , що йому нічого не було відомо про вчинення злочинів. Також, судом зроблено неправомірний висновок відносно використання мобільного телефону в особистих цілях, не надано оцінки порушенню права на захист, так як він фактично був затриманий відразу після зупинки транспортного засобу, проте йому не було надано адвоката та він не давав дозволу на огляд його транспортного засобу.

В апеляції , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 також просить вирок суду відносно його підзахисного скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону України , неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги адвокат мотивує тим , що вина його підзахисного не доведена , в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав та вказав , що він підвозив ОСОБА_26 до м. Охтирка , про те , що він вчиняє злочини не знав. Висновки суду ґрунтуються на припущеннях , суперечливих та недопустимих доказах.

Також в апеляції адвокат зазначає , що всі докази , отримані після 05.12.2017 року необхідно було визнати недопустимими , бо слідство проводилося неповноважною особою , а строк досудового слідства продовжено з порушеннями процесуального закону. Крім того, судом в нарадчій кімнаті кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України, хоча на досудовому слідстві дії останнього кваліфікувалися за ч. 3 ст. 185 КК України, хоча доказів за цим обвинуваченням матеріали кримінального провадження не містять.

Адвокат посилається і на неправильне застосування вимог ст. 71 КК України при призначенні покарання , та призначення покарання за сукупністю вироків суду , оскільки на момент постановлення оскарженого вироку суду він обвинувачений ОСОБА_7 є особою, не судимою в розумінні ст. 89 КК України , а тому безпідставно приєднано вирок Апеляційного суду Харківської області від 04 березня 2004 року , змінений ухвалою Верховного Суду України. Також адвокат посилається на порушення процесуальних норм та принципів індивідуалізації покарання при визначенні конкретного його строку.

В апеляційній скарзі інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 із доповненнями адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції.

При цьому, апелянт вказує на процесуальні порушення допущені судом першої інстанції , що судом не спростовано доводи сторони захисту , висловлені в суді першої інстанції про те , що ОСОБА_7 підвозив ОСОБА_26 , проте не знав мету його поїздок та вміст сумок, які він перевозив, жодного разу не заходив до квартир, речі не мають його відбитків пальців.

Судом першої інстанції не надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_27 користувався радіозв`язком та спостерігав за обстановкою. Адвокат вказує, що покази свідків та потерпілих , які були покладенні в основу обвинувачення , жодним чином не вказують на причетність ОСОБА_27 до вчиненого злочину.

Також адвокат зазначає, що судом безпідставно не враховано показання свідків дружини та матері ОСОБА_27 про те, що вилучена у нього каблучка належала його дідові. Крім того, потерпілий не надав детального опису, за якими саме критеріями було впізнано ним каблучку, яка до того ж, під час досудового розслідування була замінена , а вилучення її під час обшуку було проведено без опису, тобто з порушенням. Таким чином, за відсутності будь-яких доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок, слідством було фальсифіковано заміну золотої каблучки.

Адвокат в поданій апеляції оспорює доказ винуватості свого підзахисного запис з камер відеоспостереження, де були зняті кошти із банківських карток, посилаючись при цьому на те, що ОСОБА_26 знав пін-коди цих карток, а тому у ОСОБА_27 не виникало сумнівів щодо законності їхніх дій.

Також адвокат наводить мотиви, з яких вважає недопустимими ряд інших доказів: запис на відеореєстраторі через те, що він здобутий незаконним шляхом від випадкового свідка; фотоматеріали із банкомату , на яких містяться світлини із зображенням особи, зовні схожої на ОСОБА_6 , так як вони отримані всупереч ч. 2 ст. 93 КПК України; протокол огляду магазину «Гранед Маркету», оскільки не зрозуміло, яка подія відбувалася в ньому.

Щодо доказу роздруківки телефонних розмов ОСОБА_27 з прив`язкою до місць вчинення злочинів адвокат вказує те, це навпаки є доказом його невинуватості , оскільки він розмовляв з цивільною дружиною , що виключає спілкування обвинуваченого з ОСОБА_26 з метою інформування про обстановку.

Викраденим мотоблоком розрахувався обвинувачений через те, що ним , в свою чергу розрахувався ОСОБА_26 за транспортні послуги.

Також адвокат вказує про відсутність доказів винуватості ОСОБА_27 за іншими епізодами і вказує про процесуальні порушення на досудовому розслідуванні, аналогічні тим, на які вказує сам обвинувачений та інший адвокат .

Прокурор в принесеній апеляції просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування Закону про кримінальну відповідальність , а саме ч. 5 ст. 72 КК України та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи в частині виправдання обвинувачених за фактом викрадення коштовностей та іншого майна, вартість якого проведеними експертизами встановити не видалося за можливе;

ухвалити новий вирок , яким визнати винним та засудити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 185 КК України відповідно до обсягу обвинувачення викладеного в обвинувальному акті;

виключити з вироку положення щодо зарахування у строк покарання призначеного ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 19.01.2003 року по 08.06.2004 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України.

При цьому прокурор зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано при призначенні покарання ОСОБА_27 положення ст. 72 КК України, оскільки за правилами цієї статті зараховується попереднє ув`язнення , обране виключно в межах цього провадження.

Щодо іншого прокурор вказує , що оскільки вартість викраденого майна окремо по кожному з епізодів перевищує поріг кримінальної відповідальності за скоєння крадіжки, та в ході судового розгляду встановлено факт викрадення цього неоціненого майна, належними та допустимими доказами, суд необґрунтовано виправдав обвинувачених.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвокати ОСОБА_12 , ОСОБА_9 свої апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити. Заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав. Просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинувачених та адвокатів.

Мотиви суду
Заслухавши пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційних скарг , вивчивши матеріали кримінального провадженого провадження , перевіривши доводи апеляційних скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в цілому дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за які вони засуджені , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Із висновком місцевого суду щодо доведення винуватості обвинувачених у вчиненні злочинів за які вони засуджені , погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Натомість, доводи апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, про непричетність ОСОБА_7 до вчинення крадіжок, не заслуговують на увагу, оскільки були перевірені судом першої інстанції та визнані як безпідставні та необґрунтовані.

Аналізуючи зазначені доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та адвокатів в його інтересах із доповненнями , колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності , що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій , прав , свобод і законних інтересів засобами , передбаченими цим Кодексом.

Колегія суддів не погоджується із доводами авторів апеляцій , що винуватість обвинувачених у вчиненні злочинів ґрунтується лише на показаннях потерпілих , на які посилається суд першої інстанції у своєму вироку.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на сам вирок , в якому досить докладно наведено всі докази у справі. При цьому , всі докази не просто наведені , а піддані ретельному аналізу і не лише окремо кожний із доказів , а у взаємозв`язку між собою і в тому числі з показаннями потерпілих у справі. Проаналізувавши докази у справі суд прийшов до висновку про доведеність вини обвинувачених , і в тому числі ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованих злочинів.

Не є обґрунтованими доводи авторів апеляцій , що у провадженні мало місце проведення досудового слідства неповноважними посадовими особами органів досудового слідства та прокуратури.

Так , за приписами ч.2 ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР .

Порядок здійснення досудового розслідування певним слідчим та визначення процесуального керівника у кримінальному провадженні визначається положеннями ст.ст.36,37,39,40 КПК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження , досудове розслідування у вказаній справі було розпочате після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і здійснювалось повноважними слідчими.

12.10.2017 року та 18.10.2017 року процесуальним прокурором ОСОБА_11 були винесені постанови про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень. У вказаному провадженні постановою начальника СВ Охтирського ВП було визначено старшого слідчої групи.

Крім того , на а.с.42 т.5 міститься постанова начальника СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_28 про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні. У цьому ж томі на а.с.43,112 та томі 4 на а.с.6 , 114 , томі 3 а.с.63 містяться постанови заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_29 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні.

Звертає увагу колегія суддів в цьому питанні і на ту обставину , що відомості про слідчих , які мають право на здійснення досудового розслідування , містяться також у витягах із ЄРДР , що приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Повноваження слідчих та прокурорів у провадженні були предметом перевірки в тому числі і місцевого суду.

Наявність в розпорядженні сторони захисту фотокопій не підписаних процесуальних документів у кримінальному провадженні , які були надані суду першої інстанції , жодним чином не утворює правових підстав для визнання доказів недопустимими.

Колегія суддів з цього приводу звертає увагу , що стороні захисту під час судового розгляду були надані належним чином оформлені процесуальні документи щодо повноважень на здійснення досудового слідства слідчими та повноважень процесуального прокурора.

Не погоджується колегія суддів із доводами апеляційних скарг і щодо недопустимості доказів через порушення строків вручення захиснику копії клопотання про продовження строку досудового розслідування.

Колегія суддів вважає , що вручення захиснику клопотання навіть із порушенням процесуальних строків , за умови продовження строків досудового слідства належним керівником прокуратури , не перетворює докази на недопустимі. Що стосується питання самої процедури продовження строку досудового слідства за ст. 295 КПК в редакції , що діяла станом на 05.12.2017 року , то це питання вирішувалось прокурором особисто і обов`язкової участі сторін при його вирішенні , не передбачало. До того ж , автори апеляцій , наголошуючи на порушенні права на захист , не зазначають , а які ж клопотання вони мали бажання подати прокурору і неврахування яких перетворює докази на недопустимі.

Не може колегія суддів погодитись також і з доводами авторів апеляцій , що суд всупереч закону кваліфікував дії ОСОБА_7 також і за ст.27 ч.5 КК України.

Дійсно , органом досудового слідства дії обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були кваліфіковані за ст.185 ч.3 КК України.

Водночас , відповідно до приписів статті 337 ч.3 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення , зазначеного в обвинувальному акті , лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення , якщо це покращує становище особи , стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч.5 ст.27 КК України пособником є особа , яка порадами , вказівками , наданням засобів чи знарядь або усунення перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками , а також особа , яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця , знаряддя чи засоби вчинення злочину . сліди злочину чи предмети , здобуті злочинним шляхом , придбати чи збути такі предмети , або іншим чином сприяти приховуванню злочину.

В даному випадку суд встановив , що роль ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення полягала у пособництві у вчиненні ОСОБА_6 злочинів і тому кваліфікував його дії в тому числі за ст.27 ч.5 КК України як пособника. При цьому , судом жодним чином не було погіршено становище обвинуваченого.

Про пособництво з боку ОСОБА_7 у вчиненні злочину ОСОБА_6 свідчать його ж показання , що він використовував власний автомобіль для поїздок ОСОБА_6 за адресами з яких були скоєнні крадіжки; вилучення у ОСОБА_7 обручки та у особи , якій він збув , мобільного телефону , що належать потерпілим; спостереження з боку ОСОБА_7 у кожному з епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 за обстановкою з тим , щоб він не був викритий ; перевезення на власному автомобілі викраденого майна. Під час огляду автомобіля ОСОБА_7 було вилучено засоби зв`язку рацію , відмички , поряд із іншими предметами , які чітко вказують на його обізнаність про злочинну діяльність ОСОБА_6 .

Окремо у контексті піднятого в апеляції питання щодо неправильної кваліфікації колегія суддів звертає увагу на суперечливу позицію сторони захисту. Так , з одного боку сам ОСОБА_7 та в його інтересах захисники заперечують саму причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину у будь-якій формі , а з іншого - наголошують на неправильній кваліфікації дій судом.

Колегія суддів не погоджується із доводами авторів апеляцій , що ОСОБА_7 не був обізнаний про злочини , які вчиняються ОСОБА_6 .

З цього приводу колегія суддів звертає увагу , що про усвідомлення ОСОБА_7 , що вчиняються злочини , свідчить той факт , що всі епізоди злочинної діяльності були вчинені за самими різними адресами , які жодним чином не пов`язані із місцем проживання ОСОБА_6 . Доставлення до всіх адрес ОСОБА_6 на власному автомобілі ОСОБА_7 . Отримання , як вже зазначено вище , предметів , що були викрадені ОСОБА_6 і про походження яких ОСОБА_7 явно не міг не знати. Вилучення , як вже наголошувалось вище предметів (відмички , рації) , які аж ніяк не є предметами повсякденного обігу.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляцій , що мало місце порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 через незабезпечення захисником після його затримання та відсутність згоди на огляд транспортного засобу.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу , що матеріали провадження не містять жодної інформації , що в момент затримання обвинувачений ОСОБА_7 вимагав забезпечення йому права на захист. Крім того , обвинувачення в межах якого був затриманий ОСОБА_7 не є таким , що вимагає обов`язкової участі захисника і забезпечення права на захист негайно після затримання.

Не утворює ознак порушення права на захист і не перетворює докази на недопустимі також і проведення огляду транспортного засобу.

Так , як вбачається із матеріалів провадження , огляд автомобіля , що належить ОСОБА_7 був проведений за його згодою , про що свідчить його заява. Заперечення з цього приводу ОСОБА_7 та його захисників носять формальний характер і не підкріплені жодними доказами. Крім того , із протоколу огляду вбачається , що проводився огляд не тільки автомобіля , а і місцевості , оскільки це мало значення для належного фіксування обстановки вчинення злочину.

Не є обґрунтованими доводи апеляцій і щодо того факту , що судом нібито не взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який пояснював , що ОСОБА_7 нічого не було відомо про вчинення злочинів.

З цього приводу колегія суддів наголошує на тому , що судом на підтвердження винуватості ОСОБА_7 наведено самі різні докази , які були піддані , як вже наголошувалось вище , ретельному аналізу у взаємозв`язку між собою і тільки із сукупності аналізу цих доказів суд прийшов до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_7 . Заперечення з цього приводу обвинуваченого ОСОБА_6 не спростовують висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 .

Не відповідають фактичним обставинам також і доводи апеляцій , що вилучена у ОСОБА_7 каблучка належала його дідові , який передав її йому , а тому це виключає причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину.

Вказана обставина була ретельно досліджена судом першої інстанції. Зокрема , судом були допитані свідки за клопотанням сторони захисту. Проте суд критично поставився до показань вказаних свідків , пославшись при цьому на показання потерпілого ОСОБА_14 , який впізнав каблучку як свою. Погоджується в цьому питанні колегія суддів також і з іншими доводами суду першої інстанції , а зокрема - з результатами огляду каблучки. Так , за результатами вказаної дії було встановлено , що вона має зображення малого Герба України та позначення проби 585 і тому вона аж ніяк не могла належати діду ОСОБА_7 в тій інтерпретації подій , як їх висвітлює останній.

Не є ґрунтовними доводи апеляцій , що запис з камер відеоспостереження , де були зняті кошти із банківських карток , жодним чином не підтверджує винуватість ОСОБА_7 оскільки ОСОБА_6 знав пін-коди карток , а тому у ОСОБА_7 не виникало сумнівів щодо законності дій.

Так , зняття коштів з карток відбувалось після вчинення злочинів за результатами яких обвинувачений ОСОБА_7 отримував винагороду , зокрема у вигляді золотої каблучки , мобільного телефону та інших предметів і тому він як мінімум мав усвідомлювати протиправність як дій ОСОБА_6 так і своїх.

Не ґрунтуються на законі доводи авторів апеляцій про недопустимість як доказів запису з відеореєстратору через те , що він здобутий , як на їх думку незаконним шляхом від випадкового свідка , фотоматеріалів з банкомату , на яких містяться світлини із зображенням особи , зовні схожої на ОСОБА_6 .

З цього приводу колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Положеннями статті 93 КПК України , на яку зокрема посилається адвокат ОСОБА_9 , встановлений порядок збирання доказів у кримінальному провадженні.

Водночас , вказаний доказ був наданий добровільно слідству його володільцем і суд правильно визначив його як такий , що отриманий у порядку статті 93 КПК.

Що стосується фотоматеріалів з банкомату , на яких зображений ОСОБА_6 , колегія суддів звертає увагу , що обладнання банкомату фотореєстрацією встановлено його технічними умовами. Саме з цього банкомату зняті кошти з банківських карток ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , які були викрадені із квартири ОСОБА_32 і тому підстав вважати вказані докази недопустимими колегія суддів не знаходить.

Окремо колегія суддів повторно зауважує , що КПК не забороняє отримання доказів у справі шляхом добровільної видачі їх володільцями.

Не є обґрунтованими доводи апеляції , що проведення огляду магазину «Гранд Маркет» , під час якого було виявлено та вилучено два фотознімки із записів архівних ведеозаписів за 14.08.2017 року , де зафіксовано чоловіка візуально схожого на ОСОБА_7 , було проведено із порушеннями , що перетворює доказ на недопустимий.

З цього приводу колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції , що по-перше , огляд був проведений за фактичною згодою його власника , а по-друге , колегія суддів звертає увагу , що фактично метою цього огляду було отримання архівних відеозаписів.

Не може погодитись колегія суддів із доводами апеляції адвоката ОСОБА_9 , що має місце упередженість судді у розгляді справи , оскільки у одного із суддів суду сталася квартирна крадіжка.

Так , виходячи із вимог законодавства , практики ЄСПЛ , суддя вважається безстороннім доти , доки не доведено зворотнє.

Жодної інформації що суддя , який розглядав справу не був безстороннім суду представлено не було. Той факт , що у одного із суддів суду можливо і сталась крадіжка , не свідчить , що інший суддя цього суду був не безстороннім під час розгляду справи.

Окремо що стосується доводів апеляцій обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників , колегія суддів звертає увагу , що фактично в них не піддається аналізу більшість із доказів , що були покладені судом в основу обвинувального вироку , а носять більш загальний характер і зосереджуються в більшості на наявності , як на їх думку процесуальних порушень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх непереконливими.

Так , доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 в цілому зводяться до недоведеності його вини у вчиненні злочину , порушенні права на захист та призначенні покарання без урахуванням обставин щодо його особи.

Колегія суддів вважає такими , що не відповідають фактичним обставинам доводи щодо порушення права на захист через неучасть у провадженні адвоката ОСОБА_25 .

Перевіряючи зазначені доводи апеляції апеляційним судом було викликано в судове засідання адвоката ОСОБА_25 , який повністю спростував доводи обвинуваченого ОСОБА_6 . До того ж колегія суддів зауважує , що в апеляційному суді ОСОБА_6 не заявляв жодного клопотання про надання йому права на правову допомогу у будь-який спосіб.

Що стосується формальних доводів про недоведеність вини колегія суддів вважає їх такими , що не відповідають фактичним обставинам.

Так суд , визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочинів послався на показання потерпілих , свідків , протоколи огляду , впізнання , висновки судових експертиз , результати моніторингу місця перебування обвинувачених .

Зокрема із показань потерпілих , свідків судом було встановлено самі факти вчинення злочинів , перебування ОСОБА_6 біля будинків в яких проживають потерпілі разом із ОСОБА_7 .

За результатами оглядів місця події , огляду транспортного засобу , експертних досліджень , моніторингу перебування обвинувачених у дні скоєння крадіжок , було встановлено об`єм викраденого , способи проникнення до помешкань , слідова інформація , яка вказує на причетність зокрема ОСОБА_6 до вчинення крадіжок , виявлені знаряддя злочину та речові докази , а також встановлено факт перебування обвинувачених і зокрема знову ж таки ОСОБА_6 саме за місцем скоєння крадіжок.

При цьому , суд першої інстанції піддав вказані докази досить ретельному аналізу у взаємозв`язку між собою і прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину поза розумним сумнівом.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегією суддів не аналізуються всі докази у справі щодо доведеності вини ОСОБА_6 , оскільки ним фактично в апеляційній скарзі жодним чином не зазначається в чому ж полягає недопустимість конкретних доказів у справі. Що стосується доводів про непричетність ОСОБА_7 до скоєних злочинів , колегія суддів вважає їх такими , що надані з єдиною метою , допомоги останньому уникнути кримінальної відповідальності. Крім того , вказані доводи спростовуються доказами , що наведені вище.

Таким чином , доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та адвокатів в інтересах ОСОБА_7 не спростовують висновків суду першої інстанції.

Правильно , на думку колегії суддів , було вирішено питання судом першої інстанції і щодо заявлених у справі цивільних позовів. При цьому , визначаючи розмір майнової та моральної шкоди суд виходив із засад доведеності вини обвинувачених , розумності і справедливості.

Призначаючи обвинуваченим покарання суд виходив із загальних засад призначення покарання , врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів , дані про їх особу , обставини , що пом`якшують покарання , результати досудових доповідей та прийшов до висновку , що покарання обвинувачені мають відбувати реально у виді позбавлення волі.

Підстав вважати призначене обвинуваченим покарання вочевидь несправедливим через його суворість , колегія суддів не знаходить.

Обраний обвинуваченим вид та розмір покарання є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Правильно , на переконання колегії суддів було призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 і за правилами статті 71 КК України , а тому доводи апеляцій в цій частині є непереконливими.

Як вбачається із змісту вироку ОСОБА_7 відбував покарання за вчинення особливо тяжких злочинів за ст.ст.115 ч.2 п.п.1,6,12 , ст.187 ч.4 , 70 КК України і був звільнений умовно-достроково 25.05.2014 року на 3 роки 8 місяців 3 дні.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.89 КК України такими , що не мають судимості вважаються особи , засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин , якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

В даному випадку строк погашення судимості ОСОБА_7 , виходячи із приписів статті 89 КК України , не сплинув. В даному випадку не сплинув і формально іспитовий строк за результатами умовно-дострокового звільнення , оскільки перший епізод злочинної діяльності датований 14.08.2017 року.

Отже оскільки обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено злочин коли він мав судимість , в період умовно-дострокового звільнення , суд правильно призначив покарання за правилами статті 71 КК.

Водночас колегія суддів вважає , що суд першої інстанції припустився помилки у питанні процесуального вирішення виправдання обвинувачених не тільки за окремим епізодом злочинної діяльності , який не має самостійної кваліфікації , а виправдання щодо окремого майна за окремими епізодами , а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині підлягають частковому задоволенню.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що за приписами КПК особа , справа відносно якої перебуває в провадженні суду , може бути виправдана за окремою статтею КК або частиною статті.

Прийшовши до переконання , що висунуте особам обвинувачення , не в повній мірі знаходить своє підтвердження і якщо ці дії не підлягають окремій кваліфікації , суд мав би виключити із обсягу обвинувачення перелік конкретного майна , а тому ця помилка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність в даному випадку постановлення нового вироку та доповнення вироку суду іншими обставинами , колегія суддів не вважає їх обґрунтованими і при цьому виходить з такого.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини , встановлені під час кримінального провадження , за умови , що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями , виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони сталі відомі після ухвалення судового рішення , що оскаржується.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги прокурора , в ній не ставиться питання про повторне дослідження доказів і зокрема щодо майна за обвинуваченням у викраденні якого обвинувачені виправдані , а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості їх дослідити з власної ініціативи та ухвалити своє рішення щодо висунутого обвинувачення.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування щодо ОСОБА_7 приписів ст.72 ч.5 КК України в редакції Закону № 838 від 26.11.2015 року .

Так законом № 838-VІІІ від 26.11.2015 року частина п`ята статті 72 КК України була викладена у такій редакції.

Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку:

1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини;

2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.

При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.

У разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження".

Отже , за приписами вказаної норми вказані правила підлягають застосуванню у провадженні , яке є предметом судового розгляду.

Із змісту вироку вбачається , що обвинуваченому призначене покарання в тому числі за правилами 71 КК України і саме період перебування під вартою за вироком , що приєднаний , зарахований за правилами статті 72 ч.5 КК України в ред.закону № 838 від 26.11.2015 року.

В даному випадку у провадженні , що є предметом апеляційного розгляду , перший епізод злочинної діяльності був вчинений 14.08.2017 року , тобто після внесення змін до статті 72 ч.5 КК України законом № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року , який змінив підстави і порядок зарахування часу перебування під вартою в подвійному розмірі .

Отже колегія суддів приходить до висновку , що із вироку суду має бути виключено зарахування обвинуваченому ОСОБА_7 часу його перебування під вартою за вироком , який приєднаний до вироку , що є предметом апеляційного розгляду , за правилами статті 71 КК України.

Відповідно до частини першої статті 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є :1) неповнота судового розгляду ; 2) невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; ; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що апеляційні скарги обвинувачених та захисників слід залишити без задоволення , апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню , а вирок суду зміні в частині виправдання обвинувачених та виключенню підлягає застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень статті 72 ч.5 КК України в ред. Закону № 838 від 26.11.2015 року.

В іншій частині вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,409,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення;

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Охтирської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_10 задовольнити частково;

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.01.2019 року в частині невизнання невинуватими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у висунутому їм обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України за епізодами від 14.08.2017 року ,14.08.2019 року , 28.09.2017 року , 03.10.2017 року , 09.10.2017 року , 11.10.2017 року, 11.10.2017 року за відсутністю складу злочину змінити;

Вважати обсяг викраденого майна за епізодами від 14.08.2017 року ; від 14.08.2017 року ; від 28.09.2017 року ; від 03.10.2017 року;від09.10.2017 року ;від 11.10.2017 року; від 11.10.2017 року за яким обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 виправдані за відсутністю складу злочину , таким , що виключений судом із обсягу обвинувачення;

Виключити із вироку суду зарахування в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення з 19.01.2003 року по 09.06.2004 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015 року;

В іншій частині вирок суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення , а особою, яка перебуває під вартою - у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4