ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3444/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , 1984 року народження, до 60 діб, тобто до 16 грудня 2019 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду. Зазначив, що суд не в повній мірі врахував, що він вчинив не тяжкий злочин, потерпілі претензій до нього не мають, оскільки він все повернув, також в нього є батько похилого віку, який потребує догляду. Наголосив, що відповідно до висновку лікаря травматолога він потребує невідкладної операції, оскільки в нього пошкодженого ліктьовий суглоб. Указав, що до моменту взяття його під варту він працював, а також наголосив, що з поламаною рукою об`єктивно не зможе вчинити новий злочин. Просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні чотирьох епізодів злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України тобто у вчинені злочину середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення умисних тяжких злочинів, а також був засуджений вироком Черемушкинського районного суду м. Москва, офіційно не працює, неодружений, що обґрунтовано свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язку обвинуваченого та можливість його переховування від правоохоронних органів та суду.

Посилання обвинуваченого про відсутність до нього будь яких претензій з боку потерпілого, само по собі не свідчить про неможливість тиску на них з боку обвинуваченого в разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, оскільки потерпілий та свідки по цьому кримінальному провадженню на даний час не допитані.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження, обвинуваченому 11.06.2019 року повідомлено про підозру за ч.2 ст.186 КК України, що з урахуванням попередніх судимостей, свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 та про наявність ризику вчинення ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого про необхідність проведення операції та посилання на висновок травматолога, є необґрунтованими, оскільки матеріали судового провадження таких даних не містять, а також не містять даних щодо неможливості її проведення в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор».

Не надано таких даних стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Крім того, в судовому засіданні Харківського апеляційного суду ОСОБА_7 повідомив, що операція йому вже була проведена.

Посилання обвинуваченого на наявність в нього на утриманні батька похилого віку, як на підставу для обрання більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними, оскільки зазначена обставина існувала на час вчинення злочинів, які йому інкримінуються та не стала стримуючим фактором для обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404-407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: