Провадження №11-кп/801/550/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000264 від 20.06.2018, за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратура ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2019, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001136 від 07.04.2017 - виправдано.
Запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасовано та звільнено його з-під варти в залі суду.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому ним за наступних обставин.
ОСОБА_7 маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місця, дати та часу, придбав та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.
23.05.2017, біля 10:30 годин діючи умисно, з метою наживи, перебуваючи на території «Центрального ринку» по проспекту Коцюбинського у м. Вінниці, під час проведення оперативної закупівлі особливо небезпечного наркотичного засобу, за грошову винагороду в сумі 500 гривень, збув ОСОБА_10 речовину рослинного походження, зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 1129 від 30.05.2017 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою (у перерахунку на висушену речовину) 1,79 г.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 307 КК України у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому повторно за наступних обставин.
Так, 14.06.2017 на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину, було проведено другу оперативну закупівлю особливо небезпечного наркотичного засобу у ОСОБА_7 , в ході якої було встановлено, що останній, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місця, дати та часу, придбав та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс.
Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_7 , раніше вчинивши злочин передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, 14.06.2017 повторно, діючи умисно, з метою наживи, перебуваючи поблизу будинку № 78 по Немирівському шосе у м. Вінниці, під час проведення другої оперативної закупівлі особливо небезпечного наркотичного засобу, за грошову винагороду в сумі 700 гривень, збув ОСОБА_10 речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 1287 від 15.06.2017 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, масою (у перерахунку на висушену речовину) 10,99 г.
В апеляційній скарзі прокурору вказує на те, що вирок суду першої інстанції незаконний та необґрунтований, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Під час судового розгляду справи суд не досліджував та не оголошував в судовому засіданні протоколи слідчих (розшукових) дій та інші документи, долучені до справи. Суд дав вказаним доказам необ`єктивну та неналежну оцінку внаслідок чого прийшов до хибного висновку, що в судовому зсіданні не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи. Також апелянт вважає, що висновки суду про відкриття стороні захисту постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину лише в ході судового розгляду справи не відповідають дійсності. Прокурор переконаний, що жодних доказів на те, що досліджувані в судовому засіданні докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини не здобуто. Винуватість ОСОБА_11 повністю доведена наявними у справі доказами, в тому числі пояснення свідків та письмовими доказами, які були надані стороною обвинувачення в ході судових засідань. Апелянт переконаний, що зібрані у справі матеріали досудового розслідування знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, в діях ОСОБА_7 наявний склад інкримінованих йому злочинів. Прокурор просить скасувати виправдувальний вирок суду та постановити обвинувальний вирок.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого та його захисника щодо апеляційної скарги, які просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.
Так, відповідно до п. 18-19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" слідує, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості.
Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором
Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини обвинувальним вироком суду.
Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
Відповідно до ч. 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Так, в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 послідовно заперечував вчинення ним інкримінованих злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України - а саме заперечував факт збуту ним наркотичних речовин 23.05.2017 та 14.06.2017, при цьому вказуючи на недопустимість наданих прокурором доказів в кримінальному провадженні, про що стороною захисту подано письмове клопотання, яке мотивоване тим, що в основу обвинувачення лягли відомості, які здобуті незаконним шляхом, а саме внаслідок проведення НСРД: проведення контрольних оперативних закупок наркотичного засобу у обвинуваченого 23.05.2017 та 14.06.2017, а також зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, оформлені 28.07.2017 відповідним протоколом з додатком у виді компакт-диску, результати проведення яких не можуть братися судом як доказ, оскільки являються недопустимими через невідкриття їх стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.05.2017 та 14.06.2017 на підставі постанов прокурора про контроль за вчиненням злочину, було проведено оперативні закупки особливо небезпечного наркотичного засобу у ОСОБА_7 , в ході яких було встановлено, що останній, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних наркотичних засобів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місця, дати та часу, придбав та зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який він 23.05.2017 та 14.06.2017 збув закупщику - особі з залегендованими анкетними даними ОСОБА_10 .
Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що ухвала Апеляційного суду Вінницької області №0-1209 т від 10.05.2017 про дозвіл на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж із застосуванням технічних засобів по мобільному телефону з абонентським номером № НОМЕР_1 в період з 10.05.2017 по 10.07.2017 стосовно гр. ОСОБА_7 , яка стала підставою для проведення відповідних НСРД, результати якої зафіксовані у протоколі про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 28.07.2017 та на компакт-диску (т.1 а. с. 209- 214), не була відкрита стороні захисту ні під час закінчення досудового розслідування, ні під час судового розгляду кримінального провадження, а також не надана суду.
Крім того, постанова прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_12 про проведення контролю за вчиненням злочину від 16.05.2017 року з відміткою про її розсекречення 21.09.2017, якою постановлено для отримання доказів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, провести контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі без затримання особи продавця, наркотичного засобу канабісу у кількості 5 г на суму 500 грн. у громадянина ОСОБА_7 (том 2 а. с. 7), а також постанова прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_12 про проведення контролю за вчиненням злочину від 07.06.2017 з відміткою про її розсекречення 21.09.2017, якою постановлено для отримання доказів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, провести контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі без затримання особи продавця, наркотичного засобу канабісу у кількості 20 г на суму 700 грн. у громадянина ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 8), відкриті стороні захисту в ході судового розгляду кримінального провадження 26.10.2018, що підтверджується журналом судового засідання від 26.10.2018 (т.2 а.с. 21-22) та даними звукозапису судового засідання, які містяться на компакт-диску, що приєднаний до матеріалів судового провадження, а також самими відмітками про дату розсекречення вищевказаних постанов - 21.09.2017, тобто більше ніж через рік після їх розсекречення та більше ніж через рік після направлення обвинувального акту до суду (т.1 а.с. 1).
Відповідно до ч. 2 ст. 290 КПК, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Таким чином, законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає можливість сторонам майбутнього судового розгляду ознайомитися із доказами кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.
Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.
Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.
На необхідність дотримання законної процедури, принципу рівності сторін та права обвинуваченої особи на захист під час кримінального провадження неодноразово у своїх рішеннях наголошував Європейський суд з прав людини. Зокрема, суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту.
Для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Обов`язковим елементом порядку отримання доказів в результаті НСРД є попередній дозвіл уповноважених суб`єктів (слідчого судді, прокурора, слідчого) на їх проведення. Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.
Документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом), не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною.
Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів.
Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор - процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування.
Що стосується процесуальних документів, які мають гриф секретності, то за змістом статей 85, 92, 290 КПК України прокурор - процесуальний керівник зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.
Системне тлумачення ст. 290 КПК свідчить, що у ч. 11 статті йдеться про ситуації, коли матеріали було отримано стороною після завершення виконання вимог цієї кримінально-процесуальної норми та закінчення досудового розслідування.
Суд першої інстанції погодився з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 16.03.2017 № 5-364 кс 16, та дотримався правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.01.2019 в справі №751/7557/15-к, відповідно до якої невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ, при цьому за наявності відповідного клопотання процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) і яких не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК, оскільки їх тоді не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не було розсекречено на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні, але суд не має допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, як докази.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до переконання про необхідність визнання постанови прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 про проведення контролю за вчиненням злочину від 16.05.2017 з відміткою про її розсекречення 21.09.2017 (том 2 а. с. 7), постанови прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_12 про проведення контролю за вчиненням злочину від 07.06.2017 з відміткою про її розсекречення 21.09.2017, якою постановлено для отримання доказів злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, провести контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі без затримання особи продавця, наркотичного засобу канабісу у кількості 20 г на суму 700 грн. у громадянина ОСОБА_7 (т.2 а.с. 8) недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні, оскільки вони не відкриті стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.
Крім того, суд першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 87, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України прийшов до переконання про необхідність визнання недопустимими доказами в даному кримінальному провадженні протоколу про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 28.07.2017 з компакт-диском (т.1 а. с. 209-214) та похідне від нього повідомлення від 14.08.2017 ОСОБА_7 про проведення щодо нього негласних слідчих (розшукових) дій в кримінальному провадженні №0001136 на підставі Ухвали Апеляційного суду Вінницької області (без зазначення реквізитів, що дають змогу ідентифікувати вказану ухвалу) (т.1 а.с. 207), оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, оскільки прокурором не було надано доказу на підтвердження законності отримання таких даних, а саме не надано суду та стороні захисту ухвалу Апеляційного суду Вінницької області №0-1209 т від 10.05.2017 про дозвіл на зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж із застосуванням технічних засобів по мобільному телефону з абонентським номером № НОМЕР_1 в період з 10.05.2017 по 10.07.2017 стосовно гр. ОСОБА_7 .
Враховуючи, що інформація, отримана з показань свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 особи з залегендованими анкетними даними ОСОБА_10 , а також з постанови слідчого про використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 23.05.2017, рапорту оперуповноваженого поліції ОСОБА_18 від 23.05.2017 про отримання коштів, рапорту слідчого Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_19 від 23.05.2017, протоколу огляду та помітки грошових купюр та врученням їх покупцю від 23.05.2017 з фототаблицею, протоколу огляду покупця від 23.05.2017, протоколу оперативної закупівлі від 23.05.2017, постанов слідчого про призначення судових експертиз та висновки експертиз в даному кримінальному провадженні, рапорт оперуповноваженого УПН ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 від 25.05.2018 за наслідками проведення оперативної закупівлі, постанова слідчого СВ ЛВП Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_20 про використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 14.06.2017, рапорту оперуповноваженого УПН ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_18 , без зазначення дати документу, про отримання коштів у сумі 700 гривень із видатків спецпризначення ГУНП, рапорту слідчого Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_20 від 14.06.2017, протоколу огляду та помітки грошових купюр та врученням їх покупцю від 14.06.2017 з фототаблицею, протоколу огляду покупця від 14.06.2017, протоколу оперативної закупівлі від 14.06.2017, постанови слідчого про призначення судових експертиз, є похідним доказом від визнаними недопустимими постанов прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_12 про проведення контролю за вчиненням злочину від 16.05.2017 та від 07.06.2017, а тому суд визнав їх недопустимими доказами в розумінні ст. 86 КПК України.
Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_7 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них і їх сукупності у взаємозв`язку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд, оцінюючи зібрані в провадженні та досліджені в судовому засіданні докази, дотримався положень ст.ст. 23, 94, 97 КПК України, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора , достатньо обґрунтував мотиви з яких поклав в основу вироку одні докази, зокрема показання обвинуваченого, який заперечував свою причетність до збуту наркотичних засобів, і критично оцінив інші, отже дійшов обґрунтовано висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України.
Жодні доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_7 , а формальні посилання в апеляційній скарзі на те, що сторона обвинувачення представила в суді першої інстанції достатньо доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, не може бути прийняте колегією суддів до уваги, оскільки кожному доказу як сторони обвинувачення, так і сторони захисту суд першої інстанції у вироку, з посиланням на вимоги кримінального процесуального закону, дав обґрунтовану оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За таких обставин, твердження прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження є надуманими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду справи судом першої інстанції, які могли би вплинути на правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.
Виправдувальний вирок суду першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, за своїм змістом відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратура ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 08.02.2019 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя