Провадження № 1-кс/161/7647/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 11 вересня 2019 року
Слідчий СВ Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області майор поліції ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Луцької місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене 06.09.2019 року протоколом огляду, а саме автомобіль марки БМВ 5, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.
Клопотання обґрунтовує тим, що в період часу з травня 2019 року по даний час, ОСОБА_5 , самовільно, без будь-яких погоджень з власником ОСОБА_4 користується транспортним засобом, а саме автомобілем "БМВ" р.н. НОМЕР_1 та відмовляється його повертати, чим завдає істотної шкоди власнику у вигляді обмеження права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Під час проведення огляду місця події 05 вересня 2019 року в місті Луцьк по вул. Кравчука, 19А було виявлено та вилучено автомобіль марки БМВ 5, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу,які в подальшому, згідно постанови слідчого від 06.09.2019, визнані речовим доказом.
З метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх переховування, пошкодження, зникнення, знищення, пересування, передачі, відчуження, та враховуючи той факт, що у даному кримінальному провадженні вищезазначений автомобіль, ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобумають значення речового доказу, просить слідчого суддю клопотання задовольнити.
Заслухавши з приводу клопотання думку слідчого ОСОБА_3 , яка клопотання підтримала з підстав зазначених у ньому, володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , яка щодо клопотання не заперечував, пояснення особи, в якої вилучено майно ОСОБА_5 та особи, яка вважає себе власником майна ОСОБА_6 , дослідивши матеріали клопотання, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частина друга ст.170 КПК України передбачає, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами, згідно з ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні; можливість спеціальної конфіскації майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Частиною 1 статті 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчий зазначає, що проводить досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України «Самоправство», об`єктивною стороною якого є самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.
Як вбачається зі змісту наданого клопотання про арешт майна, слідчим у клопотанні було зазначено як мету накладення арешту, забезпечення збереження речових доказів, проте, клопотання є необґрунтованим, слідчий не зазначив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий не надав доказів слідчому судді пред`явлення цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні.
Зважаючи на те, що органом досудового розслідування не доведено необхідності накладення арешту, а саме, заборону відчуження, розпорядження та користування автомобілем,не надав суду доказів, які дають підстави дійти висновку про наявність ознак події кримінального правопорушення передбаченого ст.356 КК України та не доведено наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, також суду не надано достатніх доказів про те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а тому приходжу до висновку, що в задоволенні даного клопотання, слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, слідчий суддя, -
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області, протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення,.
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області ОСОБА_1