КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду місту Києва від 18 березня 2019 року-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти в сумі 26 135 доларів США, які були вилучені в ході проведення 15 березня 2019 року обшуку індивідуального банківського сейфу (скринька) № 46 з літ. «b» VIP, який розташований у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 12.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що існують підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним і невмотивованим та таким, що постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема апелянт не погоджується з висновками слідчого судді щодо відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України, оскільки вважає, що надані суду матеріали не містять відомостей, які б давали приводи і підстави вважати їх доказом злочину. Посилається апелянт і на незаконність вилучення цього майна, оскільки зазначає, що ухвалою слідчого судді, на підставі якого відбувся обшук індивідуального банківського сейфу, було заборонено вилучення грошових коштів. Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, матеріали кримінального провадження не вказують на ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин, що свідчить про необґрунтованість підозри останньої. Також, представник зазначає, що у орендованому банківському сейфі ОСОБА_7 зберігала власні грошові кошти отримані від продажу квартири.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення пропущеного строку, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без їх виклику в судове засідання, а копію постановленого судом рішення вони отримали 24 квітня 2019 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання прокурора про арешт майна відбувся без повідомлення власника цього майна, а копія постановленого судом рішення на адресу останнього не надсилалась та була отримана представником після безпосереднього звернення до суд, колегія суддів вважає за можливе поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, як такий, що пропущено з поважних причин.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді,то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, під час розгляду клопотання про арешт майна, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Надані прокурором матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що, грошові кошти, які були вилучені в ході обшуку індивідуального банківського сейфу (скринька) № 46 з літ. «b» VIP, який розташований у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 12, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, чи набуті кримінально-протиправним шляхом, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речових доказів.

Так, Першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000046 від 17 січня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 205 КК України.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, в ході досудового розслідування було встановлено, що службові особи Митного посту «Угринів» Львівської митниці ДФС України та Митного посту «Мостиська» Львівської митниці ДФС України, які діючи всупереч інтересам служби з корисливих мотивів та в інтересах державного інспектора МП «Смільниця» Львівської митниці ДФС України ОСОБА_9 , з метою перебування всупереч вимог Митного кодексу України автомобіля з іноземною реєстрацією марки «Mercedes-Benz S 500 4 Matic», номер кузова НОМЕР_1 , ринкова вартість якого складає понад 70 тисяч доларів США, який перебуває у постійному користуванні ОСОБА_9 , з метою ухилення останнього від сплати митних платежів та перебування автомобіля всупереч вимог законодавства на території України строком до одного року, за безпосередньої співучасті ОСОБА_9 , вчинили ряд протиправних дій щодо неналежного митного контролю в ході митного оформлення при ввозі на територію України та вивозу за межі України зазначеного автомобіля.

В рамках даного кримінального провадження, 20 лютого 2019 року проведено обшук квартири за місцем реєстрації ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено ряд речей і документів.

Одночасно встановлено, що в розпорядженні ОСОБА_7 та згідно нотаріально посвідченої довіреності у користуванні ОСОБА_9 перебуває індивідуальний банківський сейф (скринька) № 46 з літ. «b» VIP, який розташований у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 12.

15 березня 2019 року, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року, було проведено обшук банківського сейфу (скринька) № 46 з літ. «b» VIP, який розташований у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 12, в ході якого було виявлено та вилучено в тому числі і грошові кошти в сумі 26 135 доларів США.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_10 від 16 березня 2019 року вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000046.

Також, прокурором було подано до суду клопотання про арешт вилучених грошових коштів з метою збереження речових доказів.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на грошові кошти в сумі 26 135 доларів США вилучені в ході проведення обшуку банківського сейфу (скринька) № 46 з літ. «b» VIP, який розташований у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 12, з метою збереження речових доказів, оскільки надані прокурором матеріали доводять відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України.

Що стосується посилань апелянта на відсутність відомостей які б вказували на ймовірну причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, з наведеного слідує, що при вирішенні питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, ключовим моментом є не ймовірна причетність власника цього майна до злочину, а сукупність підстав і підозр вважати це майно доказом злочину. Обґрунтованість підозри у цьому випадку розглядається в загальному значенні, виходячи з відомостей, що дають підстави вважати про ймовірність вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Не погоджується колегія суддів і з доводами апелянта про незаконність вилучення грошових коштів. Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року надано дозвіл на проведення обшуку індивідуального банківського сейфу (скринька) № 46 з літ. «b» VIP, який розташований у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 12. При цьому, хоча в зазначеному рішенні слідчий суддя прямо не вказав про вилучення грошових коштів, проте, у відповідності до ч. 7 ст. 236 КПК України, слідчий має право на вилучення речей і документів, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.
Законодавець забороняє тимчасове вилучення майна, якщо воно безпосередньо не зазначене в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, лише у тому випадку, якщо таким майном є: електронні інформаційні системи або їх частин, мобільні термінали систем зв`язку.
Пряму заборону на вилучення грошових коштів ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04 березня 2019 року не містить.
Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що вилучені грошові кошти є особистою власністю ОСОБА_7 , які вона отримала від продажу квартири, то в наданих суду матеріалах відсутні належні докази цих обставин.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки доводи клопотання та додані до нього матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду місту Києва від 18 березня 2019 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду місту Києва від 18 березня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти в сумі 26 135 доларів США, які були вилучені в ході проведення 15 березня 2019 року обшуку індивідуального банківського сейфу (скринька) № 46 з літ. «b» VIP, який розташований у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 12, залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2958/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1