У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000036 від 04.01.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2019 року.

Обвинувачений: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6

обвинувачений : ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
___________________________________________________________________________

Провадження11-кп/812/506/19 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія:ст.185 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1 .

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.11.2018 року і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини справи та розмір матеріального відшкодування вартості експертизи, вказує на те, що вирок в частині покарання є занадто суворий.

Твердить, що суд призначаючи покарання не врахував пом`якшуючи обставини, а саме визнання вини, щире каяття, стан його здоров`я, характеризуючи його дані та призначив занадто суворе покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

29.12.2018 року близько 11:30 годин, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні супермаркету "АТБ-Маркет", розташованого за адресою: м. Миколаїв, проспект Героїв України, 20 д, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці дві упаковки кави "Jacobs Monarch" 400 грам, вартістю 320,30 грн. кожна, які належать ТОВ "АТБ-Маркет" та поклав до корзини. В подальшому, пройшовши через касу супермаркету та не розрахувавшись за вказаний товар, залишив приміщення "АТБ-Маркет".
Після цього, ОСОБА_8 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд спричинивши ТОВ "АТБ-Маркет", матеріальну шкоду на загальну суму 640,60 грн.
Крім того, 03.01.2019 року близько 16:20 годин, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні супермаркету "АТБ-Маркет", розташованого за вищевказаною адресою, реалізуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, взяв з полиць продукти харчування на суму 567,40 грн. Після цього, ОСОБА_8 , не дивлячись на виконання всіх дій, які вважав необхідними для доведення свого умислу до кінця, не зміг розпорядитися вказаним майном на загальну суму 567,40 грн., так як був затриманий охоронцями ТОВ "АТБ-Маркет", після проходження останнім касової зони супермаркету.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав вирок законним і обґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання справедливим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку та апелянтом не оспорюється.

Покарання обвинуваченому призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 65, 66 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів середнього ступеню тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом: «РПП внаслідок вживання опіоїдів, алкоголю, синдром залежності», на обліку у лікаря психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння в розкритті злочинів ( в тому числі і ті про які в апеляційній скарзі зазначає обвинувачений), відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_5 покарання , що не є максимальним розміром, передбаченим санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання відповідно до положень ст. ст.70, 71 КК України за сукупністю злочинів та вироків.

Згідно із ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. (зі змінами) у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_5 неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності.

Так, останній раз ОСОБА_5 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва 07.11.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік (а.п. 38-39).

Однак, на шлях виправлення обвинувачений не став і знову вчинив через короткий проміжок часу (два місяці) корисливий злочин протягом іспитового строку.

Згідно викладеного, враховуючи те, що злочини ОСОБА_5 вчинив в період іспитового строку, призначене йому покарання. за сукупністю вироків є справедливим і призначено у відповідності до вимог ст. 71 КК України з використанням більш м`якого принципу приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком часткового. Остаточне покарання визначено більшим, від покарання, призначеного за новим вироком і ніж не відбута частина покарання за попереднім вироком.

В зв`язку з викладеним, відсутні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст. 75 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 скоїв злочини середньої тяжкості, не працює, не одружений, міцних соціальних зв`язків не має.

Окрім того, як вбачається з висновку досудової доповіді старшого інспектора Центрального РВ відділу філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській області ОСОБА_9 існує високий рівень ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення (а.п. 33-34).

Посилання захисника на визнання вини обвинуваченим, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та не є обставинами, що істотно знижують суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів.

Окрім того, посилання обвинуваченого на незадовільний стан його здоров`я, як на підставу для пом`якшення покарання не заслуговує на увагу, оскільки, при необхідності відповідна медична допомога може бути надана йому в установі виконання покарання.

Відповідно до ст. 8 КВК України засуджені мають право на охорону здоров`я, яка в установах виконання покарань забезпечується системою медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних заходів, а також поєднанням безоплатних і платних форм медичної допомоги.

Таким чином, в установах виконання покарань передбачено надання медичної допомоги засудженим в тому числі переведення їх в спеціалізовані установи виконання покарань відповідного медичного профілю.

Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.
Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині установи виконання покарання, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Крім того, апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження доводу щодо неможливості отримання ним такої допомоги в установі виконання покарання.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері з діагнозом: «Розлади психіки, внаслідок вживання опіоїдів, алкоголю».

Матеріали провадження свідчать про те, що обвинувачений має повну середньо - технічну освіту.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 пояснив, що на даний час не вживає наркотичні засоби та алкоголь. В судовому засіданні поводився адекватно, не агресивно, не втрачав контроль над поведінкою та мисленням.

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 розладів психічного стану та здатність повною мірою реалізовувати свої права без участі захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у

матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого не вбачається.

За такого відсутні підстави для зміни вироку, про що просив апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.03.2019р. відносно ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: