Дата документу 07.10.2019 Справа № 323/908/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/908/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1316/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 7 жовтня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Преображенка Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

6 березня 2019 року, в денний час, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу, пройшов на частково огороджену територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення, з території двору, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: емальовану каструлю, ємністю 2 л, вартістю 94 грн., емальовану каструлю, ємністю 3 л, вартістю 126,50 грн., після чого залишив місце скоєного злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Далі, діючи з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, 6 березня 2019 року, у вечірній час, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу, пройшов на частково огороджену територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 , де скориставшись відсутністю сторонніх осіб, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення, з території двору, таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: металевий лист, розміром 1,5х2 м, товщиною металу 2 мм, вартістю 271,78 грн., п`ять металевих листів, розміром 1х1 м, товщиною металу 2 мм, вартістю 905,95 грн., після чого залишив місце скоєного злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 2-х (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Василівського районного суду Запорізької області від 21.12.2016 року, призначивши ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 1 місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 27.03.2019 року, тобто з моменту фактичного затримання.

На підставі ст.. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 27.03.2019 року до 20.05.2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначеного покарання.

Просить пом`якшити призначене покарання з позбавлення волі на обмеження волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вказує про обґрунтованість призначеного ОСОБА_7 покарання, просить вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Враховуючи, що обвинувачений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, апеляційний суд у відповідності до ч.4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України та ці обставини апеляційним судом не перевіряються.

Стосовно вимог апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував обставин, з якими закон пов`язує призначення покарання у їх сукупності, а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, скоїв інкримінований злочин, не відбувши покарання за попереднім вироком, не має постійного місця проживання, місце реєстрації якого відсутнє, офіційно не працевлаштований та суспільно-корисною працею не займається, одружений, на спец обліку не перебуває, вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті, що сприятиме виправленню і перевихованню обвинуваченого.

При цьому, відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено, що є вірним з огляду на наявність встановленої кваліфікуючої ознаки повторність.

Судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі докази в достатньому об`ємі, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З цього приводу звертають увагу і попередні вироки відносно ОСОБА_7 , відповідно до яких обвинуваченому призначалися покарання саме у виді позбавлення волі, яке відбував реально, проте ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та продовжив злочинну діяльність, що вказує на неефективність призначення обвинуваченому альтернативного покарання, що передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину в період умовно-дострокового звільнення, вказують на обґрунтованість висновку суду щодо призначення ОСОБА_7 саме такого виду покарання.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства при відбуванні покарання у виді позбавлення волі.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та зміни виду покарання на обмеження волі.

Додатково слід зазначити, що суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю вироків у відповідності до ст. 71 КК України, визначив остаточне покарання майже у мінімальній межі.

Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання та застосування до нього обмеження волі судом апеляційної інстанції не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що призначене судом покарання є правомірним, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Вищевказане відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Колегія суддів вважає призначене покарання таким, що відповідає визначеній ст. 50 КК України меті покарання, критеріям справедливості та співмірності, що обумовлює залишення без задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4