Справа № 530/1834/18
Номер провадження 1-кп/530/22/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" серпня 2019 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000475 від 23.11.2018 року, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, працюючого електриком в Опішнянській тублікарні, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, що обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
21.11.2018 року, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території господарства в АДРЕСА_1 , реалізуючи свій протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливою метою шляхом відкриття дверей до господарчого сараю, таємно проник до нього, звідки таємно викрав бензокосу марки «Ростех РТ-53», вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4430 від 27.11.2018 року становить 1805 (одна тисяча вісімсот п`ять) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок, електролобзик марки «DWT STS-500VS», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4430 від 27.11.2018 року становить 691 (шістсот дев`яносто одна) гривня 24 (двадцять чотири) копійки, електро-фрезер марки «FERM», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4430 від 27.11.2018 року становить 825 (вісімсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок, які належать ОСОБА_5 , чим спричинив останній майнової шкоди на загальну суму 3321 (три тисячі триста двадцять одна) гривня 81 (вісімдесят одна) копійка.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у приміщення, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національнимі європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , свою вину в інкримінуємому йому злочині визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку та доповнив, що проживає сам. Дійсно в листопаді 2018 року, біля 16 години, коли випив горілки, сам зайшов до приміщення через двері, звідки викрав вищеперераховані предмети.
Визнана органом досудового розслідування потерпілою ОСОБА_5 , на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілого від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчить повідомлення про вручення їй судових повісток. До суду від потерпілої поступила заява про розгляд справи у її відсутності у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.
Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчиненому злочині визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_4 , а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 .Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення вподальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він свою вину визнає повністю, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_4 , скоїв злочин передбачений ст. 185 ч 3 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, який відноситься до тяжкого злочину; обставин вчиненого злочину, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, що свідчить про нього як про особу, схильну до злочинної діяльності, думки потерпілого, що він неодружений, працюючий, суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Речові докази по справі: бензокоса марки «Ростех», електролобзик марки «ДВТ» та ручний електрофрезер марки «FERM» - передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області до вирішення питання по суті.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Відповідно до обвинувального акта судові витрати по справі становлять 210 грн. 00 копійок за проведення судово-товарознавчої експертизи ( т.2 а.с.41).

Процесуальні витрати на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого по справі.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 118,124-126,321, 369, 371, 373-376, 380, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 виним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік шість місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обрати.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_1 , працюючого електриком в Опішнянській тублікарні, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь держави 210 (двісті десять) грн. 00 копійок судових витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи.

Речові докази: бензокосу марки «Ростех», електролобзик марки «ДВТ» та ручний електрофрезер марки «FERM», які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області до вирішення питання по суті повернути потерпілій ОСОБА_5 ..

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1