19.12.2019
Справа № 642/6193/17
Провадження № 1-кп/642/256/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2019 року

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ленінського районого суду м. Харкова кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000360 від 02.02.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працюючого, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України,

ВСТАНОВИВ:
згідно з обвинувальним актом, 05.04.2012 року на виконання виконавчого листа № 2-448/11, виданого 24.02.2012 року Ленінським районним судом м.Харкова, Московським ВДВС ХМУЮ відкрите виконавче провадження №32153679 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 боргу на користь ПАТ « Банк Форум» на загальну суму 697552,06 грн.

08.05.2012 року державним виконавцем, для задоволення позовних вимог стягувача у вказаному виконавчому провадженні, винесено постанову про арешт майна ОСОБА_11 та оголошення заборони на його відчудження.

01.03.2013року державним виконавцем складено акт опису та арешту автотранспортного засобу, що належав ОСОБА_11 , марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 , з одночасним попередженням під розписку про кримінальну відповідальність за його приховування та передано описаний автомобіль, вартістю відповідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи № 12526 від 14 липня 2017 року - 200 551,30 грн., на відповідальне зберігання ОСОБА_9

З березня 2015 року матеріали зазначеного виконавчого провадження № 32153679 щодо стягнення солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 боргу на користь ПАТ «Банк Форум» на загальну суму 697552,06 грн., разом з актом опису та арешту автотранспортного засобу, що належав ОСОБА_11 , марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 , яким було попереджено під розписку про кримінальну відповідальність за його приховування та передано описане майно на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , були направлені для розгляду по територіальності до Ленінського ВДВС ХМУЮ, де 17 березня 2015 року за вказаними матеріалами було відкрито виконавче провадження № 46873486, яке 23.02.2016 року постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_12 було приєднано до зведеного виконавчого провадження № 50292659 , до якого було долучено виконавче провадження № 39452557 від 22.08.2013 року, яке було відкрито за виконавчим написом приватного нотаріуса № 4620 від 11.07.2013 відносно боржника ОСОБА_11 за зверненням ТОВ «ОТП Факторінг Україна».

27 травня 2013 року відповідальний зберігач описаного та арештованого транспортного засобу марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_9 на адресу начальника Московського ВДВС ХМУЮ надав заяву про зняття з нього зобов`язань по зберіганню зазначеного майна. Розглянувши зазначену заяву, на адресу ОСОБА_9 державним виконавцем Московським ВДВС ХМУЮ ОСОБА_13 було направлено лист № 10-30/32153679/дв-7, який запропоновано повернути до виконавчої служби переданий йому на зберігання автомобіль. ОСОБА_9 вказаний лист був проігнорований, і автомобіль, який перебував на зберіганні у ОСОБА_9 до виконавчої служби надано не було.

29 липня 2015 року начальником Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_14 особисто вручено під підпис ОСОБА_9 вимогу № 15136 про необхідність надати транспортний засіб, а саме, автомобіль марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 для проведення виконавчих дій 11.08.2015р. о 09.00-11.00 за адресою: м.Харків вул. Полтавський Шлях 46. Маючи реальну можливість виконати законні вимоги виконавця та ігноруючи покладені на нього обов`язки, дана вимога виконавця знову була проігнорованою ОСОБА_9 , і вказаний автомобіль на законну вимогу надано не було.

21 лютого 2016 року старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_12 направлено за місцем мешкання ОСОБА_9 вимогу про необхідність надати транспортний засіб, а саме, автомобіль марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 для проведення виконавчих дій 01.03.2016р. о 09.00-11.00 за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 46. Маючи реальну можливість виконати законні вимоги виконавця та ігноруючи покладені на нього обов`язки, дана вимога виконавця знову була проігнорована ОСОБА_9 , і вказаний автомобіль на законну вимогу знову надано не було.

29.02.2016р. державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_12 винесено постанову про розшук майна боржника, згідно якої рухоме майно, а саме, автомобіль марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 не знайдено.

27 липня 2017 року в період часу з 13 год.07 хв. по 14 год. 00 хв. в ході огляду місця події в домоволодінні за адресою АДРЕСА_3 , у гр. ОСОБА_15 було вилучено автомобіль марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 , який незаконно йому був переданий на зберігання ОСОБА_9 .

Таким чином ОСОБА_9 , який власноручно розписався у акті опису та арешту майна як особа, якій це майно ввірено, та будучи попередженим про заборону розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт або яке описано, маючи зберігати його за адресою : м.Харків, провулок Ногайський 21, діючи умисно з корисливих мотивів , з метою приховання від можливої конфіскації автомобілю, належного ОСОБА_11 , переслідуючи намір реалізувати його ОСОБА_16 , знаючи про необхідність надати автомобіль марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 на першу вимогу державного виконавця, 3 грудня 2013 року , незаконно , без дозволу виконавчої служби, перемістив вказаний автомобіль у невідоме для державного виконавця місце, таємно передавши зазначений автомобіль у розукомплектованому стані ОСОБА_15 для подальшого зберігання за адресою: АДРЕСА_3 , про що уклав відповідну письмову угоду та акт приймання передачі зазначеного автотранспортного засобу, де він і зберігається по теперішній час , тобто з метою утаювання від виконавчої служби місця знаходження зазначеного транспортного засобу ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні приховування, майна, яке виражене в переміщенні зазначеного автомобіля з місця належного його зберігання і подальшій передачі для збереження іншим, не уповноваженим особам.

Такі дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 388 КК України, а саме приховування майна на яке накладено арешт, яке описано, здійснене особою, якій це майно ввірено.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що кваліфікація йому зрозуміла, винним себе взагалі не визнає. Цивільний позов не визнає.

Пояснив, що в 2013 році Московським районним відділом виконавчої служби йому було передано на відповідальне зберігання транспортний засіб Тойота Прадо, чорного кольору. Спочатку автомобіль стояв на стоянці на Салтівському Шосе, де у ОСОБА_9 була оренда на стоянку. Потім автомобіль забрали на евакуаторі, машина була відкрита, та при огляді в бардачку був знайдений зламаний ключ, який працював, але після запуску авто через деякий час перестав працювати -заглох. В автомобілі стояла сигналізація с дистанційним доступом, та, як пояснив ОСОБА_9 , транспортний засіб був дистанційно заглушений. Коли стало питання де зберігати автомобіль, за домовленістю з ОСОБА_17 , вони поставили його у дворі останнього, оскільки прибудинкова територія дозволяла, домовившись про передачу авто на зберігання, договір зберігання між ними був укладений.

Після ОСОБА_9 звернувся з листом до Московського районного відділу виконавчої служби, де просив звільнити його від відповідального зберігання, однак відповіді не отримав. Тоді він звернувся до ОСОБА_18 з прохання повернути автомобіль, на що той відмовився. Через деякий час ОСОБА_9 подав до суду позов та є рішення суду про витребування у Кислого майна, яке він також не виконав. Після цього було відкрито виконавче провадження, а потім обвинувачений дізнався про дане кримінальне провадження.

Відповідаючи на питання прокурора ОСОБА_9 зазначив, що при передачі йому транспортного засобу складався акт опису арешту та він був ознайомлений з умовами зберігання. Була вимога Ленінського ВДВС про надання транспортного засобу, однак виконати він її не міг, оскільки ОСОБА_19 не віддавав йому автомобіль. Вимога була одноразова, відповідь на свій лист ДО Московського ВДВС він не отримав. Виконавчу службу про місце розташування та можливість віддати транспортний засіб не повідомляв, про розшук майна йому було невідомо.

Відповідаючи на питання представника потерпілого зазначив, що вважає, що передавати транспортний засіб він не міг, та оскільки з ОСОБА_19 в нього був укладений договір зберігання, то поставити у нього на зберігання вважає міг.

Відповідаючи на питання захисника пояснив, що акт опису арешту складався, спочатку до складання автомобіль стояв у дворі будинку боржника, надалі на стоянці по вулиці Академіка Павлова, після на Салтівському шосе. Передаючи, авто ОСОБА_20 ,були документи, автомобіль був укомплектований, у розшуку не був, наміру сховати транспортний засіб, ОСОБА_9 не мав.

Як пояснив, обвинувачений, ОСОБА_21 мав намір купити автомобіль з торгів, тому вони домовились безкоштовно його зберігати у ОСОБА_22 вдома, оскільки він проживає у будинку і для цього були відповідні умови. Як пояснив ОСОБА_23 , на той момент він мав оренду на площадку, де і за домовленістю з виконавчою службою, зберігав автомобілі. Коли договір оренди закінчився, на площадці було приблизно 10 автомобілів, частина з яких була на стадії реалізації, частину забрала виконавча служба, змінивши його як зберігача, декілька знаходились у його знайомих. Документів по переміщенню автомобілей не оформлювали. З ОСОБА_17 його познайомив їх спільний знайомий, який викупав транспорт. ОСОБА_21 шукав автомобіль, просив підшукати йому щось, проконсультувати. ОСОБА_9 пояснив, що передав йому автомобіль на зберігання на довірі та на основі документів. Десь приблизно через рік він звернувся до суду, оскільки ОСОБА_19 не віддавав автомобіль.

Крім того, стороною захисту було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі ст..49 КК України через сплив строків давності.

Обвинувачений, щодо якого передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, має як право на таке звільнення у відповідності до ст. 49 КК України та ч. 1 ст. 285 КПК України, так і право на проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку у відповідності до ч. 3 ст. 285 КПК України, і відповідно й обрання тої чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Враховуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_9 судом проведено судовий розгляд в повному обсязі.

Показання обвинуваченого в частині невизнання своєї вини, суд вважає цілком зрозумілими, оскільки він таким чином здійснює свій захист.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, про винуватість останнього у скоєні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.

Представник потерпілого ОСОБА_24 суду, що після невиконання договорів боржником ОСОБА_11 , стягнуто заборгованість та звернено стягнення на предмет застави. Державним виконавцем майно було описано та передано ОСОБА_9 на відповідальне зберігання. Вони неодноразово зверталися з приводу майна в період 2014-2015 років письмово і зі скаргами. До Ленінського відділу поліції було подано заяву про розтрату майна.

Кислий не передавав ОСОБА_23 транспортний засіб, оскільки сплатив за нього гроші.

Зазначив, що зараз транспортний засіб передано ОСОБА_20 на зберігання,

ОСОБА_23 повноважень передавати третім особам передане йому на зберігання майно не мав.

Відповідаючи на питання прокурора сказав, що звертались до державного виконавця, відповіді не отримали, тому самі звернулись до правоохоронних органів.

На питання захисника відповів, що існувало виконавче провадження, але на теперішній час, у зв`язку зі смертю ОСОБА_25 воно закрите.

Пояснив, що збитки полягають у тому, що вони позбавлені можливості звернути стягнення на заставлене майно.

Сума нарахованих збитків у цивільном позові це дійсна вартість автомобіля відповідно до висновку експерта.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що в 2012 році приїхав у офіс до ОСОБА_26 ( начальник) та до ОСОБА_23 для придбання машини. Йому запропонували спочатку транспортний засіб грузовик ДАФ, однак як він зазначив машина переїжджала зі стоянки на стоянку, а потім зникла. Тому вони запропонували йому поїхати на стоянку, де знаходяться машини, на які накладено арешт, та вибрати будь-яку іншу, а потім вже обговорити фінансові питання. Пояснив, що до цього ОСОБА_23 не знав, приїхав купити конфіскований автомобіль по аукціону. Він вибрав транспортний засіб Тойота Прадо, чорного кольору. По договору ціна у неї була в гривні, але як зазначає ОСОБА_15 гроші він віддавав у доларах, про що в нього є квитанції, на одній з яких є підпис ОСОБА_9 . Гроші він сплачував поступово, як він каже поетапно, йому дзвонили та казали привезти певну суму то для оформлення документів, то для інших цілей. Загалом, приблизно він віддав 17 800 доларів. Після до нього по місцю його мешкання евакуатором доставили цю машину Тайоту Прадо, чорного кольору зі стоянки, він каже, що вона була у несправному стані, на даний час в такому і залишається. Знаходиться у нього на зберіганні, на неї накладений арешт приблизно з минулого року. Відповідаючи на запитання обвинуваченого сказав, що складався договір зберігання, де було зазначено, що їх фірмі зобов`язується за якийсь час передати йому машину. До цього він вже купував у них автомобіль-евакуатор, те, що автомобілі заарештовані йому біло відомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що ОСОБА_9 знайомий йому по роботі, а саме пояснив, що фірма обвинуваченого реалізовувала автомобілі, однак ані із документами фірми, ані із статутами він не знайомий.

Пояснив, що ОСОБА_28 його знайомий, проживають в одному селі.

Пам`ятає, що слідчий питав його про машину, а саме про джип чорного кольору, який він бачив на вулиці Чапаєва, де і проживає ОСОБА_28 . Автомобіль стояв на вулиці на евакуаторі, не був розбитим. На його запитання чи ОСОБА_19 купив машину та буде її ремонтувати, останній відповів подивимось. Візуальних пошкоджень на транспортному засобі не пам`ятає, однак зазначив, що були спущені одно чи два колеса. Де придбав машину ОСОБА_19 не запитував. При розмові обвинуваченого ОСОБА_9 та ОСОБА_18 ніколи присутнім не був. Автомобіль був трохи розібраний, ОСОБА_19 сказав, що машина не в комплекті та те, що він майже придбав цей автомобіль, вніс за нього заставу. Зазначив, що крила були цілі, а всередині розібрана. ОСОБА_27 пояснив, що їхав з іншої сторони вулиці, а автомобіль стояв біля двору ОСОБА_18 , тому йому довелось попросити звільнити дорогу, щоб проїхати.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_29 , який працював державним виконавцем у Московському відділі виконавчої служби 3 2012 по 2016рр., пояснив, що з ОСОБА_23 знайомий. Приблизно в 2012 році, точну дату він не памятає, він склав акт опису на арешт транспортного засобу Тайота Прадо, чорного кольору, який він передав на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_9 , далі що було з автомобілем йому невідомо.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_30 , який є головним державним виконавцем міжрайонного відділу виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, поянив, що працює виконавцем з осені 2015. З ОСОБА_23 раніше не знайомий. Бачить вперше.

Йому передали виконавче провадження в якому була копія акту опису в якому зберігачем транспортного засобу був обвинувачений. Це було приблизно у середині 2016 року.

Виконавче провадження про стягнення заборгованості, боржник ОСОБА_25 , стягувач ОТП Банк. Майно було передано ОСОБА_23 на відповідальне зберігання іншим відділом виконавчої служби, ще до нього, тобто було зведене виконавче провадження. Де зберігався та як зберігався транспортний засіб йому невідомо.

Пояснив процедуру передачі на відповідальне зберігання. Якщо немає відомостей про знаходження транспортного засобу, то він оголошується у розшук, якщо органи поліції затримують автомобіль, то його направляють на штраф майданчик, державний виконавець складає акт опису і визначає відповідальне зберігання в присутності понятих.

Передати на відповідальне зберігання можливо будь-якій особі. В акті опису зберігач розписується, він попереджається про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, підміну. Зберігач несе відповідальність за майно.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_31 пояснив, що із ОСОБА_23 знайомий, мали робочі відносини. Пояснив, що займався підготовкою документів на арештоване та конфісковане майно, а ОСОБА_23 займався зберіганням та транспортуванням цього майна.

Повідомив, що на зберіганні у ОСОБА_9 був автомобіль Тойота Прадо, але у звязку з тим, що був розірваний договір оренди стоянки, ОСОБА_9 вимушений був передати на зберігання іншій людині. Про виконавче провадження йому невідомо. Зазначив, що автомобіль передали на зберігання ОСОБА_22 , та те, що він був знайомий і теж допомагав у транспортуванні автомобілей, неодноразово. Кислий мав зберігати цей автомобіль до реалізації, та по першій вимозі мав надати виконавчій службі цей транспортний засіб. Спочатку автомобіль знаходився за адресою: Салтівське шосе, 73, на площадці, яку орендував ОСОБА_9 . На кожний автомобіль складався акт опису. Коли треба було звільнити площадку, ОСОБА_9 звертався до виконавчої служби про заміну відповідального зберігача. Як йому відомо ОСОБА_19 забрав транспортний засіб сам, транспортував.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , яка працює головним державним виконавцем Московського відділу виконавчої служби, пояснила що ОСОБА_9 знайомий.

Вказала що був накладений арешт на автотранспортний засіб, був складений акт опис арешту майна, та був переданий ОСОБА_9 на зберігання. Відповідно до акту опису було зазначено, що відповідальний зберігач не має право підмінювати, знищувати, відчужувати та вчиняти інші незаконні дії відносно майна. Зазначила, що ОСОБА_23 подавав заяву, що він не має можливості зберігати транспортний засіб, тому було запропоновано з`явитись і зробити заміну відповідального зберігача. Надалі виконавче провадження в 2015 році було передано до Ленінського відділу виконавчої служби. Зазначила, що ОСОБА_23 викликали, було повідомлення, але не пам`ятає чи було воно ним отримано.

Безпосередньо у судовому засіданні досліджені письмові докази:

- 01.02.2016 року із заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 388 КК України звернувся представник ТОВ ОТП Факторинг Україна, та за цією заявою 02.02.2016 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000360. До заяви також були подані копії договорів на підтвердження зміни стягувача на ТОВ «ОТП Факторинг України»;

- постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ ОСОБА_32 від 22.08.2013 року відкрито виконавче провадження № 39452557 щодо звернення стягнення на рухоме майно автомобілю TOYOTA PRADO, р.н. НОМЕР_1 , р.в. НОМЕР_3 , колір чорний, що належить на праві власності ОСОБА_11 ;

- 21.07.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 25.06.2017 року було проведено огляд місця події у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_3 та було виявлено та частково розукомплектований автомобіль марки ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 , та переданий під розписку на зберігання ОСОБА_15 . До постанови про проведення огляду місця події мітиться фототаблиця на якій зафіксовано вигляд автомобіля марки ТОУОТА LAND CRUISER PRADO.

- як вбачається з протоколу огляду предмету від 21.07.2017 року слідчим СВ Холодногірського ВП ГУНП в Х/о було проведено огляд автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 . В ході огляду виявлено відсутність в автомобілі двигуна, коробки передач, шасі, бензобака, радіатора, акумулятора, номерних знаків. До протоколу також долучено фототаблицю на якій зафіксовано вигляд зазначеного автомобілю;

- постановою слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Х/о від 21.07.2017 року автомобіль марки ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 визнаний речовим доказом;

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 03.07.2017 року проведеного на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27.06.2017 року. Та в ході якого було вилучено оригінал акту опису та арешту майна від 01.03.2013 року;

- згідно акту опису та арешту майна від 01 березня 2013 року складеного на виконання виконавчого листа № 2-448/11 виданого Ленінським районним судом м.Харкова 24.02.2012 року про солідарне стягнення із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором у розмірі 697 552, 06 грн., державним виконавцем Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції у присутності понятих проведено опис майна, що належить боржнику, а саме автомобіль TOYOTA LAND CRUSER PRADO, 2006 року випуску, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , р.в. НОМЕР_3 , який цього ж дня був переданий державним виконавцем на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , та його попереджено про кримінальну відповідальність про заборону розтрати, відчуження, приховування, підміни, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт або яке описано, про що він власноручно розписався у акті опису та арешту майна як особа, якій це майно ввірено;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 16.06.2017 року проведеного на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 року, в ході якого ОСОБА_9 повідомив, що транспортний засіб знаходиться у ОСОБА_15 на підставі договору зберігання, та віддавати відмовляється. У звязку із чим видати автомобіль слідчому не може;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 09.06.2017 року проведеного на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 19.05.2017 року. В ході якого слідчому було надано доступ до зведеного виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-448/11 від 24.02.2012 та виконавчого напису № 4620 відносно боржника ОСОБА_11 , з можливістю виготовлення копій документів.

Так, матеріали вказаного зведеного виконавчого провадження містять постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.05.2012 року винесену державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_11 у межах суми стягнення 697552,06 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_11 . На підставі вказаної постанови були внесені відомості до державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 10.05.2012 року.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.08.2012 року винесеною державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ, накладено арешт на автомобіль TOYOTA LAND CRUSER PRADO, 2006 року випуску, днз НОМЕР_1 , р.в. НОМЕР_3 ,що належить ОСОБА_11 , в межах суми стягнення 697552,06 грн. На підставі вказаної постанови були внесені відомості до державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.08.2012 року.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.08.2013 року винесеною державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ, накладено арешт на автомобіль TOYOTA LAND CRUSER PRADO, днз НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 .

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.12.2015 року винесеною державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ, накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_11 .

29.02.2016 року постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби ХМУЮ було оголошено розшук майна автомобілю TOYOTA LAND CRUSER PRADO, днз НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 .

- 29 липня 2015 року начальником Ленінського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_14 особисто вручено під підпис ОСОБА_9 вимогу № 15136 про необхідність надати транспортний засіб, а саме, автомобіль марки ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 для проведення виконавчих дій 11.08.2015р. о 09.00-11.00 за адресою: м. Харків вул. Полтавський Шлях 46.

- 21 лютого 2016 року старшим державним виконавцем ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 направлено за місцем мешкання ОСОБА_9 вимогу про необхідність надати транспортний засіб, а саме, автомобіль марки «ТОУОТА LAND CRUISER PRADO» д.р.н. НОМЕР_1 для проведення виконавчих дій 01.03.2016р. о 09.00-11.00 за адресою:м.Харків, вул.Полтавський Шлях 46.

- з листа начальника Ленінського ВДВС ХМУЮ № 3615/20-30 направленого заступнику начальника головного територіального управління юстиції вбачається, що про 01.03.2016 року ОСОБА_9 було повідомлено, що 03.12.2013 року між ним та ОСОБА_15 було укладено договір зберігання та за актом прийому-передачі передано останньому на зберігання автомобіль ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 .

- протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 03.07.2017 року проведеного на підставі ухвали слідчого судді ленінського районного суду м. Харкова від 17.06.2017 року отримано доступ з можливістю копіювання до виконавчого провадження № 51278007 за зверненням ОСОБА_9 про витребування автомобілю у ОСОБА_15 .

Так постановою від 01.06.2016 року старшим державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження про зобов`язання ОСОБА_15 повернути ОСОБА_9 автомобіль ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 , переданий йому на підставі договору зберігання.

-Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 12526 середня ринкова вартість автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 станом на 01.03.2013 року складає 200 551,30 грн. Середня ринкова вартість автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 станом на 03.12.2013 року складає 201 292,90 грн. Середня ринкова вартість автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 станом на 02.02.2016 року складає 423 312,03 грн.

-На запит слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області головний державний виконавець Московського ВДВС м Харкова ГТУЮ у Харківській області листом від 30.06.2017 року № 14.6-35/24897 повідомив в тому числі, що відділом не надавався дозвіл ОСОБА_9 на передачу автотранспортного засобу ТОУОТА LAND CRUISER PRADO, 2006 р.в., д.р.н. НОМЕР_1 на зберігання іншій особі (в тому числі ОСОБА_15 ). також повідомлено, що державним виконавцем відділу не виносилась постанова про зміну відповідального зберігача з ОСОБА_9 на будь-яку іншу особу. Акт опису та арешту майна від 01.03.2013 року який був складений державним виконавцем ОСОБА_29 не скасувався. В тому числі повідомлено, що 27.05.2013 до відділу надійшла заява ОСОБА_9 щодо неможливості зберігати автотранспортний засіб ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 , який був переданий йому на відповідальне зберігання. Також надано копію вказаної заяви ОСОБА_9

-29.05.2013 року ОСОБА_9 було направлено лист № 10-30/32153679/дв-7 на адресу зазначену ним у заяві, щодо надання переданого йому автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 для вирішення питання, щодо зміни відповідального зберігача.

Протоколом огляду предметів від 25.10.2017 року слідчим СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області було проведено огляд копій документів долучених до матеріалів кримінального провадження, в тому числі наданих ОСОБА_15 , та постановою про визнання речових доказів від 25.10.2017 року визнано речовими доказами:

-Договір про надання послуг № 32 від 14.11.2014 року укладений між ОСОБА_15 та СПДФО ОСОБА_31

-Акт виконаних робіт до договору про надання послуг № 32 від 14.11.2014 року укладений між ОСОБА_15 та СПДФО ОСОБА_31

- Квитанція № 682018;

- Договір-доручення № 32 від 14 листопада 2014 року , укладений між

ОСОБА_15 та ОСОБА_9 ;

- Квитанція № 682021;

- Квитанція № 041546;

- Акт опису і арешту майна від 1 березня 2013 року ;

- Договір застави автотранспортного засобу № PCL 702U32Y2006;

- Договір про відступлення права вимоги від 7 червня 2010 року ;

- Довідка № 202М115 від 12.07.2006 року ;

- технічний паспорт на автомобіль Toyota Prado, реєстраційнийномер НОМЕР_1 ; ,

- договір зберігання від 3 грудня 2013 року;

- акт приймання-передачі майна за договором зберігання від З грудня 2013 року;

- заява ОСОБА_9 від 27.05.2013 року;

- лист державного виконавця на заяву ОСОБА_9 від 29.05.2013 року № 10-30/32153679/дв-7;

- лист начальника Ленінського відділу ДВС від 29.06.2017 року № .8452 ;

- Договір купівлі продажу № 5/07-06 від 13.07.06 року;

- Поста нова про приєднання виконавчого провадження до зведеного - виконавчого провадження від 23.02.2016 року;

- Постанова про арешт майна боржника та заборону його відчуження від 15.08.2012 року;

- Постанова про розшук майни боржника від 15.08.2012 року ;

- Постанова про відкриття виконавчого провадження № 46873486 від 17 березня 2015 року;

- Постанова про розшук майна боржника від 29.02.2016 року;

-Вимога державного виконавця на адресу ОСОБА_9 ;

-Вимога державного виконавця вих. 15136 від 29.07.2015 року на адресу ОСОБА_9

-Копія виконавчого провадження ВП 51278007.

Крім того до матеріалів справи долучено судові рішення за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_15 про розірвання договору зберігання та витребування автомобіля, у яких встановлено, що 03 грудня 2013 року ОСОБА_9 та ОСОБА_15 уклали договір зберігання та склали акт прийому-передачі майна до договору зберігання, згідно з якими ОСОБА_9 передав, а ОСОБА_15 прийняв на відповідальне зберігання автомобіль TOYOTA, марки LAND CRUSER PRADO, 2006 року випуску, чорного кольору, днз НОМЕР_1 , р.в. НОМЕР_3 , вартістю 140 130, 00 грн. Пунктом 3.1.1 договору сторони передбачили, що зберігач зобов`язаний повернути передане на зберігання майно на першу вимогу поклажедавця або його уповноваженої особи в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання.

Під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_9 не визнаючи свою вину, стверджував, що він не мав наміру приховувати автомобіль, який був переданий йому на відповідальне зберігання, а лише передав на зберігання іншій особі відповідно до договору зберігання. У подальшому не мав можливості повернути автомобіль на вимогу державного виконавця оскільки ОСОБА_15 відмовлявся повертати автомобіль на його вимогу.

Однак, суд критично ставиться до показів обвинуваченого щодо заперечення свої провини в предявленому обвинуваченні, оскільки його позиція є хибною.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

За частиною 1 ст. 388 КК предметом злочину є: а) майно, на яке накладено арешт; б) заставлене майно; в) майно, яке описано.

Із змісту ст. 388 КК випливає, що предметом злочину є майно, яке має особливий правовий статус, бо за ч. 1 ст. 388 КК власник або інший законний володілець цього майна внаслідок його опису, застави або накладення на нього арешту може бути обмежений або позбавлений права володіти, користуватися чи розпоряджатися ним, а за

ч. 2 ст. 388 КК - повністю втрачає право власності на майно, оскільки з набуттям законної сили рішення суду про конфіскацію майна воно переходить у власність держави.

Опис майна передбачає внесення його до відповідного акта опису, який містить перелік описаних предметів із зазначенням точної назви кожного з них, їх кількості, ціни та індивідуально-визначених ознак (вага, марка, розмір, форма, колір, товарний знак, дата випуску, ступінь зносу тощо). Арешт майна полягає у тимчасовому позбавленні власника або законного володільця майна можливості відчужувати певне їх майно. Арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, або іншої особи, у володінні якої перебуває це майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його (ч. 1 ст. 170 КПК). Заарештоване майно може залишатися у володінні особи, якій воно належить, а може бути вилучено і передано на зберігання іншим особам.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активною поведінкою особи і може полягати в учиненні хоча б однієї з декількох, альтернативно зазначених у диспозиції ст. 388 КК, дій стосовно майна, а саме: 1) розтрата; 2) відчуження; 3) приховування; 4) підміна; 5) пошкодження; 6) знищення; 7) порушення обмеження (обтяження) права користування майном; 8) здійснення банківських операцій з коштами, на які накладено арешт; 9) інші незаконні дії з майном, яке описане, заставлене, заарештоване чи конфісковане.

Приховування майна - це різні форми (способи) його утаювання від уповноважених органів чи осіб (переміщення майна з місця належного його зберігання, неповідомлення про місце розташування, передача для збереження іншим, не уповноваженим особам тощо).

Суб`єктивна сторона злочину - лише прямий умисел. Мотиви можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають.

Суб`єкт злочину - спеціальний, особа, якій майно ввірено на збереження після його опису чи арешту.

Таким чином, ОСОБА_9 , як особа якій було передано арештоване майно на відповідальне зберігання, без відома виконавчої служби, передав для збереження описаний та арештований автомобіль іншій, не уповноваженій особі, та не повідомив уповноважений орган виконавчу службу про місце розташування автомобіля та про передачу для збереження іншій особі, тим самим приховав ввірене йому майно.

При цьому судом не встановлено будь-яких перешкод для надання уповноваженому органу виконавчій службі, переданого ОСОБА_9 автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 для вирішення питання, щодо зміни відповідального зберігача. Та як ОСОБА_9 сам зазначав, щодо інших автомобілів,які знаходились на стоянці це питання було вирішено.

Оскільки злочин, передбачений ч. 1 ст. 388 КК, а саме приховування майна, визнається закінченим з моменту вчинення відповідних дій, то у даному випадку злочин є закінченим з моменту передачі ОСОБА_9 арештованого майна ОСОБА_15 згідно договору від 03.12.2013 та акту приймання-передачі автомобіля ТОУОТА LAND CRUISER PRADO д.р.н. НОМЕР_1 від 03.12.2013 року.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 388 КК України , тобто приховування майна на яке накладено арешт, яке описано, здійснене особою, якій це майно ввірено.

Під час розгляду справи стороною захисту - обвинуваченим ОСОБА_9 та його захисником було заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 388 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , яке сторона захисту просила вирішити у разі встановлення винуватості ОСОБА_9 .

Прокурор проти задоволення заявленого клопотання не заперечував.

Вирішуючи питання звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, суд виходить з наступного.

Так, частиною 2 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається судом, зокрема, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно доч.3ст.288КПК України,суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема:

1)три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Санкцією ч.1 ст. 388 КК України, передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі до двох років. У зв`язку з чим, відповідно до ст. 12 КК України вказаний злочин віднесено до злочинів невеликої тяжкості, отже строки давності притягнення до кримінальної відповідальності становлять три роки.

Аналізуючи вищенаведені норми процесуального та матеріального права, слід дійти до висновку, що нормами КПК України передбачено порядок розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка до такої відповідальності притягається.

Отже, системний аналіз зазначених норм закону дозволяє суду дійти до висновку про невідкладність розгляду клопотання захисника про звільнення її підзахисного від кримінальної відповідальності, незважаючи на те, на якій стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження.

Разом з тим, виходячи із змісту ч.3 ст. 288 КПК України, згадана норма передбачає, що звільнення від кримінальної відповідальності можливе лише у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Аналіз ст. 44, 49 КК України, дозволяє дійти висновку про те, що особу може бути звільнено від кримінальної відповідальності не лише за формальними умовами, як то, санкція статті, сплив конкретного строку з дня вчинення злочину, відсутність ухилення від суду та слідства, відсутність переривання строку давності). Так у ст. 44 КК України застосовано таку мовну конструкцію як: «…особа, яка вчинила злочин, звільняється відкримінальної відповідальності…».В ст. 49 КК України застосовані такі конструкції, як «особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки…», тобто саме цією застосованою мовною конструкцією законодавець чітко визначає обов`язок суду встановити наявність винності особи у вчиненні злочину.

При цьому, суд повторно звертає увагу на те, що ст. 288 КПК України передбачає лише порядок звільнення від кримінальної відповідальності, однак із застереженням на норми закону України про кримінальну відповідальність.

Суд звертає увагу на ту обставину, що Верховним Судом видається правильним, що при звільненні від кримінальної відповідальності, суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали повинен зазначити, що особа, щодо якої вирішувалося питання про звільнення від кримінальної відповідальності, вчинила інкримінований нею злочин, і ця обставина разом із іншими підставами звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченими ст. 49 КК України встановлена судом першої інстанції, також погоджується з тим, що в мотивувальній частині ухвали повинно бути сформульовано обвинувачення, інкриміноване особі. Водночас, не погоджується із думкою сторони обвинувачення щодо встановлення винності особи, що є логічним при викладенні резолютивної частини ухвали суду першої інстанції, за якою кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку зі спливом строків давності.

Сам по собі інститут звільнення від кримінальної відповідальності передбачає наявність діяння, кримінальна караність за яке передбачена чинним КК України, і наявність особи, причетної до вказаного діяння, адже за відсутності як першого так і другого особу неможливо звільнити від кримінальної відповідальності.

Зазначені вище нормативні положення спрямовані на реалізацію вимог закріпленої в ч. 6 ст. 22 КПК України засади змагальності сторін, згідно з якою суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а також закріпленої в ч. 1 ст. 26 КПК України засади диспозитивності, за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частині першій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є обов`язком суду.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Розглядом справи встановлено, що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 388 КК України, який вчинено у грудні 2013 року, та який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, за який передбачене максимальне покарання у виді обмеження волі до двох років. ОСОБА_9 з часу вчинення зазначеного злочину до часу звернення до суд із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст..49 КК України, від досудового слідства чи суду, не ухилявся, нових злочинів середнього ступеня тяжкості, тяжких або особливо тяжких злочинів не вчиняв.

За таких обставин, ОСОБА_9 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з ОСОБА_9 суми матеріальної шкоди у розмірі 423 321,03 гривень, суд залишає без розгляду.

Керуючись ст. 284, 285, 288 КПК України, ст. 49 КК України, суд -

У Х В А Л И В:
Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, на підставі ст..49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 02.02.2016 року відносно ОСОБА_9 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України - закрити.

Цивільний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення з ОСОБА_9 суми матеріальної шкоди у розмірі 423 321,03 гривень - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової авто товарознавчої експертизи № 12526 від 14.07.2017 у розмірі 1485 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1