УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ

04 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 4910/16/19 - к
провадження № 51-4903 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 вересня 2019 року постановлено обрати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Вищого антикорупційного суду про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передано до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду для розгляду у встановленому порядку.

У касаційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не погоджується з ухвалою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, просить її скасувати та призначити новий розгляд в Київському апеляційному суді.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Відповідно до частини 2 статті 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Як убачається із ухвали Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року, ухвала слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12 вересня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не була розглянута апеляційним судом по суті, а передана відповідною ухвалою від 12 вересня 2019 року для розгляду в установленому порядку до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

Прийняте апеляційним судом рішення подальшому кримінальному провадженню не перешкоджає, а тому, в силу частини 2 статті 424 КПК, не може бути предметом касаційного розгляду.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
Прийняте судом рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року.
Ухвала Суду остаточна й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3