Справа № 216/1049/12
Провадження №11-кп/801/1302/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду від 02.10.2019 в кримінальному провадженні про умовно-дострокове звільнення,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 08.08.2017.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що ухвала суду першої інстанції прийнята з недостатнім дослідженням обставин справи. Захисник стверджує, що ОСОБА_8 довів своє виправлення. При цьому посилається на поганий стан здоров`я ОСОБА_8 , неможливість працювати та потребу останнього у лікуванні.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання захисника засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Разом з тим, виходячи з даних характеристики на ОСОБА_8 слідує, що останній відбув 2/3 строку покарання, за час відбуття покарання не має жодного заохочення та має два стягнення 23.03.2018 та 03.09.2019, характеризується посередньо, не працевлаштований, заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує не завжди, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне, приймати участь у самодіяльних організаціях не бажає.
Суд першої інстанції, виходячи з наявних в особовій справі характеристик, прийшов до висновку, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Доводи захисника про неврахування судом його захворювання при постановленні рішення є безпідставними, судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 537-539 КПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду від 02.10.2019, якою було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя