У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Котлярово Жовтневого району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 150-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2019 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 днів, строк дії ухвали закінчується 14.10.2019 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на будь-який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі, на особисте зобов`язання або домашній арешт із забороною залишати житло з 21.00 год. до 06.00 год. з покладенням на нього певних обов`язків.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною, безпідставною, немотивованою, в якій не надано обґрунтованої оцінки доводам сторони захисту, суд вибірково поставився до того, що оголошувалось сторонами в судовому засіданні під час розгляду клопотання і повністю проігнорував доводи сторони захисту.
На сьогоднішній день немає достовірних даних щодо місцезнаходження потерпілого, а тому не зрозуміло, яким чином сторона обвинувачення буде забезпечувати його допит та участь в суді. Допитати свідків і потерпілого за клопотанням прокурора неможливо протягом майже 5 років перебування ОСОБА_8 весь цей час під вартою є тортурами та катуванням, протиправним і незаконним.
Стороні захисту не відкриті матеріали кримінального провадження в порядку ч. 9 ст. 290 КК України.
Відсутні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і на які послався слідчий суддя та суд в ухвалі про обрання та продовження запобіжного заходу.
Суддею не враховано, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання в м. Миколаєві, міцні соціальні зв`язки, сім`ю, працював неофіційно до затримання, наміру переховуватись не має, органами досудового розслідування не надано фактів та відомостей, що він раніше переховувався від слідства чи суду або вчинив інші кримінальні правопорушення, за які йому буде повідомлено про підозру, відсутні інші повідомлення про підозру чи обвинувальні акти відносно нього.
Вважає, що такого запобіжного заходу, як домашній арешт або особисте зобов`язання буде достатньо для безперешкодного розгляду справи в суді та забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 150-1 КК України.
Ухвалою суду від 23.10.2018 р. до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою суду від 24.06.2019 р. строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 22.08.2019 р. включно.
Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в зв`язку з тим, що ризики переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися, а захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.
Врахувавши, що ризики вчинення ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень та переховування від суду не зменшилися, з урахуванням обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину, відсутності у нього постійного місця проживання і роботи, міцних соціальних зв`язків, обставин ухилення його від суду, відомостей про його неодноразові судимості за вчинення злочинів проти власності, суд дійшов висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000393, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 150-1 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий, не має постійного місця мешкання та роботи, не має міцних соціальних зв`язків, раніше ухилявся від суду. Судове провадження на даний час не завершене.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ризики, визначені при застосуванні ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Враховуючи наведене, доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставним.
З урахуванням тяжкості злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Доводи захисника ОСОБА_6 щодо даних про особу обвинуваченого не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати ОСОБА_5 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Окрім того, оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта і в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3