Справа №756/7051/16-к Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2664/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іловайськ Харцизького району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Цим же вироком вирішення питання щодо речових доказів,-

В С Т А Н О В И Л А:

З вироку суду І-ї інстанції вбачається, що відповідно до формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, ОСОБА_7 , будучи призначеним на посаду директора ТОВ «Бінетек» (ЄРДПОУ 3725742) протоколом загальних зборів № 2 від 30.05.2011 та в межах своєї компетенції відповідно до Статуту ТОВ «Бінетек» виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції. На початку липня 2014 року, у денний час доби, знаходячись за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ «Бінетек», а саме: вулиця Полярна, 8-Г, кв. 43, м. Київ, ОСОБА_7 , встановивши, що для ведення господарської діяльності пов`язаної із створенням об`єктів архітектури необхідна наявність відповідної ліцензії, отримання якої можливе виключно у разі відповідності підприємства ліцензійним вимогам в частині наявності трудових відносин підприємства з працівниками певної кваліфікації, яких приймають на роботу за основним, так і не за основним місцем роботи та зрозумів, що ТОВ «Бінетек» не відповідає вказаним вимогам.

На початку липня 2014 року, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ «Бінетек» у м. Києві по вул. Полярній, 8-Г, кв.43, у денний час доби, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на службове підроблення, шляхом внесення службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, в порушення вимог ст.ст.8, 10 Закону України «Про ліцензування окремих видів господарської діяльності» вніс недостовірну інформацію до обов`язкових додатків до заяви на видачу ліцензії для ведення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури у графі «Відомості про суб`єкт господарювання ТОВ «Бінетек» (код ЄДРПОУ 3725742)», про працевлаштування на момент подачі документів 7 працівників, з яких п`ять осіб - працівники монтажного зв`язку та двоє осіб - монтажники електричних мереж, які підтвердив власним підписом та відбитком печатки ТОВ «Бінетек». В подальшому, обвинувачений направив вказані документи засобами поштового зв`язку до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції, що розташована у м. Києві по вул. Л.Українки, 26. На підставі поданих документів, 26.08.2014 року згідно наказу серії АЕ №526057 «Про видачу ліцензії» ТОВ «Бінетек» отримало ліцензію на здійснення господарської діяльності, пов`язаної зі створенням об`єктів архітектури з терміном дії до 01.08.2017 року. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.366 КК України, як внесення службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів.
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року, ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та направити справу на новий розгляд.
Вказані вимоги обґрунтовує тим, що вирок є незаконним та необґрунтованим, ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону про кримінальну відповідальність у виді не застосування судом закону, який підлягає застосуванню, як це передбачає ч.1 ст.413 КПК України, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки за наявності суперечливих доказів, що мають істотне значення для висновків суду, суд І-ї інстанції не вказав у вироку, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а також не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
На думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експерта №369/тдд від 28.03.2016 року, за яким у заяві про видачу ліцензії для ведення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури, підписи виконані ОСОБА_7 ; листу ПФУ Оболонського району міста Києва №5896/03 від 29.03.2016 року, з якого вбачається, що в період з 01.01.2014 року по 31.01.2016 року ТОВ «Бінетек» надавало звітність про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на 1 застраховану особу, а також оригіналу запиту слідчого ОСОБА_10 №350/125/51/04-16, в якому чітко вказано дату його направлення - 29.03.2016 року.
Зазначає, що суд першої інстанції хибно прийшов до висновку про недопустимість та неналежність оригіналу запиту слідчого ОСОБА_10 №350/125/51/04-16, оскільки прокурор не довів, що цей письмовий доказ отриманий в рамках цього кримінального провадження та в порядку, передбаченому КПК України, посилаючись при цьому на ту обставину, що запит здійснений слідчим до порушення кримінального провадження №0004281 та виділеного кримінального провадження №681.
Вказує, що у вироку суду, є посилання на ч. 1 ст. 366 КПК України, де передбачена кримінальна відповідальність за умисне внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Проте, ст. 366 КПК України містить норму щодо виходу суду для ухвалення вироку до нарадчої кімнати і не має відношення до інкримінованого обвинувачення. Крім того, судом першої інстанції у вироку не вірно вказано номер кримінального провадження.
Звертає увагу, що суд першої інстанції зазначив у вироку, що під час досудового розслідування кримінальне провадження №0004281 слідчим зазначались різні коди ЄРДПОУ ТОВ «Бінетек», а саме « НОМЕР_1 » та «37257742». Однак в усіх документах, повідомленні про підозру та обвинувальному акті вказано найменування юридичної особи ТОВ «Бінетек», а отже технічні помилки, допущені слідчим при написанні коду ЄРДПОУ не можуть перешкоджати притягненню обвинуваченого до кримінальної відповідальності.
Стверджує, що в матеріалах справи міститься копія письмових дебатів захисника, які він зачитував на стадії судових дебатів. Кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено заявлення сторонами та вирішення судом клопотань про доручення документів на цій стадії процесу.
Захисник ОСОБА_8 в своїх запереченнях просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін.
На думку захисника, суд дав належну оцінку доказам по справі, обґрунтовано визнаючи певні докази недопустимими, та прийняв законне рішення.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, дослідивши письмові докази та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду І-ї інстанції фактичним обставинам справи, і як наслідок прийняття незаконного рішення із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, ґрунтується на всебічному та повному дослідженні всіх документів, наданих стороною обвинувачення, зокрема:
- листі Управління ПФУ в Оболонському районі м.Києва від 29.03.2016 року за №5896/03, згідно якого у ТОВ «Бінетек» за період з 01.01.2014 року по 31.01.2016 року надав звітність про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на одну застраховану особу, за лютий 2016 року на дві застраховані особи;.
- ухвалі Оболонського районного суду м.Києва від 23.03.2016 року про тимчасовий доступ до ліцензійної справи ТОВ «Бінетекс»;
- ліцензії серії АЕ №526057, виданої ТОВ «Бінетек» на здійснення господарської діяльності, пов`язаної із створенням об`єктів архітектури;
- заяві на видачу ліцензії, поданої 24.07.2014 року до Державної архітектурно-будівельної інспекції України від імені ОСОБА_7 ;
- відомостям про суб`єкта господарювання ТОВ «Бінетек»;
- постанові від 28.03.2016 року про визнання ліцензійної справи ТОВ «Бінетек» речовим доказом;
- висновку експерта №369/тдд від 28.03.2015 року.
Суд І-ї інстанції дійшов вірного висновку про недопустимість та неналежність листа ПФУ Оболонського району м. Києва №5896/03 від 29.03.2016 року, направленого на запит слідчого СВ Оболонського управління поліції ГУ НП у м.Києві ОСОБА_10 №350/125/51/04-16 від 29.02.2016 року про те, що ТОВ «Бінетек» за період з 01.01.2014 року по 31.01.2016 року надав звітність про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на одну застраховану особу, за лютий 2016 року на дві застраховані особи, оскільки вказані письмові докази були зібрані з істотним порушенням КПК України, а саме: до внесення відповідних відомостей до ЄРДР.
Крім того, судом було надано вірну правову оцінку висновку експерта як недопустимому доказу в розумінні ст. 86 КПК України, оскільки об`єктами дослідження були документи, на яких містяться зразки підпису ОСОБА_7 , які суду не надавались, стороні захисту в порядку ст.290 КПК України не відкривались та в якості речових доказів до матеріалів кримінального провадження не долучались.
Досліджені в суді апеляційної інстанції письмові докази, а саме: заява на видачу ліцензії, подана 24.07.2014 року до Державної архітектурно-будівельної інспекції України від імені ОСОБА_7 (а.п.64 т.1), висновок експерта №369/тдд від 28.03.2015 року з ілюстративною таблицею (а.п.77-82 т.1) та лист Управління ПФУ в Оболонському районі м.Києва від 29.03.2016 року за №5896/03 (а.п.59 т.1), жодним чином не спростували висновки суду І-ї інстанції, викладені у вироку суду.
Виправдавши обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з не доведенням вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, суд першої інстанції правильно вказав на те, що органом обвинувачення не доведено належними доказами обставини обвинувачення, яке інкриміновано ОСОБА_7 про час та місце вчинення злочину, а також про те, що обвинувачений мав статус службової особи та повноваження на здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Посилання прокурора щодо неналежної оцінки доказів судом І-ї інстанції, а саме: за наявності суперечливих доказів, що мають істотне значення для висновків суду, у вироку не вказано, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а також не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки суду, є голослівними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Навпаки, суд першої інстанції, керуючись законом, всебічно, повно та неупереджено дослідив наявні у справі письмові докази на предмет їх належності, допустимості. достовірностіта достатності. Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Разом з тим, посилання прокурора щодо допущених у вироку помилок в частині номеру кримінального провадження та у найменуванні Кодексу є слушним, однак вказані описки жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість вироку та можуть бути виправлені в порядку ст.ст.537,539 КПК України під час його виконання.
Дослідивши вказані докази, проаналізувавши їх, та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: внесення службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів.
Колегія суддів звертає увагу на положення ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України, якими передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. А також п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, в якому зазначено, що кожен обвинувачений в скоєнні кримінального злочину вважається невинним, до тих пір поки його винність не буде встановлена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, відповідно до ч.1 ст. 373 КПК України.
На думку колегії суддів, вищезазначених вимог закону суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримався у повному обсязі.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурор не навів жодних підстав для призначення нового розгляду справи в суді першій інстанції в порядку ст.415 КПК України, приписи якої встановлюють їх вичерпний перелік.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Порушень вимог кримінального матеріального та процесуального закону, які тягнуть за собою зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок Оболонського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409,419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м.Києва від 08 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 366 КК України без змін.

Головуючий:

Судді: