Дата документу 07.10.2019 Справа № 320/4507/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1589/19
Єдиний унікальний № 320/4507/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_6 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_6 з зазначеною ухвалою не згодна, просить врахувати, що вона приймала активну участь в господарських роботах, ходить на кружки, відбула дві третини призначеного строку покарання, вважає, що вона заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 згідно вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року засуджена за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 26.10.2016 Запорізького районного суду Запорізької області за ст.185 ч.3 КК України та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.05.2017 року даний вирок залишено без змін. Строк покарання вона відбуває з моменту затримання, тобто, з 20 лютого 2017 року.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2019 року у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні подання, вказав, за час відбування покарання засуджена ОСОБА_6 не довела свого виправлення і для застосування до неї умовно-дострокового звільнення немає підстав.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 154 КВК України, особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 згідно вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року засуджена за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 26.10.2016 Запорізького районного суду Запорізької області за ст.185 ч.3 КК України та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.05.2017 року даний вирок залишено без змін.
Строк покарання вона відбуває з моменту затримання, тобто, з 20 лютого 2017 року.
Питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_6 розглядалось комісією установи виконання покарань, на якій заслуховувалась інформація про її поведінку та вивчалися матеріали особової справи. Однак, рішенням комісії від 28.12.2018 засудженій ОСОБА_6 було відмовлено, так як остання не довела свого виправлення.
З моменту прийняття відмови комісією пройшло більше півроку, але за цей час засуджена отримала догану за порушення правил поведінки засуджених, яка не знята і не погашена, заохочень ОСОБА_6 не має. З наданої характеристики вбачається, що засуджена хоча і працевлаштована на виробництво, але сумлінного ставлення до праці не має.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що передчасними є твердження клопотання про те, що вона сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що поведінка та ставлення до праці за весь час відбування покарання ОСОБА_6 у своїй сукупності не були сумлінними, зокрема, під час відбуття покарання він не мала жодного стягнення, але і жодного заохочення, тобто остання не довела своє виправлення і перевиховання, а тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженої ОСОБА_6 про те, що районним судом не були в повному обсязі з`ясовані дані про його особистість, є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Інші доводи апелянта в апеляційному суді не спростовують висновків районного суду про те, що засуджена ОСОБА_6 своїм ставленням до праці довела своє виправлення.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 липня 2019 року відносно засудженої ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: