Справа № 716/1325/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2019 року Заставнівський районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

з участю сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Шолохово, Нікопольського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , до затримання проживав в АДРЕСА_2 , має середню освіту, не працює, одружений, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше судимий:
-18.06.2010 р. Орджонікідзевським районним судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.2, ст.198, ст..70 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.75, 104, 76 п.2,3,4 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
-25.01.2011 р. Нікопольським районним судом Дніпропетровської області за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст..70 ч.4 КК України даним покаранням поглинуто покарання по вироку від 18.06.2010 року. 19.05.2011 року на підставі рішення Дніпропетровського апеляційного суду вирок змінено на підставі ст..75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
-11.04.2012 р. Орджонікідзевським районним судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.2, ст.190 ч.2, ст.70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст.71 ч.1 КК України приєднано невідбутий строк 1 рік по вироку від 25.01.2011 року,
в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.289 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в:

31 травня 2019 року біля 17 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 шляхом вільного доступу проник на територію господарства ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 , де діючи умисно, повторно, розуміючи протиправне значення своїх дій, маючи на меті незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу із території вказаного господарства, маючи вільний доступ до автомобіля марки ВАЗ 21101 д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, який був припаркований на території подвір`я, за допомогою ключів, які перебували в салоні вказаного автомобіля запустив стартер двигуна. Після чого, заволодів вище вказаним транспортним засобом, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_9 та яким на праві користування користується потерпілий ОСОБА_5 (батько ОСОБА_9 ). В подальшому обвинувачений ОСОБА_6 , із місця вчинення кримінального правопорушення на викраденому автомобілі зник в невідомому напрямку, розпорядившись ним на власний розсуд.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 незаконно повторно заволодів транспортним засобом, законним володільцем та користувачем якого є потерпілий ОСОБА_5 , скоївши кримінальне правопорушення передбачене ст.289 ч.2 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 за наведених вище обставин свою вину в пред?явленому обвинуваченні визнав частково та не заперечив заволодінням транспортним засобом без згоди потерпілого, а також показав наступне. Вказав, що він одружений з свідком ОСОБА_10 . Протягом деякого часу він спільно з дружиною, їх малолітньою дитиною та дідусем дружини потерпілим ОСОБА_5 , а також її бабусею проживали в АДРЕСА_3 . Однак між родичами дружини та ним склалися неприязні стосунки, внаслідок цього останні заборонили йому проживати спільно з ними. Він повідомив їх, що повертається до місця свого попереднього проживання в Дніпропетровську область, хоча насправді продовжував проживати в м.Заставна. Про це було відомо лише його дружині. 28.05.2019 року його обікрали, а тому у нього не було коштів, жодних документів та речей. Саме тому, 31.05.2019 року він прийшов в АДРЕСА_3 де проживає потерпілий, відчинив ворота, завів машину та поїхав. При цьому він нікого не повідомляв, що має намір взяти автомобіль та скористатися ним. Також показав суду, що він мав можливість зайти до житлового будинку та сказати родичам дружини, що бере машину, однак не зробив цього у зв`язку з неприязними стосунками з ними. В подальшому він поїхав в напрямку с.Веренчанка до знайомого ОСОБА_11 з метою отримати від нього якісь речі. При цьому він зателефонував до свідка ОСОБА_10 та повідомив її, що скоро повернеться. Також він повідомив, що взяв автомобіль її діда. Будучи в с.Веренчанка у нього поламався автомобіль, а тому він попросив свідка ОСОБА_12 допомогти йому відштовхати автомобіль з проїжджої частини. За допомогою цього ж свідка він повідомив дружину, що перебуває в с.Веренчанка. Обвинувачений ОСОБА_6 показав суду також, що жодної заборони використання вказаного автомобіля у нього не було і він мав намір його повернути. Разом з тим, показав також, що раніше він брав без згоди потерпілого вказаний автомобіль, хоча останній не дозволяв цього робити. Просив його суворо не карати та вказав, що щиро розкаюється у вчиненому.

Незважаючи на часткове визнання своєї провини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що проживає в АДРЕСА_3 . З ним спільно проживає його дружина та онука свідок ОСОБА_10 . Крім того, раніше з ними спільно проживав обвинувачений ОСОБА_6 . Останній в середині травня 2019 року залишив їх та зі слів працівників поліції йому стало відомо, що він повернувся до себе в Дніпропетровську область. Також потерпілий суду показав, що у його володінні та користуванні перебуває транспортний засіб марки ВАЗ-21101 державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є його донька ОСОБА_9 , яка перебуває за кордоном. 31.05.2019 року вказаний автомобіль перебував на території домогосподарства, а документи та ключі знаходилися в його салоні. В післяобідній час до нього підійшла свідок ОСОБА_10 та повідомила, що зник автомобіль. Вони повідомили в поліцію про вказану подію. В подальшому виявилось, що автомобіль викрав обвинувачений ОСОБА_6 . При цьому показав, що ніколи не давав дозвіл обвинуваченому користуватися автомобілем та навпаки забороняв йому ним користуватись. Онука також не мала права керувати автомобілем та користуватися ним. Щодо міри покарання, то вказав, що просить обвинуваченого суворо не карати, претензій до нього жодних він не має.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що проживає в с.Веренчанка Заставнівського району. 31.05.2019 року він перебував біля свого житлового будинку та на проїжджій частині побачив транспортний засіб марки ВАЗ темного кольору. В салоні автомобіля перебував обвинувачений ОСОБА_6 , останній попросив йому допомогти відштовхати автомобіль з проїжджої частини. Також він зателефонував до свідка ОСОБА_10 та повідомив, що її чоловік на поламаному авто знаходиться в с.Веренчанка.

Свідок ОСОБА_10 показала, що обвинувачений ОСОБА_6 є її чоловіком з яким вони протягом нетривалого часу проживали в АДРЕСА_3 . Разом з ним також проживала їх спільна дитина та її дідусь з бабусею. Між її родичами та чоловіком склалися неприязні стосунки, а тому вони заборонили йому проживати з ними. Обвинувачений повідомив, що повертається проживати в Дніпропетровську область, хоча з її відома залишився проживати в житловому будинку в АДРЕСА_2 . Близько десяти днів він з ними не жив, а тому родичі думали, що його не має. У власності її матері ОСОБА_9 перебуває транспортний засіб марки ВАЗ зеленого кольору яким користується її дідусь потерпілий ОСОБА_5 . Під час спільного проживання обвинувачений вже брав без дозволу машину, а тому її матір та дід не дозволяли йому користуватись машиною. 31.05.2019 року після обіду вона побачила, що транспортного засобу не має на подвір`ї та в гаражі, а також відчинені ворота. Вона зателефонувала до обвинуваченого ОСОБА_6 , останній повідомив, що поїхав в с.Веренчанка та скоро повернеться, щоб вона не переживала. Після цього вона повідомила потерпілого про зникнення автомобіля і вони викликали поліцію. При цьому її дід здогадався, що автомобіль викрав саме обвинувачений. Через деякий час зателефонував свідок ОСОБА_12 та повідомив місце знаходження викраденого автомобіля та обвинуваченого. Під час допиту вказаний свідок змінила покази та показала, що обвинувачений ОСОБА_6 зателефонував їй сам та повідомив, що взяв машину з метою поїздки в с.Веренчанка.

Крім показів свідків та потерпілого, вина обвинуваченого ОСОБА_6 також повністю підтверджується письмовими доказами.

Так, з електронного рапорту прийняття заяви (а.с.5-6) вбачається, що ОСОБА_8 повідомила про незаконне заволодіння транспортним засобом марки ВАЗ 21101 державний номерний знак НОМЕР_1 та повідомила, що автомобіль міг викрасти колишній зять ОСОБА_6 .

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушенні від 31.05.2019 року (а.с. 7) вбачається, що потерпілий ОСОБА_5 повідомив про незаконне заволодіння транспортним засобом марки ВАЗ 21101 державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 , невідомими особами. При цьому вказав на обвинуваченого ОСОБА_6 як на підозрювану особу.

Як вбачається з Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля, який був об`єктом кримінального правопорушення є ОСОБА_9 , право керування має потерпілий ОСОБА_5 .

Протоколом огляду місця події від 31.05.2019 року та фототаблицею до нього (а.с. 17-23) зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення та обстановку на території домогосподарства.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2019 року (а.с. 52-56) проведеного з свідком ОСОБА_12 та зафіксованого на цифровий носій, який був предметом дослідження в судовому засіданні, підтверджуються покази надані останнім в судовому засіданні. Крім того, свідок повідомив, що обвинувачений ОСОБА_6 в ході спілкування повідомив його, що приїхав на вказаній машині з Дніпропетровської області та подолав близько 800 км.

Протоколом огляду місця події від 31.05.2019 року та фототаблицею до нього (а.с. 57-64) зафіксовано місце виявлення викраденого автомобіля належного потерпілому. Також на місці події виявлено та вилучено відбитки пальців в салоні автомобіля, а також пачку цигарок «LD».

Згідно висновку експерта від 14.06.2019 року №0717-К (а.с. 75-83) слід пальця руки розміром 23х28 мм (із поверхні руля автомобіля), перекопійований на відрізок №3 залишений великим пальцем лівої руки в дактилокарті гр.. на ім`я ОСОБА_6 .

Згідно роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 17 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
Суд критично оцінює покази обвинуваченого в тій частині, що він раніше вже неодноразово керував транспортним засобом належним потерпілому ОСОБА_5 , а тому вважав, що мав право взяти його без дозволу, оскільки потерпілий повністю спростував ці показання. Зокрема останній вказав, що забороняв та не надавав жодного дозволу, а також його донька як власник, користуватися автомобілем обвинуваченому ОСОБА_6 . Самі дії обвинуваченого свідчать про бажання саме незаконно заволодіти транспортним засобом, оскільки він маючи можливість отримати дозвіл у законного володільця автомобіля, дочекався слушного моменту відсутності останнього для заволодіння автомобілем. Зазначення останнім поважності та необхідності використання транспортного засобу з метою отримання речей у знайомого ОСОБА_11 в с.Веренчанка не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та повністю спростовано дослідженими доказами. На думку суду показання обвинуваченого є надуманими та такими, що дані з метою уникнення відповідальності, є його обраною лінією захисту в судовому засіданні. Органом досудового розслідування не встановлена вказана особа на ім`я ОСОБА_13 , оскільки обвинувачений не повідомляв раніше про необхідність його поїздки в с.Веренчанка. Береться до уваги і той факт, що обвинувачений вже був засуджений за вчинення аналогічного злочину, а тому не міг не знати про наслідки, що настануть та розмір покарання, яке загрожує йому.

Суд також не може в повній мірі взяти до уваги покази свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що вона як донька власниці автомобіля мала право користуватися ним. Це спростовується відсутністю у останньої посвідчення водія відповідної категорії, відсутністю навиків керування, а також відсутністю дозволу на використання автомобіля з боку як власника так і законного користувача ОСОБА_5 . Крім того, під час дачі показів остання спочатку повідомила, що обвинувачений їй зателефонував та повідомив, що взяв машину, однак в подальшому вона показала, що першою зателефонувала та обвинувачений сказав їй не переживати, що скоро повернеться. Крім того, остання в ході дачі показів нечітко та не послідовно їх висловлювала. На думку суду, така позиція свідка спрямована на уникнення покарання обвинуваченим.

Суд бере до уваги те, що покази під час судового розгляду потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_12 були послідовними та чіткими, вони повністю сумісні та відповідають одні одним, останні узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, що були предметом дослідження.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, аналізуючи та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

У обвинувальному акті правильно викладені всі обставини справи.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, наявність пом?якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вказує законодавець у ст. 50 КК України, - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 в суді не встановлено. Та обставина, яка зазначена стороною захисту як щире каяття не знайшла свого підтвердження в суді, оскільки поведінка обвинуваченого не засвідчила про критичну оцінку вчиненого ним злочину, відсутнє співчуття до потерпілого, прагнення зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки. Також стороною захисту не обґрунтовано та не доведено ту обставину, що злочин вчинено внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому у відповідності до ст.67 КК України є вчинення злочину щодо особи похилого віку. Дана обставина підтверджується тим, що обвинувачений нетривалий час проживав з потерпілим, вів з ним спільний побут та був обізнаний про його вік.

Суд, при призначенні покарання оцінив надані стороною обвинувачення докази у їх сукупності, враховуючи положення ст.ст.50, 65 КК України, а також всі обставини справи, ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характеристику особи винного, який за місцем останнього проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений та має одну малолітню дитину, не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини проти власності, вину в скоєному визнав повністю під час виступу з останнім словом. Судом враховано також і думка потерпілого, який показав про відсутність будь-яких матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого та просив його суворо не карати.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті 289 ч.2 КК України у вигляді позбавлення волі. Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання. Підстав для застосування до обвинуваченого додаткового виду покарання у виді конфіскації майна не має.

Підстав для застосування судом вимог ст.69 КК України не встановлено, оскільки відсутня мінімальна необхідна кількість обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також урахування особи не дають змогу застосування такої норми.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України також не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, оскільки застосування звільнення від відбування покарання, яке застосовували суди раніше не дало результату. Поведінка обвинуваченого свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.
Згідно інформації, яка міститься в матеріалах кримінального провадження (а.с. 85-88), обвинувачений ОСОБА_6 31.05.2019 року о 20-25 годині був затриманий та ухвалою слідчого судді від 03.06.2019 року до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Даний запобіжний захід неодноразово продовжувався та був предметом розгляду необхідності його продовження. Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу суд не вбачає, а тому його необхідно залишити в силі до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 100, 124, 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ст.289 ч.2 КК України та призначити йому покарання, що визнано судом доведеним, у виді 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного його затримання 31.05.2019 року об 20-25 годині.

Речовий доказ по справі: автомобіль марки «ВАЗ 21101» зеленого кольору номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити йому за належністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 785,05 гривень.

Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ Ярослав СТРІЛЕЦЬ