Справа № 159/1992/19
Провадження № 1-кп/159/227/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковелі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000576 від 02 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ворона Ковельського району Волинської області, українця, громадянина України, учня 10-го класу ЗОШ с.Любитів Ковельського району, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
в с т а н о в и в :

неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , спільно із малолітнім ОСОБА_8 , у період часу з 27 вересня 2018 року по 01 жовтня 2018 року у денну пору доби, діючи умисно з корисливих мотивів переслідуючий злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , шляхом вільного доступу, демонтувавши із паркану, що поруч із вищевказаним будинком, таємно викрав металеву залізну рейку довжиною 2 м, ширина верхньої частини якої 15 см, нижньої 6 см,вагою 80 кг, вартістю 480 грн. належну потерпілому ОСОБА_9 .

У подальшому неповнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_8 спільно продали вище згадане протиправно вилучене майно, цим самим розпорядившись ним на власний розсуд , чим своїмии діями останні завдали потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 480 грн.

Таким чином, умисні дії неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), містить склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , винуватим себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, у вчиненому розкаявся, підтвердивши повністю обставини викладені в обвинуваченні.

Крім повного визнання своєї винуватості факт скоєння інкримінованого обвинуваченим злочину доведено наступними доказами.

В ході проведення слідчої дії при пред`явленні особи до впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,як осіб що восени 2018 року продавали йому металеву рейку.

Факт скоєння вказаного кримінального правопорушення доводиться також наступними доказами:

-витягом з ЄРДР від 02 жовтня 2018 року підтверджено про початок досудового розслідування по факту викрадення чужого майна (ч.1 ст.185 КК України);

-із протоколу прийняття заяви від 01 жовтня 2018 року слідує, що ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів, повідомивши про викрадення металевої рейки на суму 400 грн.

-за висновком судово-товарознавчої експертизи вартість викраденого майна становить 480 грн.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на місці розказали та показали про скоєння ними викрадення майна у потерпілого ОСОБА_9 восени 2018 року.

Розглядаючи вказане кримінальне провадження суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), умови життя неповнолітного, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, вік, рівень розвитку, ставлення до вчиненого діяння.
До обставин, що пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 суд відносить визнання своєї вини, щире каяття у скоєному, відшкодування шкоди потерпілому, вчинення злочину в неповнолітньому віці, а обтяжуючих покарання обставин суд не знаходить.

При цьому, суд також враховує досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно якої останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, виховується мамою у багатодітній сім`ї, позитивно характеризується по місцю проживання, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється, як низький.
Захисник неповнолітнього обвинуваченого в судовому засіданні просив суд, у відповідності до положень ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання та застосувати до нього заходи виховного характеру у виді застереження, посилаючись на особу обвинуваченого, який є неповнолітнім, його щире розкаяння та те, що бездоганною поведінкою він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Обвинувачений та його законний представник, клопотання захисника про звільнення від покарання та застосування заходів виховного характеру підтримали, просили його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до переконання про можливість та обгрунтовність звільнення неповнолітнього обвинуваченого від покарання відповідно до вимог ч.2 ст.105 КК України.
Частиною 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.
Суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Відповідно до вимог ст. 12 КК України вчинений обвинуваченими злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною, на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч. 2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням даних про особу обвинуваченого вважає необхідним застосувати до неповнолітнього обвинуваченого заходи примусово виховного характеру у виді застереження.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки неповнолітній обвинувачений не має самостійного заробітку, суд вважає, що процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню із законного представника неповнолітнього обвинуваченого на користь держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження до неповнолітного обвинуваченого не обиралися.
Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлені.
Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 105 КК України, ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.185 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_4 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді застереження.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 286 (двісті вісімдесят шість ) гривень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити засудженому, захиснику, законному представнику, потерпілому і прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1