Справа № 461/794/17
Провадження № 1-кп/461/36/19
УХВАЛА
судового засідання

02.10.2019 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України,

встановив:
У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України.

У межах даного кримінального провадження ухвалою Галицького районного суду м. Львова щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який у вигляді особистого зобов`язання, мотивуючи клопотання тим, що на даний час немає законних підстав для утримання обвинуваченого під вартою. При цьому, ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу істотно зменшились. На його думку, необхідним є змінити обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі - у вигляді особистого зобов`язання.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник клопотання підтримали, з мотивів, наведених у ньому.

Прокурор клопотання заперечила, з мотивів безпідставності, та вказала, що ризики враховані при обранні запобіжного заходу щодо обвинуваченого не відпали і продовжують мати місце на сьогоднішній день.

Потерпілі клопотання захисника заперечили.

Дослідивши клопотання сторони захисту, заслухавши доводи учасників кримінального провадження, оцінивши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У межах даного кримінального провадження ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2019 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого неодноразового було продовжено до 08.11.2019 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно приписів ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Під час вирішення даного питання, крім ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, суд оцінює в сукупності всі обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

З матеріалів справи видно, що при постановленні ухвали від 30.05.2019 року про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було перевірено ризики, передбачені ст. 177 КПК України та можливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, в результаті чого суд прийшов висновку, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, наявні достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, оскільки вже був оголошений судом у розшук та переховувався від суду.

Стороною захисту на підтвердження доводів клопотання не подано жодного доказу, що відсутні підстав вважати, що в подальшому обвинувачений не буде переховуватись від суду.

У той же час, суд зауважує, що з часу надходження обвинувального акта до суду та упродовж судового розгляду до обвинуваченого не було застосовано жодного запобіжного заходу. При цьому, у порушення вимог ч.7 ст.42 КПК України, ОСОБА_4 не прибував за викликом до суду та заздалегідь не повідомив про це суд, а відтак не виконав обов`язків покладених на нього КПК України, переховувався від суду, внаслідок чого був оголошений в розшук.

Таким чином, під час розгляду клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу стороною захисту не надано суду належних доказів та не наведено доводів щодо зміни обставин які стали причиною застосування до нього запобіжного заходу, а також щодо зменшення чи невілювання існуючих в даному кримінальному провадженні ризиків.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що на час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу стороною захисту не спростовано наявності в провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не наведено обґрунтованих доводів щодо існування інших обставин, які б давали підстави вважати про можливість зміни застосованого запобіжного заходу.

При цьому, приймаючи рішення за клопотанням, враховую також практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Однак, суд вважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, в сукупності з іншими встановленими в ході розгляду справи обставинами, з огляду на високу вірогідність переховування від органів досудового розслідування цілком підтверджує наведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час у кримінальному провадженні не проведено усіх необхідних процесуальних дій та зокрема не допитано потерпілого.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки стороною захисту не спростовано тверджень прокурора про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 . При цьому, дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона захисту, як на підставу для зміни запобіжного заходу, самі по собі не можуть слугувати підставами для зміни запобіжного заходу , а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 331 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1