КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011515 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, з позбавленням права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 , на підставі наказу ПП «БІЛЛА-Україна» № 359-к/тр, призначена на посаду касира торгівельного залу філії №31, розташованої за адресою: м. Київ, вул. В. Липківського, 45.

Згідно п. 10 розділу II Інструкції, касир торгівельного залу контролює правильність цін, маркування і ваги товару при оформленні його на касі. У випадках виявлення невідповідності негайно інформує керівника.
Згідно п. 13 розділу II Інструкції, касир торгівельного залу стежить за _________________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2619/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 1 ст. 191 КК України Доповідач ОСОБА_1
наявністю цінників на товар, їх вірним розміщенням і зазначенням всієї інформації в ціннику, у разі відсутності здійснює виготовлення та розміщення цінників на товар.
Згідно п. 14 розділу II Інструкції, касир торгівельного залу бере участь у підготовці та проведенні інвентаризації, у тому числі щоденної, вибіркової та планової згідно з встановленим Роботодавцем графіком інвентаризації.
Згідно п. 19 розділу II Інструкції касир торгівельного залу у разі підозри на розкрадання товарно-матеріальних цінностей зобов`язаний негайно повідомити про це керівника і представника служби охорони.
Згідно п. 26 розділу II Інструкції, касир торгівельного залу веде розрахунки із покупцями за товари і вироби, підраховує вартість покупки, отримує гроші, пробиває чек, видає здачу.
Згідно п. 29 розділу II Інструкції, касир торгівельного залу підраховує гроші і здає їх у встановленому порядку, звіряє суми реалізації з показаннями касових лічильників.
Згідно п. 1 розділу ІVІнструкції, касир торгівельного залу несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх посадових обов`язків, передбачених Інструкцією у відповідності до чинного законодавства України.
Згідно п. 9 розділу ІVІнструкції, касир торгівельного залу несе відповідальність за правопорушення, скоєні в період здійснення своєї діяльності у відповідності з чинним цивільним, адміністративним, кримінальним законодавством.
15.03.2018 року ОСОБА_6 зі змістом посадової інструкції ознайомлена.
29.09.2018 року у невстановлений досудовим слідством час, обвинувачена ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. В. Липківського, 45, під час виконання обов`язків касира, не пов`язаних з виконанням адміністративно-господарських функцій, діючи з корисливих мотивів, всупереч врегульованих законом суспільним відносинам у сфері власності та всупереч інтересам ПП «БІЛЛА-Україна», визначила для себе предметом злочинного посягання товарно-матеріальні цінності, які належать ПП «БІЛЛА-Україна».
В цей же день приблизно о 13 год. ОСОБА_6 , виконуючи обов`язки касира, не пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, при оформленні товарів на касі, привласнила кошти, які були надані покупцем для оплати наступних товарів: «Кіндер» шоколад вел. уп. - 2 шт., «Кіндер» шоколад мал. уп. - 2 шт., м`ясо - 23,5 кг, кава Якобс 190 гр. 2 шт., вино «Мікадо чер.» 0,7 л - 2 шт., сумка білла - 1 шт., котячий корм «Кітікет» 400 гр. 1 шт., сік «Річ» 0,2 2 шт., сік «Наш» 0,2 - 12 шт., кетчуп «Торчин» - 2 шт., риба «Ставрида» х/к - 1 шт., бісквіт «Барнік» 150 гр. - 2 шт., подушка - 2 шт., «Снікерс» велик. уп. - 1 шт., яйця «Білла» - 2 шт., Ж/б «Горошок» - 1 шт., Ж/б «Печінка» - 2 шт., майонез «Королівський смак» - 2 шт., йогурт - 6 шт., молоко «Волошкове поле» 1 л - 2 шт., молоко «Яготинське» 2,5 л - 1 шт., кава Якобс 190 гр. - 2 шт., гриби «Верес» 620 гр. 1 шт., цукор «Август» 1 кг 1 шт., «Огірки» банка 620 гр. 1 шт., варення «Білла» - 3 шт., внаслідок чого незаконними діями ОСОБА_6 ПП «БІЛЛА-Україна» спричинено матеріальну шкоду на суму 4 178,54 гривень.

На вказаний вирок суду заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок суду в частині призначеного додаткового покарання та постановитиухвалу, якою вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, згідно обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_6 призначена на посаду касира торгівельного залу, тобто посаду пов`язану із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, а відповідно до норми ст. 55 КК України, винну особу може бути позбавлено саме такого права, яке він використав для вчинення злочину.
Разом з тим, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із матеріальною відповідальністю (не повною індивідуальною).
Однак, згідно з положеннями чинних нормативно-правових актів в галузі трудового законодавства, всі наймані працівники несуть індивідуальну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, тому внаслідок помилки місцевого суду, фактично обвинуваченій незаконно заборонено займатися найманою працею.
Зважаючи на викладене, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції безпідставно призначив обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади пов`язані з матеріальною відповідальністю, чим істотно і незаконно погіршив її становище.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи повідомленою про день та час апеляційного розгляду, обвинувачена ОСОБА_6 до суду апеляційної інстанції повторно не з`явилась, про поважність причин своєї неявки суду не повідомила і ніяких клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавала, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд, враховуючи, що її неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу прокурора без її участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались як не заперечуються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке перебувало в її віданні, що також апелянтом не оспорюється.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.
Покарання ОСОБА_6 за вчинений злочин призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає його тяжкості та особі винної і є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, дані про особу винної, яка раніше не судима, добровільно відшкодувала завдану шкоду, посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, а також її щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, як обставини, що пом`якшують її покарання, і відсутність обставин, що його обтяжують, та правильно призначив ОСОБА_6 основне покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу у межах, передбачених санкцією вказаної статті.

При цьому будь-яких заперечень щодо виду і розміру основного покарання, призначеного судом ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не міститься.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, стосовно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та наявності підстав для зміни вироку у частині призначеного судом ОСОБА_6 додаткового покаранняу виді позбавлення права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає у позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене лише у тих випадках, коли вчинення злочину було безпосередньо пов`язане із посадою, яку обіймала особа або з діяльністю, якою займалася. Призначаючи це покарання, суд має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється засуджений, або конкретний вид діяльності, права займатися якою він позбавляється.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, на час вчинення злочину ОСОБА_6 займала посаду касира торгівельного залу філії №31 ПП «БІЛЛА-Україна», яка пов`язана із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю стосовно товарно-матеріальних цінностей, які перебували в її віданні.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади,пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік, оскільки вчинений обвинуваченою злочин безпосередньо пов`язаний із займаною нею посадою на момент вчинення злочину, об`єктом якого були товарно-матеріальні цінності.
Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, оскільки призначене обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, має на меті недопущення вчинення обвинуваченою злочинів з використанням посад, пов`язаних, у тому числі, із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю.
Між тим, наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи про необхідність призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані виключно із повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, внаслідок того, що за трудовим законодавством всі наймані працівники несуть індивідуальну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, а призначеним судом додатковим покаранням фактично обвинуваченій незаконно заборонено займатися найманою працею, жодним чином необґрунтовані.
Разом з тим, відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При цьому трудовим законодавством передбачено декілька видів матеріальної відповідальності: обмежена, повна, колективна (бригадна) та підвищена.
У ст. 134 КЗпП України визначено випадки, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.
Отже, чинним трудовим законодавством України визначено як види матеріальної відповідальності, так і випадки коли роботодавець може її застосувати.
А відтак, призначення судом першої інстанції ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 1 рік, не вказує, що фактично їй судом заборонено займатися найманою працею взагалі, як про те вказує апелянт.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене основне та додаткове покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 55, 65, КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі винної, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3