ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/254/18
Провадження № 1-кс/210/3699/19

"22" листопада 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0004023від 26.12.2013 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Глазок Мічурінського району, Тамбовскої області Росія, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся слідчий СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 з вказаним клопотанням.

Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 22.02.2008 року, будучи в нетверезому стані, близько 15:30, прийшов до своєї знайомої ОСОБА_7 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_2 , де двері квартири йому відкрила неповнолітня дочка його знайомої ОСОБА_8 . Дізнавшись від останньої, що ОСОБА_7 відсутня дома, він під приводом випити води зайшов до приміщення квартири, і переконавшись у відсутності сторонніх осіб достовірно знаючи, про те, що ОСОБА_8 є неповнолітньою, вирішив вступити з нею в полову близькість, про що їй повідомив. Однак, ОСОБА_8 не маючи бажання вступати в статеву близькість з ОСОБА_4 , спробувала йому протистояти. Однак ОСОБА_4 своїми впевненими діями відвів ОСОБА_8 в спальну кімнату, і з силою штовхнув на ліжко, після чого зняв з неї одяг, чим придушив у неповнолітної волю до опору.

Таким чином, подавив волю до спротиву неповнолітньої ОСОБА_8 . ОСОБА_4 зґвалтував її, після чого з місця злочину зник.

30.09.2014 року було складено повідомлення про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.152 КК України, яке поштою відправлено підозрюваному ОСОБА_4 .

Підозра ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколами оглядів місця події, допитами свідків, протоколом допиту потерпілої, висновками експертиз, іншими матеріали кримінального провадження у своїй сукупності.

Таким чином у вчиненні злочину обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Глазок Мічурінського району, Тамбовскої області Росія, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, який відповідно до ч.3 ст.152 КК України, карається позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому, судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Досудовим розслідуванням встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які мають місце до теперішнього часу.

Відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може застосовуватись до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кваліфікація правопорушення ч.3 ст.152 КК України, яка у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

За вимогами ст.ст. 189, 190 КПК України, підставою для затримання з метою приводу є обґрунтована підозра, про вчинення особою кримінального правопорушення та висновок про існування ризиків, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності переховується від органів досудового розслідування, або одержавши відомості про звернення слідчого до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу до початку розгляду клопотання в суді може не прибути до суду за судовим викликом, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та свідчить про неможливі шляхи доставки його іншим чином окрім приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та зазначив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим, і відповідає меті такого заходу, тому просив суд його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що дійсно ним було вчинено даний злочин, з клопотанням слідчого погоджується.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 також поклався на розсуд суду у вирішенні вказаного клопотання.
Заслухавши доводи прокурора, підозрюваного та його захисника (кожного окремо), дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.ст.131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що наразі наявні ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового слідства та/або суду, з метою уникнення відповідальності за скоєння тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканності малолітньої особи, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні а також продовжити злочину діяльність, вчинивши інше кримінального правопорушення.

Окрім обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення та визнання своєї вини останнім, його вина підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами оглядів місця події, допитами свідків, протоколом допиту потерпілої, висновками експертиз, іншими матеріали кримінального провадження у своїй сукупності.

Відповідно до oc2.nsf/link1/an_1357/ed_2012_07_05/pravo1/ НОМЕР_1 .html?pravo=1#1357" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи; репутацію, майновий стан, відсутність судимостей.

Аналізуючи дані про особу ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що останній на даний час офіційно не працевлаштований, міцних соціальних зв`язків не має, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років позбавлення волі. Вину визнав лише після викриття у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Крім того, суд вважає наявними наступні ризики. Так, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене, може: переховуватись від органів досудового слідства та/або суду, незаконно впливати на показання потерпілої, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, після обрання відносно нього у 2008 році такого запобіжного як підписка про не виїзд, останні не повідомляючи ні слідчому, ні прокурору покинув межі України та самостійно виїхав за кордон до Російської Федерації.

Відтак, слідчий суддя доходить висновку, що більш м`який запобіжний захід не виправдовує себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам.

Таким чином, обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо підозрюваного обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
З урахуванням особи підозрюваного, способу вчинення даного кримінального правопорушення, суд, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, вчиненому із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 131, 132, 176-178, 182-184, 193, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий судя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0004023 від 26.12.2013 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді взяття під вартою з 15 годин 50 хвилин 22 листопада 2019 року до 15 години 50 хвилин 21 січня 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Термін дії ухвали становить 60 днів.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1