Справа № 461/6368/19
Провадження № 1-в/461/146/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2019 р. Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Львова клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про скасування арешту квартири за адресою: АДРЕСА_1 накладеного на підставі постанови старшого слідчого Галицького РВ ЛМУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_4 від 22.08.2012 року. Клопотання мотивує тим, що 02 липня 2013 року ОСОБА_3 вироком Галицького районного суду м.Львова засуджено за ч. 2 ст.307 КК України до шести років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02.07.2013 року вирок суду першої інстанції змінено, дії ОСОБА_3 перекваліфіковано на ч.1 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років і 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Стверджує, що він є особою з інвалідністю другої групи, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 та є співвласником вказаної квартири. Іншими її співвласниками є його мати, батько та брат. Після смерті батька, мати звернулася до нотаріуса для оформлення документів на спадщину, проте у вчиненні вказаних дій матері було відмовлено, оскільки на квартиру накладено арешт. Стверджує, що накладення арешту на квартиру ставить його та сім`ю у скрутне становище, оскільки вони не можуть розпорядитися своїм майном.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи.

Дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінальної справи №141-1318 (Провадження №1304/10088/12) суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 25 березня 2013 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2013 року вироком суду першої інстанції в частині кваліфікації злочинних дій ОСОБА_3 та призначення йому покарання змінено. Вирішено, перекваліфікувати дії ОСОБА_3 по епізоду 11.07.2012 року із ч.2 ст.307 КК України на ч.1 ст.307 КК України та вважати його засудженим за цією частиною та статтею на три роки позбавлення волі. Пом`якшити призначене ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.307 КК України та вважати його засудженим за цією частиною та статтею із застосуванням ст.69 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_3 покарання три роки шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. В решті вирок залишено без змін.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_4 від 22 серпня 2012 року на усе майно обвинуваченого ОСОБА_3 , в тому числі на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої він є накладено арешт, що стало підставою для внесення відомостей про обтяження майна за реєстраційним номером 12952087.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконання вироку.

Згідно з ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів, у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 539 ч. 2 п. 4 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 частини 1статті 537 КПК України.

Разом з тим, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016, передбачено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Частиною 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як зазначено в статті 174 частина 1 підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту на майно.

Суд скасовує арешт майна, у випадках виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/ або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як вбачається з положень вищезазначеної частини 1статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду, якщо заявник доведе, що в подальшому відпала потреба в застосуванні арешту майна або його накладено необґрунтовано.

Таким чином, оскільки конфіскація майна є видом покарання призначеного ОСОБА_3 вироком суду, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про його виконання, суд дійшов до висновку, що клопотання про скасування арешту майна до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.174, 395, 537, 539 КПК України, суддя-,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова.

Суддя ОСОБА_1