Ухвала
Іменем України
10 червня 2019 року
м. Київ
справа № 140/1921/18
провадження № 51-2132ск19
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2019 року,

встановила:
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_5 до призначеного покарання частково зараховано невідбуту його частину за вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 рокута остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, рішення щодо якого захисником ОСОБА_4 не оскаржується.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 13 та 14 травня 2018 приблизно о 21.30 та 21.00 год. відповідно разом із ОСОБА_6 за попередньою змовою проникли до приміщення непрацюючої їдальні на території Комунального Закладу «Брацлавський центр науково-технічної творчості учнівської молоді», що знаходиться по вул. Кармелюка, 19 у смт Брацлаві Немирівського району Вінницької області та перебуває на балансі Брацлавської селищної ради, звідки таємно викрали три непридатні до використання чавунні радіатори опалення вагою 105 кг кожен, якими розпорядились на власний розсуд, завдавши таким чином майнової шкоди селищній раді на загальну суму 1915,2 грн.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2019 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 змінено. Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України постановлено виконувати самостійно. В решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування зазначених вимог захисник посилається на істотні порушення кримінального процесуального закону, які убачає у невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, а також на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом положень ст. 75 КК України при призначенні засудженому покарання.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше судимий за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнений від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, схильний до вживання алкогольних напоїв, не одружений, дітей не має.
Повною мірою врахувавши вказані обставини в їх сукупності, а також зваживши на щире каяття засудженого, визнання ним своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування шкоди, що суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами, та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначеному санкцією вказаної норми.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі захисника.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо необхідності зміни оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання шляхом застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, які аналогічні доводам його касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив про безпідставність доводів касаційної скарги захисника про виключно позитивну характеристику ОСОБА_5 за місцем проживання, який згідно довідки Брацлавської селищної ради характеризується посередньо, не працює та зловживає спиртними напоями.
Таким чином, по своєму виду та розміру призначене ОСОБА_5 покарання у мінімальних межах є співмірним протиправному діянню, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції поведінки ОСОБА_5 та не сприятиме досягненню мети покарання, а також справедливого балансу між його правами і свободами та інтересами держави і суспільства.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3