Справа № 441/680/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/2/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів судових засідань: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Страшевичі Старосамбірського р-ну Львівської обл., із середньою спеціальною освітою, одруженого, оператора у ТзОВ «Фуджікура Аутомотів Україна Львів», раніше неодноразово судимого, останній раз 19.06.2017 р. Старосамбірським районним судом Львівської обл. за ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді п`яти років трьох місяців позбавлення волі, зареєстрованого у с. Страшевичі Старосамбірського р-ну Львівської обл., проживаючого по АДРЕСА_1 ,

на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2018 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено:

- за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.190 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_9 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

В порядку ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком і попереднім вироком суду призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді семи років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 19 листопада 2018 р.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2014 р.) зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 у строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 05.04.2017 р. по 20.06.2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_9 у строк покарання відбуте ним покарання за вироком Старосамбірського районного суду Львівської обл. від 19.06.2017 р., а саме з 21.06.2017 р. по 19.11.2018 р. (19 і 20.06.2017 р. зараховані як попереднє ув`язнення).

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь:

ОСОБА_11 82 898 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, а всього 92 898 грн.;

ОСОБА_12 70 097 грн. матеріальної шкоди;

ОСОБА_13 59 630 грн. 35 коп. матеріальної шкоди;

ОСОБА_14 32 400 грн. матеріальної та 7 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, а всього 39 400 грн.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами у справі.

За вироком суду ОСОБА_9 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, знову вчинив злочини. Так, ОСОБА_9 повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою власного безпідставного збагачення, 27.09.2016р. створив акаунт на сайті https://auto.ria.com/uk/Id:5553532, зареєструвавшись під іменем користувача « ОСОБА_15 », зазначивши поштову електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , де розмістив оголошення про продаж автомобіля «Мегсеdes-Веnz Е-СІаss». Далі, ОСОБА_9 , представляючись «Назарієм», під час телефонних розмов з потерпілим ОСОБА_16 , ввів того в оману, запевнивши у можливості продажу йому вищевказаного автомобіля, заздалегідь не маючи наміру виконувати домовленість, отримав від ОСОБА_16 28.09.2016р., як аванс за подальше розмитнення автомобіля 20 000 грн., які той перерахував на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_17 , а останній за його вказівкою ці гроші перерахував на банківську платіжну картку № НОМЕР_2 ОСОБА_18 , згодом ОСОБА_9 в іншій телефоній розмові з ОСОБА_16 , запевнив того у необхідності перерахування додаткових коштів на оплату за оформлення документів і штрафу, тому, потерпілий ОСОБА_16 у період 28.09.-05.10.2016р. перерахував ще 12 750 грн. на банківську платіжну картку № НОМЕР_2 ОСОБА_18 та 9 000 грн. на банківську платіжну картку № НОМЕР_3 ОСОБА_19 .

Останні у вересні 2016 р. та 5.10.2016 р. зняли із вищеозначених банківських платіжних карток відповідно 32 750 грн. і 9 000 грн. та передали ОСОБА_9 , якими той розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на 41 750 грн.

Крім цього, у жовтні 2016 р. ОСОБА_9 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою власного безпідставного збагачення, у телефонній розмові ввів в оману ОСОБА_20 , запевнивши у можливості продажу йому автомобіля «BMW X5» 2009 року випуску, не маючи наміру виконувати домовленість, в період 29.10. - 03.12.2016р. отримав від ОСОБА_20 , з перерахуванням на вказані ним банківські платіжні картки, як оплату за автомобіль з оформленням усіх необхідних документів, 297 530 грн. 14 коп., далі кошти зняв і розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_20 матеріальної шкоди на 297 530 грн. 14 коп., тобто у великому розмірі.

Крім цього, ОСОБА_9 01.12.2016 р., повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою власного безпідставного збагачення, створив акаунт на сайті https://auto.ria.com/uk/Id5654567, зареєструвавшись під іменем користувача « ОСОБА_15 », зазначивши поштову електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_3 та розмістив оголошення про продаж автомобіля «Renault Megane». Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_9 12.12.2016р., взяв у ОСОБА_21 банківську платіжну картку № НОМЕР_4 ПАТ КБ «Приват Банк» та представляючись « ОСОБА_22 », під час телефонних розмов із ОСОБА_14 , ввів того в оману, запевнивши у можливості продажу йому автомобіля, з обміном і доплатою, заздалегідь не маючи наміру виконувати домовленість. Потерпілий ОСОБА_14 , будучи введеним в оману, в цей же день, як оплату за автомобіль, перерахував на вказану обвинуваченим банківську платіжну картку 32 400 грн., які останній зняв та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_9 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою власного безпідставного збагачення, користуючись попередньо створеним 01.12.2016 р. акаунтом на сайті https://auto.ria.com/uk/Id5654567, у грудні 2016 р. розмістив оголошення про продаж автомобіля «Renault Megane». Далі ОСОБА_9 15.12.2016р., взяв у ОСОБА_21 банківську платіжну картку № НОМЕР_4 ПАТ КБ «Приват Банк» та, видаючи себе за « ОСОБА_22 », під час телефонних розмов із ОСОБА_13 , ввів того в оману, запевнивши у можливості продажу автомобіля, з необхідністю перерахування коштів на вищеозначений картковий рахунок, хоч наміру виконувати домовленість не мав.

19.12.2016 р. потерпілий ОСОБА_13 , як оплату за розмитнення автомобіля, перерахував на вказану обвинуваченим банківську платіжну картку 59 630 грн. 35 коп., які останній 22.12.2016 р. зняв та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, 12.01.2017 р. ОСОБА_9 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою власного безпідставного збагачення, створив акаунт на сайті https://auto.ria.com/uk/Id5709883, зареєструвавшись під іменем користувача « ОСОБА_23 », зазначивши поштову електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_4 , та розмістив оголошення про продаж автомобіля «Opel Insignia». Далі, видаючи себе за « ОСОБА_24 », під час телефонних розмов із ОСОБА_11 , ввів того в оману, запевнивши у можливості продажу йому автомобіля, з необхідністю перерахування коштів на банківську платіжну картку ОСОБА_25 № НОМЕР_5 , заздалегідь не маючи наміру виконувати домовленість. Потерпілий ОСОБА_11 в період 16-18.01.2017 р., як плату за розмитнення автомобіля, перерахував на вищеозначену банківську платіжну картку 82 898 грн., які обвинувачений зняв та розпорядився ними на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, ОСОБА_9 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою власного безпідставного збагачення, в лютому 2017 р. створив акаунт на сайті https://autobazar.ua, зареєструвавшись під іменем користувача « ОСОБА_26 », та розмістив оголошення про продаж автомобіля «Opel Insignia». Далі, видаючи себе за « ОСОБА_27 », під час телефонних розмов з ОСОБА_12 , ввів того в оману, запевнивши у можливості продажу йому автомобіля, заздалегідь не маючи наміру виконувати домовленість. Потерпілий ОСОБА_12 13.03.2017 р., як плату за розмитнення автомобіля, перерахував на банківську платіжну картку № НОМЕР_6 ОСОБА_28 57 160 грн. Згодом, в іншій телефоній розмові, ОСОБА_9 запевнив ОСОБА_12 у необхідності додаткових коштів на оплату за оформлення документів на автомобіль, будучи введеним в оману, потерпілий 15.03.2017 р. перерахував на вищеозначену банківську платіжну картку ще 12 937 грн., які обвинувачений відповідно 13 і 15.03.2017 р. зняв і ними розпорядився, завдавши потерпілому ОСОБА_29 матеріальної шкоди на 70 097 грн.

Крім цього, 21.02.2017 р. ОСОБА_9 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), з метою власного безпідставного збагачення, перебуваючи у м. Львів, ввів в оману ОСОБА_30 , запевнивши того у можливості працевлаштування водієм, заздалегідь не маючи наміру виконувати домовленість. 22.02. і 07.03.2017 р. ОСОБА_9 у телефонних розмовах із ОСОБА_31 вказав тому про необхідність сплати відповідно 400 доларів США і 5 495 грн. за виготовлення документів для працевлаштування, а 26.02.2017 р. - 5 000 грн. за довідку про проходження курсів, останній, будучи введеним в оману, 22. і 26.02.2017р. перерахував на банківську платіжну карту № НОМЕР_7 ОСОБА_32 відповідно 10 778 грн. і 5 000 грн., а 07.03.2017 р. на банківську платіжну карту № НОМЕР_6 ОСОБА_28 5 495 грн., які в лютому і березні 2017р. обвинувачений зняв і ними розпорядився, завдавши потерпілому ОСОБА_31 матеріальної шкоди на 21 273 грн.

Вирок суду оскаржено обвинуваченим ОСОБА_9 , який вважає, що такий ґрунтується на припущеннях і зроблені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Так, з приводу епізоду обвинувачення щодо вчинення шахрайства у великих розмірах відносно потерпілого ОСОБА_20 апелянт зазначає про неповноту судового розгляду, внаслідок чого, на його думку, безпідставно не враховано, що гроші сумі 297530 грн. 14 коп. переказувались потерпілим на картки, які не належать обвинуваченому, особи, у власності яких вони перебувають, не встановлювалися, отже, підстав вважати доведеним факт заволодіння коштами у великому розмірі немає. Апелянт визнає, що отримав від ОСОБА_20 гроші в розмірі близько 100000 грн., з яких 62000 грн. повернув останньому, і у зв`язку з цим наполягає на перекваліфікації його дій по цьому епізоду із ч.3 ст.190 на ч.2 ст.190 КК України. Також обвинувачений вважає, що його вина по цьому епізоду обґрунтовується судом першої інстанції недопустимими доказами. Зокрема, суд у вироку послався на квитанції, надані потерпілим ОСОБА_20 , однак такі перед пред`явленням їх суду стороні захисту не відкривалися, а крім цього, під час досудового розслідування проводилось впізнання потерпілим особи, яка вчинила щодо нього злочин, по голосу, проте зразки голосу ОСОБА_9 були надані не під час проведення цієї слідчої дії, а записані раніше в ході його допиту, що, на думку апелянта, свідчить про недопустимість такого речового доказу. Окремо обвинувачений наголошує на тому, що впізнання по голосу проводилося з-поміж голосів осіб, які мають значні відмінності у віці, тому при проведенні слідчої дії порушені вимоги ст.228 КПК України, яка зобов`язує забезпечити умови, при яких особи, залучені до впізнання, не матимуть різких відмінностей. Апелянт звертає увагу й на те, що він з 05 квітня 2017 р. перебуває під вартою у зв`язку із застосуванням до нього відповідного запобіжного заходу і утримується в умовах слідчого ізолятора, тому, на його переконання, правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі з розрахунку день за два повинні застосовуватися у його випадку не лише до 20 червня 2017 р., як це визначено місцевим судом в оскаржуваному вироку, а й до моменту вступу вироку суду першої інстанції в законну силу з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 р. Крім цього, як стверджує обвинувачений ОСОБА_9 , призначаючи покарання, суд безпідставно не врахував наявність пом`якшуючих обставин, зокрема те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, частково визнав вину, розкаявся, має на утриманні двох неповнолітніх синів, батьків-інвалідів, вчинив злочин під впливом складних матеріальних обставин. На його переконання, суд також залишив поза увагою, що внаслідок вчинення протиправних дій він не отримав жодного збагачення, адже кошти, отримані від потерпілих, він передавав на погашення своїх попередніх боргів, боючись фізичної розправи з боку кредиторів. Неврахування наведеного, як стверджує апелянт, призвело до неправильного призначення йому покарання, яке є занадто суворим. З огляду на викладені в апеляційній скарзі доводи апелянт ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок змінити: перекваліфікувати його дії по епізоду шахрайства щодо потерпілого ОСОБА_20 з ч.3 ст.190 КК України на ч.2 ст.190 КК України і призначити за вчинення цього злочину покарання у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України змінити остаточне покарання із 7 років на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі; згідно ч.5 ст.72 КК України зарахувати йому у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку день за два з 05 квітня 2017 р. по дату набрання вироком суду законної сили включно; у решті вирок залишити без змін.

До початку розгляду справи апеляційним судом від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшла заява про зміни до апеляційної скарги, в якій уточнюються апеляційні вимоги, а саме з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України та наявності вироку Старосамбірського районного суду Львівської області від 19.06.2017 р. щодо ОСОБА_9 , до постановлення якого обвинуваченим вчинено злочини, за які він засуджений оскаржуваним вироком, сформульовано прохання призначити обвинуваченому остаточне покарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі. Інші апеляційні вимоги ОСОБА_9 залишено в редакції, наведеній в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 на підтримання поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, яка в частині необхідності застосування до обвинуваченого положень ч.5 ст.72 КК України погоджується із твердженнями сторони захисту, водночас в і інших частинах апеляційні вимоги заперечила, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню.

Свою вину у вчиненні злочинів обвинувачений ОСОБА_9 визнає частково, при цьому, в суді першої інстанції, як і в апеляційній скарзі, заявив, що не згідний з кваліфікацією його дій за ч.3 ст.190 КК України по епізоду шахрайства щодо потерпілого ОСОБА_20 .

Незважаючи на це, матеріалами справи, зібраними та перевіреними в судовому засіданні суду першої інстанції доказами винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за наведених у вироку обставин доведена повністю.

Так, будучи допитаним місцевим судом, потерпілий ОСОБА_20 пояснив, що у вересні 2016 р. у мережі Інтернет, на сайті auto.ria, знайшов оголошення ОСОБА_9 , зареєстрованого під іменем « ОСОБА_15 », про продаж автомобіля «BMW X5», домовився з останнім про купівлю автомобіля за 13 000 дол. США. Будучи переконаним у правдивості намірів обвинуваченого, за рекомендацією останнього, видав на нього, як на « ОСОБА_33 », довіреність з правом представлення в державних і приватних підприємствах, установах та організаціях, з усіх питань пов`язаних з одержанням та оформленням автомобіля, далі на вказані тим банківські платіжні картки кількома платежами перерахував за автомобіль близько 320000 грн., але ОСОБА_9 автомобіль йому не продав, з перерахованих ним коштів, повернув тільки 62 000 грн.

Аналогічні обставини вчинення злочину наведені у заяві потерпілого про вчинений злочин, прийняття якої зафіксовано відповідним протоколом від 27 квітня 2017 р. (т.2 а.с.209-210). У ньому додатково вказується про те, що ОСОБА_20 перечислював ОСОБА_9 кошти за автомобіль у сумі близько 300000 грн. на вказані останнім банківські платіжні картки № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 та інші.

Судом першої інстанції оглядалися наявні в матеріалах справи квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» (т.2 а.224), з яких слідує, що в період 29 жовтня 3 грудня 2016 р. ОСОБА_20 на вказані обвинуваченим банківські платіжні картки № НОМЕР_8 і № НОМЕР_9 та на банківську платіжну картку № НОМЕР_2 ОСОБА_18 в цілому перерахував 297530 грн.

Допитана місцевим судом ОСОБА_18 дала показання про те, що у жовтні-грудні 2016 р. на її банківську платіжну картку № НОМЕР_2 у ПАТ КБ «Приватбанк» декілька разів різні особи перераховували гроші, які за присутності ОСОБА_9 знімала і передавала останньому, як виручені ним від продажу автомобілів.

Під час проведення впізнання за зразками голосу ОСОБА_20 впізнав по голосу ОСОБА_9 , як особу, котра шахрайським способом, під виглядом продажу йому автомобіля, заволоділа його грішми, про що складено відповідний протокол від 14 квітня 2017 р., який досліджено судом у судовому засіданні (т.2 а. 226-227).

Також з оглянутої довіреності від 21 листопада 2016 р. (т.2 а.224) вбачається, що ОСОБА_20 такою уповноважує «Волосянського Назарія Орестовича», який зареєстрований на АДРЕСА_1 , представляти його інтереси у державних і приватних підприємствах, установах та організаціях, з усіх питань пов`язаних з одержанням та оформленням необхідних документів на автомобілі, які прибуватимуть для нього з будь-якої країни світу.

Наведені докази, які є належними та допустимими, у своїй сукупності повністю підтверджують винуватість ОСОБА_9 у заволодінні коштами ОСОБА_20 шахрайським способом. При цьому, жодних суперечностей у них немає, такі здобуті у встановленому законом порядку.

Колегія суддів не може визнати спроможними доводи апелянта про те, що впізнання його по голосу відбувалось з порушенням за наявності різких відмінностей у зразках голосу, запропонованих до впізнання. Матеріали справи не містять жодних даних, які б вказували на наявність таких обставин.

Також необґрунтованими слід вважати наполягання апелянта на необхідності перекваліфікації його дій з ч.3 ст.190 КК України на ч.2 ст.190 КК України по епізоду заволодіння коштами ОСОБА_20 . Судом першої інстанції достовірно встановлено на підставі оглянутих платіжних документів, що ОСОБА_20 перерахував на вказані ОСОБА_9 банківські реквізити кошти в сумі 297530 грн. Обвинувачений в апеляційній скарзі та потерпілий під час допиту його місцевим судом вказали, що 62000 грн. ОСОБА_9 згодом повернув потерпілому. Однак, навіть за таких умов, розмір коштів, якими у шахрайський спосіб заволодів обвинувачений становить великий розмір, а тому, відповідне діяння підлягає кваліфікації власне за ч.3 ст.190 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 покарання, то таке визначене з урахуванням вимог ст.65 КК України. При цьому, вірно взято до уваги тяжкість вчинених злочинів, характер вчиненого, зокрема багатоепізодність протиправних дій, особу винного, який характеризується посередньо, раніше притягався до відповідальності. З урахуванням наведених обставин обвинуваченому ОСОБА_9 призначене покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення такого покарання не встановлено.

Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції положень ч.5 ст.72 КК України. У вироку зазначено, що зарахуванню у строк відбуття обвинуваченим покарання з розрахунку день за два підлягає строк перебування останнього під вартою з 05 квітня 2017 р. до 20 червня 2017 р. Однак, місцевим судом залишено поза увагою те, що такий строк підлягає зарахуванню з наведеного розрахунку за увесь період перебування ОСОБА_9 під вартою до моменту набрання вироком щодо нього законної сили. Такий висновок слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 р. по справі №663/537/17 (провадження № 13-31кс18). Так, зокрема, у п.106 вказаної постанови зазначено, що Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Тобто, він підлягає застосуванню до особи, як такий що покращує її становище. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що ОСОБА_9 тримався під вартою починаючи з 05 квітня 2017 р., тобто під час дії ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 р., зарахування строку тримання під вартою ОСОБА_9 повинне застосовуватись з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення

Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задоволити частково.
Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2018 р. щодо ОСОБА_9 за ч.ч.2,3 ст.190 КК України змінити в частині порядку зарахування строку відбуття покарання.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015 р. №838-VІІІ) зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 05 квітня 2017 р. по 13 вересня 2019 р. включно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4