УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на незаконне тримання під вартою, в порядку ст..206 КПК,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва в порядку ст.206 КПК України надійшла скарга засудженого ОСОБА_2 в якій заявник посилається на незаконне його утримання в Київському СІЗО № 13 та просить звільнити його з-під варти.

Обгрунтовуючи скаргу, заявник зазначає, що з 20.01.2017 він утримується у ДУ «Київський слідчий ізолятор», разом з тим при винесенні вироку Дніпровського районного суду м. Києва йому не зараховано тримання під вартою з 19.07. по 28.12.2018 року у відповідності до ч.5 ст.72 КК України . У зв`язку з чим вважає, що незаконно перебуває під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Згідно інформації наданої з ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 засуджений 25.04.2017 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч.3 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Вироком Київського апеляційного суду від 22.06.2017 рахувати засудженим за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Крім того, 03.07.2019 ОСОБА_2 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч.3 ст.187 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Вивчивши зміст скарги, додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Так, у відповідності ст.206 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язки щодо захисту прав людини.

Приписами вказаної вище статті визначено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

При цьому частиною другої статті 206 КПК України закріплені умови при наявності яких здійснюється з`ясування підстав позбавлення волі певної особи з її доставкою до слідчого судді, а саме: якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, головним чинником має бути наявність обґрунтованої підозри вважати, що особа тримається під вартою без наявності судового рішення.

Аналізуючи зміст скарги, вбачається, що заявник оспорює законність судового рішення в частині призначення покарання, що на даній стадії не входить до повноважень слідчого судді, а є безпосередньою компетенцією суду апеляційної інстанції.

У відповідності до частини 1 ст.9 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.

Оскільки вказана скарга не містить об`єктивних даних які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри вважати, що ОСОБА_2 утримується під вартою без судового рішення, а слідчий суддя не наділений повноваженнями щодо перегляду судових рішень, постановлених іншими суддями, а відтак відсутні підстави для доставки ОСОБА_2 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:
Відмовити ОСОБА_2 в доставці до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя