Справа № 0907/1-387/2011
Провадження № 11-кп/4808/238/19
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.05.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зняття судимості, -

з участю: прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати і зняти судимість. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що новою редакцією ст. 91 КК України щодо заборони зняття судимості погіршується його становище, проте суд першої інстанції керувався саме цією нормою, що, на думку апелянта, є неприпустимим, оскільки він погіршує його становище. Апелянт вважає, що при розгляді його клопотання про зняття судимості належить керуватися законом, що діяв на час вчинення ним злочину.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зняття судимості, суд першої інстанції керувався нормами ч. 2 ст. 91 КК України, згідно якої зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини, та оскільки вироком Івано-Франківського міського суду від 08.04.2011 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст.69 КК України до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, то зняття судимості щодо нього є неможливим.

Під час апеляційного розгляду:

- апелянт ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати, клопотання його про зняття судимості задовольнити та зняти судимість;

- прокурор частково підтримав доводи апеляційної скарги та просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу суду - скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що судове рішення постановлено судом першої інстанції з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому не відповідає вимогам законності.

Так, згідно з ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Відповідно з ч.ч. 1, 3 ст. 91 КК України, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу.

Зняття судимості допускається лише після закінчення не менш як половини строку погашення судимості, зазначеного у статті 89 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 9 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до п. 9,10 постанови Пленуму Верховного суду України № 16 від 26.12.2003 «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» зняття судимості є правом, а не обов`язком суду. Тому, якщо з урахуванням обставин справи суд дійде висновку, що особа не довела свого виправлення, він вправі відмовити в достроковому знятті судимості. Для правильного вирішення клопотання про дострокове зняття судимості, з поміж іншого, враховуються: характеристики з місця проживання, роботи чи з органів, що здійснюють нагляд за особою, яка має судимість; копії вироків, судимість за якими не знята і не погашена; документи, що свідчать про підстави і час фактичного звільнення від покарання; дані про відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Проте, під час прийняття рішення в частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зняття судимості, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 91 КК України зі змінами внесеними згідно із Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України» № 1698-VII від 14.10.2014 року (далі - Закон), згідно п. 1 п.п. «з» розділ I Прикінцевих Положень якого, ст. 91 КК України було доповнено частиною другою наступного змісту: «2. Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у ст. 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини».

Між тим, згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом України про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України" набув чинності 25.01.2015 року та значно звужують перелік осіб, до яких не може бути застосоване дострокове зняття судимості.

З системного аналізу ст. 91 КК України вбачається, вказаним Законом, який набрав чинності після вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (злочин вчинено останнім 16.10.2010 року згідно вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.04.2011 року), було погіршено його становище шляхом виключення можливості дострокового зняття судимості.

Враховуючи принцип зворотної дії закону у часі, положення ч. 2 ст. 91 КК України, які набрали законної сили 25.01.2015 року, не мають зворотної дії в часі, а тому й не можуть бути застосовані до ОСОБА_7 , про що він, на думку колегії судді, й обґрунтовано наголошує в апеляційній скарзі.

Проте, суд першої інстанції при ухваленні рішення належним чином не мотивував своїх висновків щодо застосування ним норм ст. 91 КК України в редакції 14.10.2014 року, що, на думку колегії суддів є істотними порушеннями, які перешкоджають перевірити законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Вказані порушення, також унеможливлюють й прийняти рішення апеляційним судом щодо дострокового зняття судимості з ОСОБА_7 , як про це наголошує апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги належить задовольнити частково, ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, під час якого необхідно прийняти рішення у відповідності із принципом зворотної дії закону у часі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21.05.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зняття судимості, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5