КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 16 вересня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 який діє в інтерес підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2019 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макієвка Донецької обл., громадянина України, одруженого, з вищою освітою, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, до 26 вересня 2019 року, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає і належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо забезпечити шляхом застосування відносно нього менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник в інтересах підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, дослідити докази, які містяться в матеріалах судового провадження, скасувати ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2019 року в частині застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, та застосувати найбільш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а у випадку залишення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - обмежити його до нічного часу заборонивши залишати місце свого проживання.
Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчий суддя в основу свого рішення поклав лише формальні підстави - тяжкість кримінального правопорушення та перебільшені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Звертає увагу на те, що підозру ОСОБА_6 вручено після спливу 24 годин, без його звільнення з під варти.
В матеріалах кримінального провадження під час судового засідання слідчим суддею виявлено сфальсифіковані документи стороною обвинувачення - протокол невідкладного обшуку приміщення за адресою: вул. Василя Дончука, 3 у м. Києві (а.с. 36) та протокол про затримання ОСОБА_6 (а.с. 55-56), оскыльки у судовому засіданні 27 липня 2019 року прокурор надав суду для огляду інший протокол невідкладного обшуку від 25 липня 2019 року, в якому зазначено номер кримінального провадження, по якому проводився обшук, час початку і час кінця обшуку.
Доказом того, що саме до початку обшуку відбулося затримання ОСОБА_6 свідчать фотографія із з соціальної мережі Facebook, сторінки прокуратури міста Києва. Наведені доводи, що час затримання 25 липня 2019 року ОСОБА_6 приблизно 11 години 23 хвилин 25 липня 2019 року, а отже його умисно та незаконно тримали під вартою. Вважає, що слідчий зобов`язаний був його відпустити 26 липня об 11 годині 30 хвилин. Відтак, стороною обвинувачення ОСОБА_6 завідомо незаконно утримувався під вартою понад добу, а вказане діяння є злочином у розумінні ч. 2 ст. 371 КК України.
Апелянт посилається на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та наявність обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18 липня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000167, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КПК України.
25 липня 2019 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та наступного дня повідомлено про підозру у виготовленні, зберіганні та збуті підробленої іноземної валюти за попередньою змовою групою осіб.

26 липня 2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_8 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2019 року у задоволенні клопотання відмовлено, застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, до 26 вересня 2019 року, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ., та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Перевіряючи законність прийнятого рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду, яка є частиною національного законодавства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому допитано підозрюваного, вислухано думку прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, не встановлено підстав щодо необхідності задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки органом досудового розслідування не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, а тому до підозрюваного обґрунтовано застосувано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України та запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі і тих, які прокурор вважає пріоритетними.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, органами досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які оцінені слідчим суддею в межах КПК України наданих на даній стадії кримінального провадження, що дає законні підстави для обмеження свободи ОСОБА_6 , а тому відповідні доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Так, оцінюючи доводи та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 199 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Також слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно прийняти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року).

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, враховуючи всі обставини у їх сукупності, підстав для відмови в застосуванні, або ж для застосування більш суворого запобіжного заходу, ніж домашній арешт в певний період доби, не встановлено.

Посилання сторони захисту на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Твердження апелянта про те, підозра пред`явлена ОСОБА_6 , є необґрунтованою, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника підозрюваного, які зазначені в апеляційній скарзі щодо відсутності ризиків у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованими, оскільки наявність існуючих ризиків підтверджуються матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги з приводу незаконного затримання ОСОБА_6 та тримання його під вартою понад добу, - не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, з урахуванням того, що сторона захисту не позбавлена можливості звернутися до районного суду зі скаргою в порядку ст. 206 КПК України, щодо захисту порушених прав ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 176 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_5 який діє в інтерес підозрюваного ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, до 26 вересня2019 року, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ., та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 який діє в інтерес підозрюваного ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/4744/2019 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_9

Категорія ст.181 КПК Доповідач ОСОБА_1