Ухвала
Іменем України

13 вересня 2019 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001235 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Красноармійське Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.187 КК України -

встановив:

10 червня 2019 року на розгляд судді надійшов обвинувальний акт, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001235 від 10 червня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

12 червня 2019 року ухвалою судді обвинувальний акт призначений до попереднього розгляду.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у відповідності до ч. 1 ст. 31, п. 5 ч. 3 ст.314 КПК України з викликом зазначених прокурором осіб, так як обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області, підстав для її закриття або зупинення не має, та не має підстав для його повернення прокурору. Не заперечував щодо відмови обвинуваченого від захисника ОСОБА_6 , та прийняття цивільного позову.

Заперечував проти клопотання потерпілого ОСОБА_7 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тому, як ним не надано належних доказів в обґрунтування цього клопотання, та заперечував відносно клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , про повернення обвинувального акту, оскільки захисником не наведено обґрунтованих підстав для його повернення.

Потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 підтримали думку прокурора щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду, але потерпілий заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки йому почали надходити телефоні дзвінки з погрозами. Просив суд звернути увагу , що існує загроза його життю та свідків. Заперечували щодо повернення обвинувального акту, та просили суд прийняти цивільний позов.

Захисник ОСОБА_5 заявив письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам ст.291 та п.1 ч.1 ст.91 КПК України. Заперечував відносно заявлено клопотання про обрання його підзахисному тримання під вартою, у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив прийняти його відмову від захисника ОСОБА_6 , та підтримав позицію свого захисника щодо повернення обвинувального акту.

Захисник ОСОБА_6 не заперечував щодо відмови обвинуваченого від нього, як захисника.

Вислухавши учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками та дослідивши заявлені клопотання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.

Виходячи з цих вимог закону, суд вважає необхідним вказане клопотання обвинуваченого задовольнити.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Згідно положень ст.7 КПК України, до загальних засад кримінального провадження належить законність і забезпечення права на захист.

Право на захист забезпечується, зокрема, тим, що обвинувачений має право знати у вчиненні якого злочину його обвинувачують (п.1 ч.3 ст.42 КПК України), а право на справедливий суд забезпечується і тим, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, щонайменше, право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього (п. «а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі Конвенція).

Європейський суд з прав людини в рішенні «Абрамян проти Росії» зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції наголошується на необхідності приділення особливої уваги роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення у справі «Камасінскі проти Австрії»). Крім того, необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Виходячи з наведеного, у відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, окрім обставин кримінального правопорушення, в обвинувальному акті підлягає викладенню також й формулювання обвинувачення, оскільки формулювання обвинувачення - це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми кримінального Кодексу, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що обвинувальний акт складено без додержання зазначених вимог.

Таким чином, пред`явлене обвинувачення не відповідає вимогам ст.20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскільки слідчим при складанні обвинувального акту та прокурором при його затвердженні не дотримано вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що на думку захисників, з чим погоджується суд, виключає можливість здійснення обвинуваченими свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі.

Зокрема, судом встановлено, що 17 травня 2019 року був складений обвинувальний акт, тоді, як 23 травня 2019 року обвинуваченому було повідомлено про зміну раніше пред`явленої підозри від 20 травня 2019 року. Таким чином досудове слідство тривало до 23 травня 2019 року, а не було завершено до складання обвинувального акту. Суд приймає викладене в клопотанні обґрунтування сторони захисту до уваги, а саме надані процесуальні документи, (ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року та інші перелічені численні додатки), які вказують на порушення вимог ст. 291 КПК України, не узгоджуються з реєстром матеріалів досудового розслідування.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України і про необхідність його повернення прокурору для усунення перелічених недоліків, які є істотними та перешкоджають призначенню судового розгляду по вказаному кримінальному провадженню.

Питання щодо інших процесуальних порушень, які допущені на думку сторони захисту, знаходяться поза межами питань, що підлягають вирішенню у підготовчому засіданні, та можуть бути вирішенні під час усунення недоліків обвинувального акту і Реєстру.

У зв`язку з поверненням обвинувального акта прокурору відсутні правові підстави для залучення до обвинувального акту цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 від 12 вересня 2019 року.

Судом установлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

За приписом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів дізнання та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частини другої цієї статті підставою запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Часиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону і приймаючи до уваги, що потерпілим ОСОБА_7 не надані докази на доведення обставин про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначених у клопотанні, суд не вбачає правових підстав для обрання запропонованого потерпілим запобіжного заходу, а тому у задоволенні його клопотання слід відмовити.

На підставі вищевказаного, та керуючись ст.ст. 54, 128, 177, 194, 291, 314, 315, 350 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001235 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_3 для усунення недоліків у розумний строк.

Клопотання потерпілого ОСОБА_7 про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

Адвоката ОСОБА_6 звільнити від участі у судовому розгляді кримінального провадження у якості захисника обвинуваченого ОСОБА_4 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 від 12 вересня 2019 року про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення повернути останньому роз`яснивши право звернення з таким позовом під час усунення прокурором недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Дніпропетровський районний суд.

Суддя ОСОБА_1