Справа №333/2355/19
Провадження №1-кп/333/460/19
ВИРОК
Іменем України
20 листопада 2019 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Оріхів Запорізької області, громадянки України, яка має вищу освіту, офіційно не працевлаштована, не заміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 26.09.2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.ч.1,2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2019 року о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 знаходячись у приміщенні торгового залу супермаркету «Варус 10» ТОВ «РТЦ», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північнокільцева, буд.10-а, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, с корисливих мотивів, повторно, переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу, з полиць, які розташовані в приміщенні вказаного супермаркету, намагалася викрасти:

- кулькову ручку FS у кількості 1 шт. (артикул 2594033), вартістю 71 гривня 96 копійок, без урахування ПДВ;

- шкарпетки жіночі, у кількості 3 шт. (артикул 348018), вартістю 41 гривня 49 копійок за 1 шт., на загальну суму 124 гривні 47 копійок, без урахування ПДВ;

- крем для обличчя «Чиста лінія» об`ємом 40 мл., у кількості 1 шт. (артикул 2589591), вартістю 59 гривень 99 копійок, без урахування ПДВ;

- дезодорант жіночій «Дав» об`ємом 40 мл. у кількості 1 шт. (артикул 226401), вартістю 53 гривні 33 копійки, без урахування ПДВ;

- крем для рук «Нівеа» об`ємом 75 мл. (артикул 2585382) у кількості 1, у кількості 1 шт. вартістю 39 гривень 99 копійки, без урахування ПДВ;

- коректор-рол для повік «Гарнієр скін» об`ємом 7 мл. (артикул 2576587), у кількості 1 шт., вартістю 131 гривня 24 копійки, без урахування ПДВ;

- тонуючий бальзам для волосся «Сйос» об`ємом 150 мл., (артикул 2588839)у кількості 1 шт., вартістю 82 гривні 38 копійок, без урахування ПДВ;

- дезодорант «Нівеа» об`ємом 40 мл. (артикул 2538215), у кількості 1 шт., вартістю 41 гривня 66 копійок без урахування ПДВ, на загальну суму 605 гривень 02 копійки, яке належить ТОВ «Омега».

Вказане майно ОСОБА_4 сховала до своєї жіночої сумки, та пройшла через касу попрямувавши до виходу з супермаркету «Варус-10» ТОВ «РТЦ», однак, розпорядитися викраденим майном ОСОБА_4 не змогла, оскільки спрацювала магнітна рамка та була зупинена з викраденим майном охоронцями супермаркету.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 визнала себе винуватою у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та пояснила що їй зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і її заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

Дійсно, 11 квітня 2019 року у вечірній час доби, вона знаходячись у приміщенні торгового залу супермаркету «Варус 10» ТОВ «РТЦ», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північнокільцева, буд. 10-а, скориставшись тим, що у приміщенні торгового залу з персоналу нікого не має, а також переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає з полиць, намагалася викрасти ручку, жіночі шкарпетки та засоби гігієни, але при виході з магазину була затримана охоронцями супермаркету, оскільки спрацювала магнітна рамка. У скоєному щиросердечно розклюється.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачена не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинувачену ОСОБА_4 дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість у вчинені інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 та кваліфікує дії останньої за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), під час якого особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, вчинене повторно.
Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченої (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не є інвалідом), характеризуючи особистість обвинуваченого обставини раніше судима за корисливий злочин, вчинила злочин в період іспитового строку, має постійне місце проживання та реєстрацію, офіційно не працевлаштована, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, що підтверджується її поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та наявність обставин, які пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч.2 ст.50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченою так і іншими особами.

Оскільки ОСОБА_4 вчинила злочин в період відбування покарання, призначеного за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.09.2018 року, суд вважає остаточним призначити покарання за правилами ст.71 КК України.

Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досянення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
На переконання суду, призначення обвинуваченій ОСОБА_4 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.366-368, 370-371, 376, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати частково невідбуте покарання за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.09.2018 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Речові докази: кулькова ручка, шкарпетки жіночі, крем для обличчя, дезодорант жіночій, крем для рук, коректор-рол для повік, тонуючий бальзам для волосся, дезодорант, які знаходяться на відповідальному зберіганні у представника потерпілого ТОВ «ОМЕГА ТЦ «Варус»» ОСОБА_6 залишити у користуванні останнього.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізької апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1