Справа № 755/9774/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,
та його учасників
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0019427 від 22 грудня 2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сартана, Іллічівського району, Донецької області, громадянки України, з повною вищою освітою, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 24 липня 2015 року, приблизно о 21:20 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Huindai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по другій смузі руху, яка позначена дорожнім знаком 5.11 дод. 1 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», проїзної частини пр. Ватутіна у місті Києві, зі сторони мосту «Московський» у напрямку приватного сектору «Русанівські сади», в світлий час доби, по сухому чистому асфальтобетонному покриттю, зі швидкістю приблизно 60 км/год., порушила вимоги п.п. 2.3.б), 13.1, 13.3, 17.1 Правил дорожнього руху України, які відповідно регламентують, що, відповідно, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі (п.2.3.б); водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п.13.1); під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху (п.13.3); на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі (п.17.1), та таке порушення правил з боку обвинуваченої виразилось в тому, що вона будучи неуважною і неправильно відреагувавши на зміну дорожньої обстановки, з урахуванням швидкості руху свого автомобіля, не дотрималась безпечного інтервалу з велосипедом марки «Bergamont Revox» під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку, та під час його випередження, створивши небезпеку для його руху, здіснила зіткнення правою боковою частиною керованого автомобіля марки «Huindai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з лівою частиною велосипеда марки «Bergamont Revox» під керуванням ОСОБА_6 , від чого останній впав на проїзну частину і отримав тілесні ушкодження, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1361/Е, проведеної 20.07.2016 04.08.2016, за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Сама ДТП виникла з вини водія ОСОБА_5 , яка згідно висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/934-9/377 від 24.05.2017 порушила вимоги пунктів 13.1, 13.3 ПДР України, а також п. 17.1 ПДР України
Таким чином, між ДТП та отриманими тілесними ушкодженнями потерпілим є прямий причино-наслідковий зв`язок.
До висновків щодо доведеності обвинувачення суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Так, відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнала та надала показання, що дійсно того дня рухалася на своєму ТЗ по проспекту Ватутіна в зазначеному напрямку, в другій смузі.

Під час руху проїхала велосипедиста, що рухався в крайній правій смузі. Жодного удару, звуку, поштовху тощо в момент, коли автомобіль проїжджав повз велосипедиста, не відчула, не побачила та не почула. При цьому, вікна автомобіля були напіввідчинені, оскільки було досить спекотна погода. Проїхавши декілька метрів, почала пригальмовувати, оскільки в дзеркалі огляду вона помітила падіння велосипедиста, якому, можливо, потрібна буде їх допомога.

Оскільки інші автомобілі не зупинялися, щоб допомогти велосипедисту, обвинувачена ОСОБА_5 зупинила автомобіль, та разом зі свідком ОСОБА_9 підійшли до велосипедиста та запропонували свою допомогу.

Велосипедист, яким був потерпілий ОСОБА_6 , відмовився від допомоги.

В подальшому на місце ДТП прибули працівники патрульної служби, які почали складати протокол про адміністративне правопорушення. Документи складалися досить довго. Обвинувачена увесь час знаходилася на місці пригоди, підписувала документи.

Вказані показання обвинуваченої ОСОБА_5 суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню та мають значення для даного кримінального провадження, а також визнає такі докази допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.

Водночас, суд критично оцінює показання обвинуваченої ОСОБА_5 щодо того, що нею не було порушено правила безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що належить обвинуваченій, а також щодо того, що її діями не було спричинено потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження середньої тяжкості, оскільки такі показання спростовуються наявними в матеріалах даної кримінальної справи доказами, оцінка яких буде надана судом нижче.

Зокрема, будучи допитаним в судовому засіданні відповідно до ст. 353 КПК України, у взаємозв`язку із ч. 2, 3, 5 - 14 ст. 352 КПК України, потерпілий ОСОБА_6 надав показання, що досвід керування велосипедом має з 2012 року. 24 липня 2015 року, близько 21-ої години, він рухався на належному йому велосипеді марки «Bergamont Revox» зі сторони мосту «Московський» у напрямку приватного сектору «Русанівські сади», в смузі для руху маршрутних транспортних засобів проїзної частини проспекту Ватутіна у місті Києві. Рух велосипедів у даній смузі руху на вказаній ділянці дороги дозволений Правилами дорожнього руху України.

Також потерпілий показав, що швидкість його велосипеда складала близько 30 км/год. Всі необхідні світлові прилади на велосипеді були ввімкнені, хоча штучне освітлення вулиці ще було відсутнє, зважаючи на світлий час доби. Потерпілий був у шоломі. Дзеркалами огляду його велосипед оснащений не був, оскільки Правилами дорожнього руху України це не вимагається.

За показаннями потерпілого, рух автотранспорту був вільний, із середньою інтенсивністю. Доїжджаючи до з`їзду на вулицю П. Вершигори, рухаючись прямо у вказаному вище напрямку, у смузі для руху маршрутних транспортних засобів, не змінюючи напрямку руху, потерпілий ОСОБА_6 відчув удар у ліву частину керма. Удар був спричинений транспортним засобом світлого кольору, внаслідок чого кермо розвернулось, що призвело до падіння потерпілого ОСОБА_6 на асфальтобетонне покриття та травмування потерпілого.

Піднявши після падіння голову, потерпілий ОСОБА_6 зрозумів, що удар у ліву частину керма його велосипеда було спричинено автомобілем марки «Huindai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки саме вказаний автомобіль загальмував і зупинився за декілька десятків метрів від місця зіткнення.

Із вказаного автомобіля до потерпілого ОСОБА_6 вийшли чоловік і жінка, які в подальшому підійшли до місця зіткнення. Як пізніше з`ясувалось, під час зіткнення за кермом автомобіля марки «Huindai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була жінка, якою є обвинувачена ОСОБА_5 .

На місце ДТП прибули працівники патрульної служби, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні до обвинуваченої ОСОБА_5 . Відповідно до вказаного протоколу, обвинувачена ОСОБА_5 не дотрималась інтервалу внаслідок різкого маневру іншого транспортного засобу, чим спричинила зіткнення із велосипедом потерпілого ОСОБА_6 . Крім того, була складена схема місця ДТП. І протокол про адміністративне правопорушення, і схема місця ДТП була підписана обвинуваченою ОСОБА_5 за участю потерпілого ОСОБА_6 . Зауважень до вказаних документів обвинуваченою ОСОБА_5 заявлено не було.

Крім того, потерпілий ОСОБА_6 надав пояснення, що внаслідок падіння після зіткнення з транспортним засобом під керуванням обвинуваченої він найбільше травмував ліве коліно. Також було травмовано кисть, частину підборіддя та лівий ліктьовий суглоб. На місці ДТП працівниками патрульної служби потерпілому було надано первинну медичну допомогу, від госпіталізації потерпілий відмовився, оскільки необхідно було доставити додому пошкоджений в ДТП велосипед, в чому йому допомогли працівники патрульної служби.

За показами потерпілого, ввечері дня, коли сталася ДТП, йому стало гірше, больові відчуття в лівому коліні посилились. Наступного дня потерпілий звернувся до травмпункту, де його було оглянуто та надана початкова медична допомога. Оскільки ДТП трапилась в п`ятницю вечері, звернутися за кваліфікованого спеціаліста-травматолога потерпілий зміг лише через декілька днів (після вихідних). З метою визначення характеру та тяжкості отриманих ушкоджень було зроблено два МРТ-дослідження, за результатами яких діагностовано розрив задньої хрестоподібної зв`язки, рекомендовано оперативне лікування. Зазначені ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, про що є висновок судово-медичної експертизи. В жовтні 2015 року було здійснено оперативне втручання, проведена пластика задньої хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу за допомогою імпортних імплантів. Лікування та реабілітація потерпілого здійснювалась до весни 2016 року, коли було відновлено функції суглобу. Всі витрати потерпілий ніс самостійно, жодної допомоги від обвинуваченої не отримував.

Зважаючи на вказані обставини щодо тяжкості ушкоджень потерпілий ініціював кримінальне провадження, з огляду на що судового рішення по протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 прийнято не було, оскільки матеріали були направлені для здійснення кримінального провадження.

Крім того, будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 надав показання, що 24 липня 2015 року, при здійсненні районного патрулювання, його було направлено на місце ДТП, яке сталося на проспекті Ватутіна у місті Києві поблизу з`їзду на вулицю П. Вершигори.

Прибувши на місце ДТП, свідком було встановлено, що автомобілем марки «Huindai Getz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченої ОСОБА_5 , було здійснено зіткнення із велосипедом марки «Bergamont Revox» під керуванням потерпілого ОСОБА_6 . За фактом зазначеного ДТП свідком ОСОБА_10 було складено протокол про адміністративне правопорушення від 24.07.2015, а також схему місця ДТП, із зазначенням у вказаних документах місця розташування транспортних засобів після ДТП, а також учасників ДТП обвинуваченої ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 , якими вказані вище документи були підписані без зауважень. Обвинувачена ОСОБА_5 не заперечувала, що саме вона була за кермом транспортного засобу, який здійснив зіткнення із велосипедом потерпілого ОСОБА_6 , як і не заперечувала того, що є учасником ДТП.
При цьому, свідок ОСОБА_10 посвідчив, що протокол про адміністративне правопорушення, а також схема місця ДТП, що містяться в матеріалах даного кримінального провадження, є саме тими документами, які складалися ним особисто; дані, вказані у таких документах, є вірними; підписи учасників ДТП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вказаних документах здійснені ними особисто.
Крім того, будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 надав показання, що в середині липня 2015 року він зустрівся з обвинуваченою ОСОБА_5 в парку Дружби Народів в місті Києві з метою придбати у неї автомобіль. Оглянувши автомобіль, він вирішив його протестувати та запропонував ОСОБА_5 проїхатись в напрямку Троєщини, де свідок проживав.

Рухаючись по проспекту Ватутіна в зазначеному напрямку, в другій смузі, автомобіль марки «Huindai Getz», бірюзово-блакитного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала обвинувачена ОСОБА_5 , проїхав велосипедиста, що рухався в крайній правій смузі.

Свідок знаходився на передньому пасажирському сидінні. Жодного удару, звуку, поштовху тощо в момент, коли їхній автомобіль проїжджав повз велосипедиста, свідок не відчув, не побачив та не почув. При цьому, вікна автомобіля були відчинені або напіввідчинені, оскільки було досить спекотна погода. Проїхавши декілька метрів, їх автомобіль почав пригальмовувати, оскільки обвинувачена ОСОБА_5 повідомила, що в дзеркалі огляду вона помітила падіння велосипедиста, якому, можливо, потрібна їх допомога. Сам свідок падіння велосипедиста не бачив, удар або зіткнення автомобіля, в якому вони рухалися, з велосипедистом заперечив.

За показами свідка, оскільки інші автомобілі не зупинялися, щоб допомогти велосипедисту, обвинувачена ОСОБА_5 зупинила автомобіль, вони підійшли до велосипедиста та запропонували свою допомогу. Велосипедист, яким був потерпілий ОСОБА_6 , відмовився від допомоги.

В подальшому на місце ДТП прибули працівники патрульної служби, які почали складати протокол про адміністративне правопорушення. Документи складалися досить довго, весь цей час свідок знаходився на місці ДТП, однак надати свої пояснення працівникам патрульної поліції відмовився. Обвинувачена ОСОБА_5 також весь час знаходилася на місці ДТП, підписувала якісь документи, зміст яких свідку невідомий. Чому саме обвинувачена ОСОБА_5 була зазначена у документах як учасник ДТП свідок не розумів, але запитань не задавав, оскільки ситуація відношення до нього не мала, свідок участі в ній не приймав.

Вказані показання потерпілого та свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину.
Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, у відношенні свідків в ході судового розгляду встановлено не було.
Даних, передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України, відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як-то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, в ході судового розгляду встановлено не було.
Водночас, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_9 стосовно того, що автомобілем під керуванням обвинуваченої ОСОБА_5 не було здійснено зіткнення із велосипедом ОСОБА_6 , оскільки свідок не зміг пояснити, чому він весь час перебував на місці ДТП при складанні документів відносно ОСОБА_5 про вчинення саме нею правопорушення, чому свідок відмовився від надання пояснень на місці ДТП, а також чому ОСОБА_5 було підписано документи про порушення саме нею правил дорожнього руху, що є причиною ДТП. При цьому, критична оцінка судом показань свідка ОСОБА_9 зумовлена також тим, що показання свідка не узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , а також спростовуютьсянаявними в матеріалах даної кримінальної справи доказами, оцінка яких буде надана судом нижче.

Разом з тим, з досліджених судом у судовому засіданні висновків експертів, тобто, докладних описів проведених експертами досліджень та зроблених за їх результатами висновків, обґрунтованих відповідей на поставлені запитання (ч. 1 ст. 101 КПК України), судом встановлено наступне.
Згідно із висновком комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/934-9/377 від 24.05.2017 щодо обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні:
В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинна була керуватися вимогами пунктів: 17.1, 13.1, 13.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації, експертом, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації оцінка дій водія автомобіля«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 стосовно відповідності вимогам пункту 17.1 ПДР України не пов`язана із використанням спеціальних знань в галузі автотехніки. Дане питання може бути вирішене органом досудового слідства або судом самостійно на підставі вимог Правил дорожнього руху України.

В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, велосипедист ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами пункту 17.1 ПДР України. Оцінка дій велосипедиста ОСОБА_6 стосовно зіткнення з позаду рухаючимся автомобілем«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , та відповідності вимогам пункту 17.1 ПДР України не пов`язана із використанням спеціальних знань в галузі автотехніки. Дане питання може бути вирішене органами досудового слідства або судом самостійно на підставі вимог Правил дорожнього руху України.

Виходячи з даних відео файлу «DTP_full_720.mp4» та матеріалів кримінального провадження, середня швидкість велосипеда «Bergamont RevoX 4.3» перед зіткненням складає 31,39 км/год + 1,16 км/год.

Дати відповідь на питання, яка швидкість автомобіля«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , не представляється можливим.

З технічної точки зору, причиною виникнення даної ДТП є невідповідності дій водія автомобіля«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вимогам пунктів: 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації оцінка дій водія автомобіля«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 та велосипедиста ОСОБА_6 стосовно відповідності вимогам пункту 17.1 ПДР України не пов`язана із використанням спеціальних знань в галузі автотехніки, тому вирішення питання стосовно перебування дій водія автомобіля«Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 та велосипедиста ОСОБА_6 в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП може бути вирішене органом досудового слідства або судом самостійно.

В свою чергу, допитаний у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 356 КПК України, експерт ОСОБА_11 зазначив суду, що працюючи експертом з правом проведення фототехнічної експертизи, будучи ознайомленим з правами та обов`язками експерта та попередженим про кримінальну відповідальність згідно положень ст. 384, 385, 387 КК України, маючи стаж роботи з 2012 року, здійснював 24.05.2017, на підставі постанови слідчого від 11.05.2017, судову фототехнічну експертизу за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0019427 від 22.12.2015. За результатами проведеного дослідження надано відповіді на поставлені питання щодо швидкості велосипеда «Bergamont RevoX 4.3» та автомобіля «Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 перед зіткненням. Експертизу було здійснено у відповідності до положень законодавства України. Зроблені висновки цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими.
Також допитаний у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 356 КПК України, експерт ОСОБА_12 зазначив суду, що працюючи експертом з правом проведення фототехнічної експертизи, будучи ознайомленим з правами та обов`язками експерта та попередженим про кримінальну відповідальність згідно положень ст. 384, 385, 387 КК України, маючи стаж роботи з 2007 року, здійснював 24.05.2017, на підставі постанови слідчого від 11.05.2017, судову автотехнічну експертизу за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0019427 від 22.12.2015. За результатами проведеного дослідження надано відповіді на поставлені питання щодо відповідності/невідповідності дій водія автомобіля «Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , а також ведосипедиста ОСОБА_6 . Правилам дорожнього руху України, а також на питання причини виникнення даної ДТП з технічної точки зору. Експертизу було здійснено у відповідності до положень законодавства України. Зроблені висновки цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими.
Крім того, з висновку судово-медичної експертизи № 1361/Е, проведеної 20.07.2016 04.08.2016, слідує, що на момент звернення за медичною допомогою 25.07.2015 у потерпілого ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження: а) садна лівої гомілки, лівого передпліччя, правої кисті; б) закрита травма лівого колінного суглобу: розрив задньої хрестоподібної зв`язки, синовіїт, садна лівого колінного суглобу. Виявлене тілесне ушкодження, вказане в п. б), відноситься до тілесного ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, відповідно до п.п. 2.2.1/в та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню і тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, так як відновлення порушеної анатомічної цілісності травмованої ділянки та початок відновлення порушеної функції нижньої кінцівки у даному випадку потребує строк понад 21 добу (у звичайному клінічному перебігу). Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я як загальноприйнятного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних в п. а), відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, відповідно до п. 2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню і тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я як загальноприйнятного судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості.

Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупих предметів, що могло бути при транспортній травмі (травма водія велосипеда, який рухався, при зіткненні з перешкодою), за давністю можуть відповідати вказаному терміну.

В свою чергу, допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 356 КПК України, експерт ОСОБА_13 зазначила суду, що працюючи експертом з правом проведення судово-медичної експертизи, будучи ознайомленою з правами та обов`язками експерта та попередженою про кримінальну відповідальність згідно положень ст. 384, 385, 387 КК України, маючи стаж роботи за фахом 15 років, здійснювала 20.07.2016 04.08.2016, на підставі постанови слідчого від 08.06.2016, судово-медичну експертизу за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0019427 від 22.12.2015. За результатами проведеного дослідження надано відповіді на поставлені питання, висновки експерта не розходяться із вихідними даними, ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , в тому числі, травмування лівого коліна, могли бути спричинені за обставин, зазначених у вихідних даних. Експертизу було здійснено у відповідності до положень законодавства України. Зроблені висновки цілком і повністю відповідають дійсності, тобто за своєю суттю є правдивими.
Крім того, згідно із висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 10079/16-61 від 04.05.2017 ситуація, пов`язана з отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень в результаті ДТП 24.07.2015 за участю водія ОСОБА_5 , 1984 р.н., виступає для ОСОБА_6 психотравмуючою і носить тривалий і затяжний характер. Ситуація, яка описана в матеріалах кримінального провадження за №0019427 від 22.12.2015, може розглядатися як психологічна основа для спричинення моральної шкоди ОСОБА_6 , внаслідок чого має факт душевних страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я та тривалого часу його відновлення. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_6 моральної шкоди, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.07.2015, за умови доведення у судовому порядку провини водія ОСОБА_5 , з урахуванням психологічних коефіцієнтів складатиме 216 мінімальних заробітних плат, розмір яких установлюється рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, чинному на момент винесення рішення.
Порушень положень § 5 Глави 4 КПК України в ході судового розгляду сторонами не доведено та судом не встановлено.
Згідно з ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Отже, суд, аналізуючи зміст висновків комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/934-9/377 від 24.05.2017, судово-медичної експертизи № 1361/Е, проведеної 20.07.2016 04.08.2016, висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 10079/16-61 від 04.05.2017, а також пояснень експертів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 визнає їх належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.
Згідно з висновком № 538-1/16 від 13.09.2016 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (з додатками) вартість відновлювального ремонту велосипеда Bergamont Revoх 4.3, що належить ОСОБА_6 та пошкоджений внаслідок ДТП, що сталась 24.07.2015, становить 15 539,00 грн.

Обставин, передбачених ст. 87 КПК України, в ході судового розгляду встановлено не було.
Тобто, судом визнано доведеним, що зазначеними вище висновками експертиз (у взаємозв`язку із поясненнями експертів) як процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини, визначені ст. 91 даного Кодексу, зокрема, щодо події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судом встановлено наступне.
Так, із рапорту старшого слідчого Дніпровського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_14 від 19.12.2015 щодо перебування на виконанні ухвали Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/20563/15к від 09.12.2015 по факту ДТП вбачається, що перевіркою встановлено настання дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , та велосипедиста ОСОБА_6 , а також щодо завдання останньому тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Ухвала Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/20563/15к від 09.12.2015 підлягає реєстрації в Журналі Єдиного обліку для подальшого внесення відомостей до ЄРДР за ст. 286 ч. 1 КК України.
Супровідним листом Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2015 вих. № 7265 ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2015 по справі № 755/20563/15к направлено до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2015 по справі № 755/20563/15к визнано бездіяльність начальника СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві в частині невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви ОСОБА_6 від 02.11.2015 про вчинення злочину. Крім того, зазначеною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.12.2015 по справі № 755/20563/15к зобов`язано СВ Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві, в особі відповідного слідчого на момент прийняття рішення по скарзі, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяву ОСОБА_6 від 02.11.2015 про вчинення злочину та провести досудове розслідування за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відносно ОСОБА_5 .
Із витягу із журналу Єдиного обліку № 70542 від 02.11.2015 слідує реєстрація матеріалу по зверненню ОСОБА_6 щодо скоєння ДТП, а саме наїзду на нього автомобіля марки «Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , 24.07.2015 по проспекту Генерала Ватутіна в місті Києві.
Супровідним листом Управління патрульної служби МВС в місті Києві від 12.08.2015 вих. № 33/К-312 матеріали адміністративної справи за ст. 124 КУпАП України відносно водія ОСОБА_5 було направлено до Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві для розгляду згідно з чинним законодавством та прийняття рішення в порядку ст. 214 КПК України.
Судом оглянуто дані ALCOTEST 6810 від 24.07.2015, проведеного о 23:11 год., в яких відсутнє зазначення особи, яка проходить тест, її особисті дані та номер протоколу, до якого додається тест. На документі міститься підпис без зазначення його розшифровки. Результат тесту негативний.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серія АП1 № 148946 від 24.07.2015, складеного інспектором 3ої роти 1 батальйону управління патрульної служби у м. Києві ОСОБА_10 відносно ОСОБА_5 , зафіксовано порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Порушення ПДР України виразилось у недотриманні інтервалу внаслідок різкого маневру іншого транспортного засобу, внаслідок чого відбулось зіткнення із велосипедистом ОСОБА_6 . На зазначеному протоколі містяться підписи обвинуваченої ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 . Зауваження до зазначеного протоколу відсутні.
У цьому ж протоколі ОСОБА_5 указано, що у цій ситуації вона не дотрималась інтервалу у наслідок різкого маневру іншого ТЗ.
Як слідує із постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року по справі № 755/20620/15-п, справу про адміністративне праовпорушення відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП направлено до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві на дооформлення, зокрема, для вирішення питання про долучення до матеріалів кримінального провадження для проведення досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України. Як слідує з тексту зазначеної постанови, по адміністративній справі № 755/20620/15-п розглядалося питання про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за вчинення правопорушення відповідно до складеного протоколу про адміністративне правопорушення серія АП1 № 148946 від 24.07.2015, тобто, відносно дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 24.07.2015 о 21:20 за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обставини щодо якої є предметом дослідження по даному кримінальному провадженню.
Супровідним листом Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2016 направлено адміністративний матеріал по ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_5 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2015 по справі № 755/20620/15-п (із зазначеною постановою в якості додатку).
Як слідує із схеми місця ДТП, яка сталася 24.07.2015 о 21:20 год. на проспекті Ватутіна біля заїзду до вул. П. Вершигори, складеної інспектором 3ої роти 1 батальйону управління патрульної служби у м. Києві ОСОБА_10 за участю обвинуваченої ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачена та потерпілий із схемою місця ДТП ознайомлені, про що свідчать їх особисті підписи. На зворотному боці схеми місця ДТП міститься опис пошкоджень транспортних засобів, дані про що підтверджені особистими підписами обвинуваченої ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 . Зауваження до схеми місця ДТП відсутні.
Зазначеними вище документами підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, а саме дорожньої-транспортної пригоди, його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також характеристика наслідків, що настали в результаті наїзду транспортного засобу та потерпілого.
Крім того, із зазначеної схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.07.2015 о 21:20 год., слідує, що вона містить зображення місця пригоди у вигляді схеми, яка оформлена на місці пригоди ДТП і підписана обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 . На схемі графічно відображені й зафіксовані всі об`єкти та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, а саме: ділянка дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода; сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів; чим підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення даного кримінального правопорушення.
В медичній документації щодо потерпілого ОСОБА_6 , а саме: консультаційному висновку спеціаліста Філії № 3 КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва від 28.07.2015; висновку по результатам МРТ-дослідження від 28.07.2015; онсультативному заключенні № 29 відділення травматології Київської міської лікарні № 7 від 10.10.2015; висновках за результатами магнітно-резонансної томографії від 12.10.2015; в иписному епікризі № 6413 від 26.10.2015, викладено анамнез хвороби потерпілого ОСОБА_6 . Зокрема, у вказаній документації зазначено, що внаслідок ДТП, яка сталася 24.07.2015, потерпілий лікувався консервативно амбулаторно. Виконав МРТ лівого колінного суглоба. Консультований з МРТ в травматологічному відділенні КМКЛ № 7, встановлено діагноз: «Пошкодження ЗХЗ лівого колінного суглоба. Задня нестабільність лівого колінного суглоба», рекомендовано оперативне лікування. Посупив в плановому порядку 19.10.2015 в травматологічне відділення КМКЛ № 7 для оперативного лікування. 21.10.2015 проведено оперативне лікування: артроскопія лівого колінного суглоба. Пластика ЗХЗ лівого колінного суглоба аутотрансплантантом ніжок сухожилків групи семі з фіксацією фіксаторами іноземного виробництва.
Крім того, судом було переглянуто оптичний диск, на лицьовій стороні якого містяться написи: «TDK, Life of record, CD-R, LH3135QL27200836D2», на якому виявлено відеофайл «DTP_full_720» (MP4, 584849 КБ) із відеозаписом. Із зазначеного відеозапису, що був здійснений 24.07.2015 з 20:51:47 год. до 21:06:47 год., судом встановлено, що транспортний засіб, на який було закріплено відеореєстратор, що зафіксував досліджуваний відеозапис, рухався в смузі, передбаченій для руху громадського транспорту. Дорожня розмітка чітка, нанесена відповідно до Правил дорожнього руху України, що дозволяє ідентифікувати вказану смугу руху як смугу для маршрутних транспортних засобів, позначену відповідним дорожнім знаком згідно із Правилами дорожнього руху України. О 20:56:28 год. транспортний засіб із ввімкненим відереєстратором рухався в зазначеній вище смузі руху ближче до її правого краю (в напрямку руху транспортного засобу). У вказаний час з лівою передньою частиною транспортного засобу, на якому знаходився відеореєстратор, здійснено зіткнення іншого транспортного засобу світлого кольору. При цьому, транспортний засіб із ввімкненим відеореєстратором не змінював напрямку руху та/або не здійснював об`їзду перешкод. В подальшому, як вбачається з відеозапису, відбулось падіння транспортного засобу, на якому знаходився відеореєстратор. В судовому засіданні було встановлено, що зазначений вище відеозапис було зафіксовано відеореєстратором, що знаходився на велосипеді потерпілого ОСОБА_6 та був ввімкнений під час ДТП.
З протоколу додаткового огляду місця події (із схемою), здійсненого з 14 год. 10 хв. по 14 год. 35 хв. 27.04.2017, який був проведений слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП України у м. Києві ОСОБА_14 , слідує, що було оглянуто ділянку автодороги по проспекту Генерала Ватутіна біля з`їзду до вул. П. Вершигори, яка становить собою горизонтальну пряму ділянку, загальною шириною 27,3 м, із п`ятьма смугами руху. На проїзній частині нанесені лінії горизонтальної розмітки білого кольору у відповідності до п. 1.1, 1.8 ПДР України. Місце події знаходиться в зоні дорожніх знаків відповідно до п. 5.11 ПДР України. Оглядом встановлено, що на смузі руху громадського транспорту встановлено два люки водовідводу, перший із яких знаходиться на відстані 10,4 м від початку з`їзду з смуги громадського транспорту, із зазначенням розмірів вказаного люку та з прив`язкою до дорожньої розмітки та придорожніх об`єктів. Другий люк водовідводу знаходиться на відстані 49 м від першого люку водовідводу, із зазначенням розмірів вказаного люку та з прив`язкою до дорожньої розмітки та придорожніх об`єктів. Як слідує із досліджених судом матеріалів даного кримінального провадження, вказаний протокол додаткового огляду місця події містить вихідні дані для висновків фототехнічної експертизи, викладених у висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/934-9/377 від 24.05.2017.
Порушень вимог ст. 99, 104-106, 223, 231 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто даними письмовими доказами підтверджуються обставини вчинення злочину.
Таким чином, дані докази підтверджують існування та перебіг самої події кримінального правопорушення, її місце, спосіб та інші обставини вчинення, а також певні її наслідки.
Зазначені документи суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, а також визнає такі докази допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України.

Як наслідок, цими відомостями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини, визначені ст. 91 даного Кодексу, а також власне алгоритм та механізм вчинення кримінального правопорушення, який кореспондується з обставинами, визнаними судом доведеними.
При цьому, під час судового розгляду судом було досліджено процесуальні документи, надані стороною обвинувачення, які лише підтверджують дотримання нормКПК України при здійсненні досудового розслідування, тому суд вважає їх допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст. 87, 99 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, однак неналежними, оскільки останні не підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, оскільки порядок, встановленийКПК(процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (черговість) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні дотримано.
Даних, які б указували на протилежне, у ході судового розгляду не встановлено.
В свою чергу, згідно із положеннями ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами обвинувачення та захисту надано не було. При цьому, сторони кримінального провадження були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбаченіКПК України, враховуючи також, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив сторонам кримінального провадження необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Щодо доводів сторони захисту в частині того, що ОСОБА_5 не порушувала Правила дорожнього руху, її дії не були причиною ДТП, а обвинувачена ОСОБА_5 , відповідно, не була учасником розглядуваної ДТП, із посиланням при цьому на показання свідка ОСОБА_9 , суд вважає сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, та у ракурсі вище проаналізованих даних як такі пояснення прямо спростовують.
При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядкуст. 94 КПК України, доходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у тому, що вона, керуючи технічно справним автомобілем марки «Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , порушила вимоги п. 2.3.б), 13.1, 13.3, 17.1 Правил дорожнього руху України, що спричинило зіткнення керованого нею транспортного засобу із велосипедистом ОСОБА_6 та завдання останньому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

З огляду на такі висновки суду, ці дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки вона вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, або ж обтяжують його, відповідно дост. 67 КК України, судом не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судима, що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті виражає прийнятні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; її поведінку під час та після вчинення злочинних дій, характер та мотиви допущених обвинуваченою порушень правил безпеки дорожнього руху; позицію прокурора та потерпілого у справі, щодо необхідної міри покарання, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 286 КК України у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування його ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Разом з тим, суду ураховує положення ч. 5 ст. 74 КК України, та вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно, ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули три років - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинений обвинуваченою злочин за ч. 1 ст. 286 КК України є злочином невеликої тяжкості, який був нею вчинений 24.07.2015, що свідчить про те, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, обвинувачена має бути звільнена, у порядку ч. 5 ст. 74 КК України, від кримінальної відповідальності оскільки 3 роки минуло.

При вирішенні цивільного позову про стягнення шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), заявленого потерпілим ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.

Цивільним позивачем та потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов про відшкодування обвинуваченою ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що складається з: витрат на лікування в сумі 40 326,69 грн.;

витрат на послуги таксі в сумі 592,00 грн.; витрат на визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу в сумі 1200,00 грн.; вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу в сумі 15539,00 грн; вартості пошкодженого (розбитого) в ДТП мобільного телефону в сумі 6000,00 грн.; моральної шкоди в сумі 691 200,00 грн.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтримав заявлений позов, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Цивільний відповідач/обвинувачена ОСОБА_5 позов не визнала, оскільки не визнає себе винною в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно з частинами 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.92, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 своєї постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
У висновках суду щодо доведеності обвинувачення судом встановлено факт нанесення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості саме неправомірними (злочинними) винними діями обвинуваченої ОСОБА_5 , що виразились у порушенні нею Правил дорожнього руху при керуванні автомобілеммарки «Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , а також встановлено причинно-наслідковий зв`язок між такими діями та тілесними ушкодженнями, отриманими ОСОБА_6 внаслідок ДТП. За таких обставин обвинувачена ОСОБА_5 має обов`язок відшкодовувати потерпілому ОСОБА_6 завдану матеріальну та моральну шкоду.
При дослідженні питання щодо обґрунтованості розміру заявлених позовних вимог суд дійшов до таких висновків.
У даному випадку, судом визнано доведеним, що внаслідок дій цивільного відповідача позивачу було завдано тілесні ушкодження, які призвели до втрати працездатності та тривалого і вартісного лікування, призвели до додаткових витрат, викликаних необхідністю особливого харчування, придбанням ліків, протезуванням, та особливостями стороннього догляду тощо.
Тож суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним завдання цивільним відповідачем ОСОБА_5 матеріальної шкоди цивільному позивачу ОСОБА_6 у вигляді фактично понесених витрат останнім на лікування в сумі 38 420,45 грн., згідно таких розрахункових документів, наявних у справі: квитанції до прибуткового касового ордеру № 172 від 20.10.2015 щодо придбання набору фіксаторів для пластики ПХЗ на суму 12500 грн; квитанції № 12845563-1 від 21.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 12500 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру № 1096 від 21.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 1168,26 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру № 14 від 21.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 300,00 грн; фіскального чеку від 24.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 72,50 грн; товарного чеку № 224 від 04.11.2015 на суму 28,65 грн щодо оплати медичних товарів; квитанції до прибуткового касового ордеру № 10690 від 19.10.2015 щодо оплати за медичну послугу на суму 91,68 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру № 10688 від 19.10.2015 щодо оплати за медичну послугу на суму 64,76 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру № 10689 від 19.10.2015 щодо оплати за медичну послугу на суму 151,43 грн; фіскального чеку № 0040 від 12.10.2015 на суму 750,00 грн щодо оплати послуг з МРТ-дослідження; фіскального чеку № 54771 від 21.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 1529,00 грн; фіскального чеку № 54772 від 21.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 1156,53 грн; товарного чеку № 8951 від 21.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 1168,26 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру № 1095 від 21.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 2340,95 грн; фіскального чеку № 95810 від 29.11.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 95,69 грн; фіскального чеку від 08.12.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 83,60 грн; фіскального чеку від 19.11.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 354,95 грн; фіскального чеку від 17.12.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 78,00 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру № 18 від 04.12.2015 щодо оплати за проведення медичної реабілітації на суму 1000,00 грн; фіскального чеку від 26.07.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 76,95 грн; фіскального чеку від 27.07.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 13,70 грн; фіскального чеку від 29.07.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 153,80 грн; фіскального чеку від 29.07.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 173,71 грн; фіскального чеку від 25.07.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 44,80 грн; фіскального чеку № 3069 від 28.07.2015 на суму 600,00 грн щодо оплати послуг з МРТ-дослідження; фіскального чеку від 26.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 375,40 грн; фіскального чеку від 26.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 1529,22 грн; фіскального чеку від 26.10.2015 щодо оплати за медичні товари на суму 18,58 грн.
Крім того, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним завдання цивільним відповідачем ОСОБА_5 матеріальної шкоди цивільному позивачу ОСОБА_6 у вигляді фактично понесених витрат останнього на послуги таксі в сумі 235,00 грн. (чеки № 29 та б/н від 18.11.2015), оскільки судом приймається до уваги, що згідно виписного епікризу № 6413 від 26.10.2015 відносно потерпілого ОСОБА_6 , а також зважаючи на висновки консультативного заключення відділення травматології Київської міської клінічної лікарні № 7 від 18.11.2015 самостійне пересування потерпілого ОСОБА_6 в указану дату дійсно було утруднено. Що ж стосується послуг таксі, наданих потерпілому ОСОБА_6 31.05.2016, 02.06.2016 та 03.06.2016, то суд не вважає такі витрати виправданими та такими, що знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із наслідками ДТП. До вказаних висновків суд дійшов, оскільки, за показаннями потерпілого ОСОБА_6 , наданими в судовому засіданні, а також зважаючи на висновки медичної документації, наявної в матеріалах справи, функції його лівого колінного суглобу було повністю відновлено навесні 2016 року. З огляду на вказані висновки суду позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_6 в сумі 357,00 грн щодо відшкодування витрат на послуги таксі задоволенню не підлягають.
Крім того, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним завдання цивільним відповідачем ОСОБА_5 матеріальної шкоди цивільному позивачу ОСОБА_6 у вигляді вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу в сумі 15 539,00 грн. Зокрема, згідно з висновком № 538-1/16 від 13.09.2016 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу (з додатками) вартість відновлювального ремонту велосипеда Bergamont Revoх 4.3, що належить ОСОБА_6 та пошкоджений внаслідок ДТП, що сталась 24.07.2015, становить 15 539,00 грн. Судом приймається зазначений вище висновок експертного автотоварознавчого дослідження, оскільки порушень законодавства при проведенні такого дослідження судом не встановлено. При цьому, судом приймається до уваги також те, що цивільним відповідачем ОСОБА_5 не доведено необґрунтованість вказаної суми витрат, як і не надано інших доказів або заперечень на підтвердження іншої вартості відновлювального ремонту велосипеда Bergamont Revoх 4.3, що належить ОСОБА_6 та який був пошкоджений внаслідок ДТП, що з огляду на ст. 60 ЦПК України є обов`язком саме цивільного відповідача.

З огляду на вказані висновки суду, є обґрунтованими та підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині відшкодування витрат цивільного позивача ОСОБА_6 на проведення експертного дослідження з метою визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу в сумі 1 200,00 грн. Зазначені витрати понесені цивільним позивачем відповідно до квитанції № 164509 від 13.09.2016 на підставі Договору про надання експертних послуг, укладеного з експертом ОСОБА_15 .
Що стосується позовних вимог цивільного позивача ОСОБА_6 в частині відшкодуваннявартості пошкодженого (розбитого) в ДТП мобільного телефону в сумі 6000,00 грн, то суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки цивільним позивачем ОСОБА_6 не надано доказівналежності мобільного телефона «Леново Р70-А», зазначеного в позовній заяві, саме цивільному позивачу. Більше того, матеріалами справи не підтверджується пошкодження в ДТП саме зазначеного телефона. При цьому, судом також приймається до уваги, що цивільним позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вартість пошкодженого телефону становила саме 6000,00 грн. За таких обставин позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Також, суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вважає доведеним завдання цивільним відповідачем ОСОБА_5 моральної шкоди цивільному позивачу ОСОБА_6 , при визначенні розміру якої суд виходить з такого.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.
Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Позивач вказує на те, що моральна шкода складає 691 200,00 грн, які він просить стягнути з цивільного відповідача.
У той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
При цьому, в п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При дослідженні зазначених питань у даному кримінальному провадженні суд враховує висновки експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 10079/16-61 від 04.05.2017 стосовно того, що ситуація, пов`язана з отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень в результаті ДТП 24.07.2015 за участю водія ОСОБА_5 , виступає для ОСОБА_6 психотравмуючою і носить тривалий і затяжний характер. Ситуація, яка описана в матеріалах кримінального провадження за №0019427 від 22.12.2015, може розглядатися як психологічна основа для спричинення моральної шкоди ОСОБА_6 , внаслідок чого має факт душевних страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я та тривалого часу його відновлення.

Водночас, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_6 неправомірними діями ОСОБА_5 , суд не приймає орієнтовний еквівалент грошової компенсації, визначений у зазначеному висновку експерта № 10079/16-61 від 04.05.2017, оскільки він визначений на підставі методики, використання якої припинено.
Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 10079/16-61 від 04.05.2017 психологічні аспекти подій, що досліджувались, формалізуються та подаються в математичних одиницях для визначення їх кількісного еквівалента на підставі методики встановлення заподіяння моральної шкоди та оцінки розміру компенсації спричинених страждань ОСОБА_16 із застосуванням відповідної формули.
Водночас, судомвстановлено, що застосування методики ОСОБА_17 . Ерделевського припинено з 29.01.2016 р. згідно із рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України, з огляду на що суд не погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним цивільним позивачем на підставі висновку експерта № 10079/16-61 від 04.05.2017.
Водночас, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню цивільному позивачу, суд виходить з характеру та тривалості фізичних і моральних страждань потерпілого ОСОБА_6 , його стану здоров`я до та після ДТП, враховує, що внаслідок ДТП потерпілий став тимчасово непридатним для регулярної праці, тривалий час витратив на відновлення свого здоров`я, в другому півріччі 2015 в 2016 році потерпілий змушений був багато часу приділяти досудовому розслідуванню, в результаті чого не зміг працевлаштуватись та слідувати життєвим планам, на ґрунті розглядуваних подій в сім`ї потерпілого стали напружені відносини з батьками, що викликало значний та тривалий стрес, враховує, що потерплій не зміг досить тривалий час приділяти увагу велозаняттям, які мають велике значення у його житті. За таких обставин, враховуючи також тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає достатнім розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню на користь потерпілого ОСОБА_6 , в сумі 45 000 грн.
За встановлених судом обставин, з огляду на висновки суду, позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню частково, на загальну суму 100 394,45 грн.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався та підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно із положеннями ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки, із одночасним звільненням останньої від цього покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням (злочином), - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 100 394,45 грн(сто тисяч триста дев`яносто чотири гривні 45 копійок) на відшкодування шкоди, завданої злочином (кримінальним правопорушенням).

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 11009,28 грн.

Речові докази: автомобіль марки «Huindai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , та велосипед марки «Bergamont Revoх» залишити у володінні власників, а решту залишити у матеріалах цього судового провадження.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1