ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/957/19 Справа № 201/7475/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника ТОВ Софт Оіл ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року про повернення клопотання старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000028 від 27 травня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року клопотання старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , подане в рамках кримінального провадження № 0000028, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 травня 2019 року про накладення арешту було повернуто прокурору.
Рішення суду обґрунтовано тим, що з доктринального тлумачення змісту вказаної норми кримінального процесуального закону випливає, що розгляд клопотання після усунення недоліків, у разі його подання в межах встановленого строку, здійснює той слідчий суддя, суд, який постановив відповідну ухвалу і встановив певний строк для усунення цих недоліків. Більш того, у резолютивній частині ухвали Дніпровського апеляційного суду, яка міститься у доданих до клопотання матеріалах, не зазначено, що клопотання, у разі його подання в межах встановленого строку, після усунення недоліків має розглядати суд першої інстанції, а тому вищезазначене клопотання, подане в межах встановленого строку після усунення недоліків, має бути подано до Дніпровського апеляційного суду, та його слід повернути прокурору.

Прокурор прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї просить ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.07.2019 року скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_9 погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 та накласти арешт на майно, а саме: оливу базову загальною вагою - 6 647,606 тонн, загальною митною вартістю - 4 304 324,89 доларів США (112 785,8 тис. грн.), ціна за 1 тонну - 647,5 дол. СІЛА, виробник - «Motor Oil (Hellas) Corinth Refineries S.A.» (Греція) та на оливу базову загальною вагою - 4 879,73 тонн, загальною митною вартістю - 2 696 246,01 дол. США (70 923,9 тис.грн.), ціна за 1 тонну - 552,54 дол. США, виробник - ПАО "НКМ Роснефть» (Росія), одержувачем (імпортером) якої є - ТОВ «Софт Оіл» (), яка зберігається (знаходиться) на потужностях ТОВ «Ойл Трансшипмент» () за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 1-Н.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала слідчого судді є незаконною, немотивованою та не обґрунтованою, через що підлягає скасуванню.
По-перше, слідчим суддею 01.07.2019 року під час розгляду клопотання про арешт майна, в порушення вимог КПК, здійснено розгляд клопотання без виклику та участі слідчого та/або прокурора.
По-друге, повністю ігноруючи вимоги КПК України, слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська виніс рішення, прийняття якого взагалі не передбачено чинним КПК України при вирішенні питання про арешт майна та 01.07.2019 року постановив ухвалу, якою повернув клопотання прокурору.
Також прокурор зазначає, що на теперішній час досудове розслідування здійснюється третім відділом розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

На дану апеляційну скаргу прокурора представником ТОВ Софт Оіл ОСОБА_7 були подані заперечення, в яких остання просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, оскільки прокурор оскаржує ухвалу слідчого судді, яка не підлягає апеляційному оскарженню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, пояснення представника ТОВ Софт Оіл, яка заперечувала проти задоволення даної апеляції, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши надані матеріали, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Положеннями п. 18 ст. 3 КПК України передбачено, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснює слідчий суддя відповідно до його повноважень у порядку, передбаченому КПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
На думку колегії суддів вказані вимоги закону слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого дотримані не були
Так, відповідно до статті 132 КПК України Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Главою 17 Кримінального процесуального кодексу України визначено порядок накладення арешту в межах кримінального провадження. Виходячи з цих вимог закону це питання вирішуються судом першої інстанції. При цьому, арешт може бути накладено судом апеляційної інстанції лише тоді, коли ним було скасовано рішення місцевого суду, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 407 КПК України.
Також частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
В даному випадку слідчим суддею здійснено розгляд клопотання про арешт майна без виклику та участі слідчого та/або прокурора.
До того ж, як витікає з вищезазначених приписів кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя, суд може постановити ухвалу про задоволення клопотання про арешт майна, відмову у задоволенні даного клопотання та повернення прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків протягом сімдесяти двох годин у разі, якщо клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України.
Разом з тим, суд першої інстанції постановив ухвалу, що не передбачена кримінальним процесуальним законом, а саме про повернення прокурору клопотання про арешт майна. До того ж, зміст резолютивної частини оскарженої ухвали слідчого судді вказує на відсутність можливості подання заперечень проти цієї ухвали під час підготовчого провадження в суді, тоді як така альтернатива апеляційному оскарженню прямо передбачена в частині третій зазначеної статті.
Так, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства( пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 14 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження ( абзац другий підпункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положення п.18 ч.1 ст.293 ЦПК України у взаємозв`язку зі ст. 129 Конституції України( про апеляційне оскарження ухвал суду )).
«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Однак такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та постановленою метою. Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти. Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.
Законність і обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Тому передбачене Главою 26 КПК право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження і процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс(15)17 у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи частини четвертої статті 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.
Така сама позиція зазначена й у висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 23 травня 2018 року (Справа № 237/1459/17, Провадження № 13-19кс18) .
Згідно ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, ухвала слідчого судді про повернення прокурору клопотання про арешт майна підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що постановивши оскаржувану ухвалу, слідчий суддя вийшов за межі наданих йому повноважень та ухвалив рішення, яке кримінальним процесуальним законом не передбачено.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення в цій частині апеляційної скарги сторони обвинувачення, а вимоги прокурора щодо накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000028 від 27 травня 2019 року судом апеляційної інстанції не підлягають задоволенню з урахуванням вищенаведеного.
Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить вказане порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ч. 1 ст. 7 КПК України, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки постановлення рішення про повернення прокурору клопотання про арешт майна з підстав, зазначених в судовому рішенні, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, з поверненням даного клопотання слідчому судді до суду першої інстанції для прийняття процесуального рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року скасувати.

Клопотання старшого слідчого з ОВС першого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000028 від 27 травня 2019 року - направити на розгляд слідчому судді для прийняття процесуального рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4