ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/3017/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/616/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченої: ОСОБА_7
адвокатів: ОСОБА_8
ОСОБА_9
потерпілої: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001762 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Каховка, Херсонської області, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої:
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі п . «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що вона 21 липня 2017 року приблизно о 14.45 год. в під`їзді № 4 будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла удари руками в груди, удари ногами в область живота та удари шваброю по голові потерпілій ОСОБА_10 , чим спричинила останній легких тілесних ушкоджень у вигляді синців на голові та тулубі, саден на верхні кінцівках, синців на лівій верхній кінцівці.

Суд кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок скасувати, закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину в її діях.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, вважає, що судове рішення винесено без урахуванням дійсних обставин справи та постановлено помилково, тому підлягає скасуванню.

Вказує на відсутність своєї вини у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, з огляду на покази потерпілої та надані стороною обвинувачення докази.

Посилається на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 вересня 2018 року, яким ОСОБА_10 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за фактом заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді синців та забоїв на голові, чим на думку апелянта встановлено факт протиправних дій ОСОБА_10 відносно неї.

Обвинувачена стверджує, що її дії відповідають положенням ст. 36 КК України, оскільки в них вбачається необхідна оборона, так як, ОСОБА_10 перша спричинила їй тілесні ушкодження предметом, яким на думку апелянта, можливо завдати смертельних травм, з огляду на те, що удари спрямовувалися по голові.

На переконання апелянта, суд першої інстанції, безпідставно не застосував положення ст. 36 КК України.

Крім того, обвинувачена не погоджується із застосування відносно неї амністії. Вказує, що застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений заперечує проти цього.

Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор, потерпіла ОСОБА_10 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченої.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви Суду.
Зі змісту вироку вбачається, що в основу висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 125 КК України, суд поклав докази, які безпосередньо дослідив та оцінив з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Потерпіла ОСОБА_10 в суді прямо вказала на те, що під час сварки обвинувачена нанесла їй удари руками, ногами та шваброю у різні частини тіла. Аналогічні показання дала потерпіла і під час проведення слідчого експерименту. Показання потерпілої щодо механізму та локалізації заподіяних обвинуваченою ударів, узгоджуються із висновками судово-медичної експертизи № 209 к від 31.07.2017 року.

Сама обвинувачена під час судового розгляду не заперечила факт завдання ударів потерпілій, проте посилалася на те, що вимушена була захищатися.

Суд ретельно проаналізував доводи обвинуваченої на свій захист та навів мотиви, чому він відхилив посилання ОСОБА_7 на її перебування у стані необхідної оборони.

Суд виходив із того, на момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, остання не створювали загрози обвинуваченій, а тому ОСОБА_7 мало можливість не застосовувати фізичну силу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується судова колегія.

За змістом статті 36 КК України необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

З технічного запису судового засідання від 18.04.2019 року обвинувачена підтвердила факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. З показань ОСОБА_7 слідує, що вона за допомогою швабри, двічі нанесла удари по спині ОСОБА_10 , в той час як остання знаходилася поруч. Обвинувачена також зазначила, що в цей час, потерпіла будь-яких неправомірних дій відносно неї не вчиняла. Після чого, вона поштовхами змусила потерпілу повернутися до власної квартири.

Характер, локалізація та обстановка за якої ОСОБА_7 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_10 , на переконання судової колегії, свідчать про те, що в діях обвинуваченої був умисел спрямований саме на спричинення шкоди здоров`ю потерпілій, який не обумовлювався необхідністю захисту.

На думку колегії суддів, в діях обвинуваченої не вбачалося потреби в негайному відверненні чи припиненні суспільного небезпечного посягання зі сторони потерпілої, яке б слугувало правовою підставою для визнання її дій такими, що вчиненні в стані необхідної оборони.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд у сукупності оцінивши всі досліджені докази дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 в ході сварки умисно заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження і що доведена її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 125 КК України.

На переконання колегії суддів, є безпідставним посилання обвинуваченої на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 вересня 2018 року, яким ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , як на підставу для визнання її невинуватою.

Встановлення факту протиправних дій ОСОБА_10 , само по собі, не може бути визнані правовою підставою, яка б вказувала на перебування ОСОБА_7 у стані необхідної оборони.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав правових підстав для застосування акту амністію, колегія суддів вважає неприйнятними.

З технічного запису судового засідання вбачається, що в суді першої інстанції ОСОБА_7 у присутності захисника надала усну заяву про застосування до неї амністії, а тому суд правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та звільнив обвинувачену від відбування покарання на підставі . «ґ» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Відповідно до ст. 10 цього Закону особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання, а відтак обов`язкова наявність письмової заяви не вимагається.

Під час апеляційного розгляду обвинувачена підтримала вимоги своєї апеляційної скарги, однак після роз`яснення їй положень ст. 49 КК України, просила суд апеляційної інстанції звільнити її від кримінальної відповідальності за ч 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за закрити провадження щодо неї.

Наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності обвинуваченій роз`яснено.

Потерпіла та її представник заперечили проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Вбачається, що із дня вчинення злочину 21.07.2017 року минуло два роки, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч 1 ст. 125 КК, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, надала свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, відомостей про те, що ОСОБА_7 ухилялася від слідства та суду, чи вчинила новий злочин не має, а відтак колегія суддів приходить до висновку , що вирок суду першої інстанції відповідно до положень ст. 417, п.1 ч.2 ст. 284 КПК України належить скасувати, та на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження № 0001762 щодо неї.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419, 284 , 376 ч 2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

На підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження № 0001762 щодо неї.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,

суддя ОСОБА_2