КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з обвинуваченим апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2019,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою підготовчого судового засідання Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2019 продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою по 11.08.2019 включно.
Своє рішення місцевий суд обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які на прийняття ухвали не зменшилися та не змінилися. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, і хоча має постійне місце мешкання на території Київської області, певні соціальні зв`язки, однак може ухилитися від суду, Крім того, ОСОБА_6 притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачується у вчиненні інкримінованих йому дії під час іспитового строку, офіційного та стабільного джерела доходів не має, що обґрунтовано свідчить про можливість вчинення нового злочину. Існує ймовірність вчинення обвинуваченим дій з метою здійснення незаконного впливу на потерпілу, свідків та експертів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, звільнивши останнього з-під варти в залі суду.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Зокрема вказує, що направляючи обвинувальний акт до суду, підозрюваний набуває статус обвинуваченого, а тому запобіжний захід не може продовжуватись, а має обиратись заново. У даному випадку прокурору у задоволенні відповідного клопотання було відмовлено, а тому обвинувачений має бути звільнений з-під варти після спливу встановленого для нього, як до підозрюваного, строку. Також зазначає про необґрунтованість висновків суду в частині наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, має на утриманні малолітню дитину, не має запобіжних заходів у інших провадженнях, позитивно характеризується.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 а було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, чинити тиск на учасників кримінального провадження.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за який, в разі визнання винуватим, його може бути засуджено до довічного позбавлення волі.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2019, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 11.08.2019 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3