Справа № 739/1047/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/853/19
Категорія - клопотання Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, засудженого вироком Апеляційного суду Черкаської області від 05.06.2008 року за скоєння злочинів передбачених ч.2 п.п.6,12,13 ст.115, ч.4 ст.187, 395 КК України, на підставі ст.70 КК України засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, посилаючись на те, що на сьогоднішній день він відбув 12 років 8 місяців довічного позбавлення волі в умовах тримання максимального рівня безпеки і подальше своє тримання під вартою вважає таким, що порушує ст.3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Посилається на рішення від 12.03.2019 року у справі Європейського суду з прав людини «Петухов проти України номер 2», вказує що суд зробив висновок, що мало місце порушення ст.3 Конвенції у зв`язку з фактично нескоротним довічним ув`язненням заявника. Вважає, що дане рішення підлягає застосуванню і у його випадку.

Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким, з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Таку свою позицію суд обґрунтував тим, що стаття 82 КК України, передбачає можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, однак, дана правова норма містить посилання на строковий критерій визначення підстав для її застосування. Зі змісту ч.7 ст.151 Кримінально-виконавчого кодексу України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Аналогічна правова конструкція закріплена й у частині другій статті 87 КК України. Таким чином, для застосування положення ст.82 КК України необхідно, щоб засуджена особа відбула відповідно не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даної правової норми вимагає наявність строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про його застосування. Також зазначив, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам. З огляду на вищевикладене, суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому в задоволенні клопотання ОСОБА_6 було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нову, в якій вирішити питання заміни покарання з довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням ЄСПЛ в справі Пєтухов проти України 2 (заява №41216/13) від 12 березня 2019 року встановлено, що застосування покарання у вигляді довічного позбавлення волі на Україні без можливості умовно-дострокового звільнення є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто є катуванням та нелюдським поводженням в розумінні ст.3 Конвенції. Вказує, що задля усунення порушення конституційних прав осіб, які перебувають в однаковому з заявником положенні, в тому числі ОСОБА_6 прямому застосуванню підлягає ст.28 КУ, в якій як раз зазначається, що ніхто не може бути підданий катуванню та нелюдському повадженню. Вказує, що наведене зумовлює обов`язок суду звернутися до Верховного суду за ініціацією звернення до Конституційного суду щодо перевірки на відповідність конституції норм КК України, які передбачають покарання у вигляді довічного позбавлення волі за відсутності можливості скорочення покарання (якщо суд вважає, що має місце невизначеність щодо зазначених питань), або безпосередньо застосувати ст.28 КУ.

Засуджений ОСОБА_6 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить замінити йому покарання більш м`яким, з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Зарахувати відбутий строк до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Також акцентує увагу на свій вік 68 років.

Посилається на справу Пєтухов проти України 2 (заява №41216/13) від 12 березня 2019 року, зокрема про порушення ст.3 Конвенції у зв`язку з фактично нескоротним довічним ув`язненням заявника. Зазначає, що вказане рішення є джерелом права в Україні та в ієрархії нормативних актів знаходиться вище всіх за юридичною силою, крім КУ. Вказує, що його покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини.

Заслухавши доповідача, адвоката та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджено вироком Апеляційного суду Черкаської області від 05.06.2008 року за скоєння злочинів передбачених ч.2 п.п.6,12,13 ст.115, ч.4 ст.187, 395 КК України, на підставі ст.70 КК України засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В поданих апеляційних скаргах засуджений ОСОБА_6 та його захисник ставлять питання про скасування ухвали місцевого суду та наполягають на заміні ОСОБА_6 покарання з довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Стаття 51 КК України визначає вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Таким чином, аналізуючи зміст статті 82 КК України місцевий суд вірно зазначив, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Разом з тим, місцевий суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.

При прийнятті ухвали, суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 .

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційних скарг про те, що довічне позбавлення волі є жорстоким поводженням, та його застосування суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи наступне.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п.36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким особам, що відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Судом першої інстанції роз`яснено засудженому ОСОБА_6 , що відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.

Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , а тому подані засудженим та його захисником апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4