Справа № 576/678/18
Провадження № 1-кп/589/370/18
УХВАЛА

01 листопада 2018 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Шостка Сумської клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні Шосткинського міськрайонного суду надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Прокурор вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на свідків та потерпілого .

ОСОБА_6 заперечує проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Захисник просить відмовити а задоволенні клопотання так як зазначені прокурором ризики втратили свою актуальність, а нових ризиків прокурором оголошено не було.

Суд ознайомившись з матеріалами клопотання вислухавши пояснення учасників судового розгляду приходить до наступних висновків.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст.5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Так, ухвалою суду ОСОБА_6 обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою. Двомісячний строк тримання обвинуваченого під вартою, спливає.

За принципом змагальності як сторона обвинувачення, так і сторона захисту мають довести перед судом наявність або відсутність обставин, достатніх для продовження, зміни або скасування запобіжного заходу щодо обвинуваченого у даному кримінальному провадженні.

Крім цього з огляду на практику ВС та норми чинного КПК України, ані тяжкість обвинувачення, ані невизнання обвинуваченим вини, ані відсутність роботи або сімї не є достатніми підставами вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Так, Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Sulaoja v. Estonia (Сулаоя проти Естонії), § 64). Ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії), § 10). У той час як серйозність покарання є релевантною (певним чином відповідною) обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.

Водночас в інших рішеннях Судом сформульовані висновки, які за певних умов допускають тривале тримання під вартою, яке не буде вважатись порушенням права людини на свободу в розумінні ст. 5 Конвенції.

Зокрема, за практикою Суду, серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).

Крім того, Суд вказує на те, що наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (Selcuk v. Turkey (Сельчук проти Туреччини), § 34; Matznetter v. Austria (Мацнеттер проти Австрії), § 9).

При вирішенні клопотання прокурора суд бере до уваги те, що обвинувачений раніше не судимим, має постійне місце проживання за яким зареєстрований, має місце роботи. Допитані в судовому засіданні свідки всі позитивно характеризували обвинуваченого, пояснювали, що він працьовитий , сумлінно виконує покладені на нього обов`язки, дотримується норм добросусідства, ввічливий та доброзичливий.

Таким чином в судовому засіданні не доведено ризик переховування останнього від суду

Також не надано доказів вчинення тиску на свідків та потерпілого. Крім цього слід зазначити , що переважна більшість свідків та потерпілий у судовому засіданні допитані, а тому даний ризик втратив свою актуальність

Також не доведено ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень, або хоча б замаху на такі дії, так само як й доказів існування вірогідності таких діянь з боку обвинувачених нема.

Ґрунтуючись на наведених вище принципових положеннях та обставинах, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

Разом з цим зважаючи, на те що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, то суд вважає що є ризик передбачених ст. 177 КПК України, і обвинувачений може допустити неналежну процесуальну поведінку, тобто періодично залишати місце мешкання в результаті чого суд буде позбавлений можливості вчасно повідомити його про час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що до нього таки слід застосувати запобіжний захід.

На переконання суду адекватним та ефективним механізмом у цій справі буде запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на обвинуваченого певних обов`язків, що має в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,183,372 КПК України , суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити прокурору в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці.

2. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обмеження:

- не залишати місце постійного мешкання розташованого АДРЕСА_1 , з 21:00год до 4:00год наступного дня за виключенням необхідності з`являтися до суду, та отримання невідкладної медичної допомоги.

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Звільнити ОСОБА_6 з під варти в залі суду.

Ухвалу направити для виконання Глухівському відділу поліції ГУ Національної поліції в Сумській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3