Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 371/113/19
номер провадження 1-кп/368/178/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.09.2019 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000117 від 13.02.2018 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеленьки Миронівського району Київської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, освіта професійно-технічна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 286 ч. 1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_4

- сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 12.02.2018 р. приблизно о 17 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував власним технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-21114», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , та зі швидкістю приблизно 70 км/год. рухався автодорогою «Київ-Знам`янка» в напрямку від села Липовець Кагарлицького району Київської області до міста Миронівка Київської області, таким чином, своїми діями грубо порушив вимоги п.п. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., згідно з якими водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
12.02.2018 р. приблизно о 17 год. 25 хв. ОСОБА_3 , керуючи вказаним автомобілем на 93 км відрізку автодороги «Київ-Знам`янка», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння проявив неуважність та безпечність під час керування вказаним вище транспортним засобом, втратив візуальний контроль за напрямком руху керованого ним автомобіля, допустив виїзд на зустрічну смугу руху та послідовне зіткнення з автомобілем марки «DAF FХ 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі з напівпричепом марки «Sambo RC 26СFF2А», реєстраційний номер: НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному йому напрямку по своїй смузі руху та автомобілем марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер: НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався слідом за вантажним автомобілем марки «DAF FХ 95.430», реєстраційний номер НОМЕР_2 у складі з напівпричепом марки «Sambo RC 26СFF2А», реєстраційний номер: НОМЕР_3 , таким чином, своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.5 Правил, згідно з якими, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.п. «б» та «д» п. 2.3 Правил, згідно з якими, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 11.4 Правил, згідно з яким, на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги; п. 12.1 Правил, згідно з яким, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.2 Правил, згідно з якими,у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п. 12.3 Правил, згідно з якими, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 13.1 Правил, згідно з яким, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21114», реєстраційний номер: НОМЕР_1 ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження: «Закритий уламковий перелом правого плеча на рівні середньої третини та верхньої третини зі зміщенням»; пасажир автомобіля марки «ВАЗ-21114», реєстраційний номер: НОМЕР_1 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження: «Закритий перелом правого стегна на межі середньої третини та верхньої третини зі зміщенням».
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 49 (по меддокументації) від 05.05.2018 р., виявлене у ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому правого плеча на рівні середньої третини та верхньої третини зі зміщенням викликає розлад здоров`я більше 21 -го дня і відносяться до ушкодження середньої тяжкості.
Згідно з висновком -судово-медичної експертизи № 51 (по меддокументації) від 05.05.2018 р., виявлене у ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правого стегна на межі середньої третини та верхньої третини зі зміщенням викликає розлад здоров`я більше 21-го дня і відносяться до ушкодження середньої тяжкості.
Вказані грубі порушення ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. та введених в дію 01.01.2002 р., згідно висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи № 422/662/18-23 від 05.07.2018 р., знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у виді спричинення потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 286 ч. 1 КК України визнав повністю та відповідаючи на запитання пояснив, що у той день він випив пляшку пива і в нього не стало сигарет , тому він вирішив за ними поїхати. По дорозі у магазин він взяв собі у попутчики потерпілих. Його автомобіль був технічно справним. Коли він їхав, то трохи відволікся, тому і сталося ДТП, під час якого він спочатку зіткнувся із машиною марки «DAF FХ 95.430» у складі з напівпричепом марки «Sambo RC 26СFF2А», а потім із машиною марки «Hyundai Accent». Він потерпілим відшкодував повністю завдану їм шкоду, тому потерпілі не мають до нього ніяких претензій. Коли сталося ДТП, то він також отримав тілесні ушкодження. Він вважає себе винуватим. Кається та шкодує за вчинене. Просить не позбавляти його права керувати транспортним засобом, оскільки він не зможе обслуговувати як свій, так і материн пай.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, подавши до суду заяву, в якій просить судовий розгляд провести у його відсутність. Претензій до обвинуваченого не має. Щодо міри покарання, то покладається на погляд суду.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, подавши до суду заяву, в якій просить судовий розгляд провести у його відсутність. Претензій до обвинуваченого не має. Щодо міри покарання, то покладається на погляд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюється, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 286 ч. 1 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, доведеною.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується, обвинувачений винний у вчиненні злочину та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорту серії НОМЕР_5 , виданого 10 вересня 1996 року обвинувачений ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Зеленьки Миронівського району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 349/109/1011/02-19 від 17.01.2019 р. станом на 17.01.2019 року ОСОБА_3 є особою раніше не судимою.

Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 43 обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні № 36 обвинувачений ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Зеленьківської сільської ради гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 . Громадянин ОСОБА_3 , народився і виріс у селі Зеленьки Миронівського району Київської області. Освіта середня спеціальна . Розлучений , має дві дорослі дочки. На даний час тимчасово не працює. За час проживання на території Зеленьківської сільської ради скарг від жителів села не надходило.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , є злочином невеликої тяжкості.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілим.
Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції складеного лікарем приймального відділення Миронівської центральної лікарні ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, актом судово-токсилогічного дослідження № 141 від 12.02.2018 року встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено етиловий спирт в концентрації-2,04%0, Метиловий, спирт, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені.
Тому до обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який вперше вчинив злочин, щиро покаявся, сприяв у розслідуванні злочину, повністю відшкодував шкоду потерпілим, а також висновок, складений провідним спеціалістом Миронівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, що виправлення ОСОБА_3 без обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладання на правопорушника обов`язків, відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, а тому призначає йому покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції ч. 1 ст.. 286 КК України у виді обмеження волі.
Щодо покарання у виді штрафу чи виправних робіт, то вказані покарання суд не може призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки він не працює та не має самостійного заробітку.
Щодо покарання у виді арешту, то суд приходить до висновку про те, що його виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим суд не обирає йому даний вид покарання, так як воно пов`язане в триманні засудженого в умовах ізоляції.
Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому суд вважає за необхідне ОСОБА_3 звільнити його від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.
Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).
Що стосується додаткової міри покарання, то суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 порушив Правила дорожнього руху і це призвело до отримання середнього ступеню тілесних ушкоджень потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , тобто хоч він і вчинив злочин невеликої тяжкості, але перебував у стані сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду з метою стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 12.02.2018 року та актом судово-токсилогічного дослідження № 141 від 12.02.2018 р., а тому він повинен нести відповідальність у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.
Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Відповідно до ст.124 КПК України всі судові витрати покладаються на обвинуваченого та підлягають стягненню з нього.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 17.02.2018 року на автомобіль марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , жителю АДРЕСА_1 та на автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , жительці АДРЕСА_3 , оглянуті та поміщені до майданчика для тимчасового зберігання автомобілів за адресою: АДРЕСА_4 , слід скасувати.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строк на один рік.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком один рік, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Контроль за поведінкою засудженого покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільного позову по справі не заявлено.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_6 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведених чотирьох судових інженерно-транспортних експертиз та одної судової авто технічної експертизи в сумі 9 152 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 00 коп.
Арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 17.02.2018 року на автомобіль марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , жителю АДРЕСА_1 та на автомобіль марки «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , жительці АДРЕСА_3 , - скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню: автомобіль марки «ВАЗ 21114», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 , - який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 - після набрання вироком законної сили - залишити ОСОБА_3 ; автомобіль марки «Hyundai Accent», д.н.з. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_10 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - після набрання вироком законної сили - залишити ОСОБА_10 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1