ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/490/18 Номер провадження 11-кп/814/409/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000101 за апеляційною скаргою прокурора Гребінківського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду щодо,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру.
Кримінальне провадження № 0000101 за ч.2 ст.121 КК України стосовно ОСОБА_9 закрито.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги скасовано.
В ухвалі суду зазначено, що згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 09.04.2018 року приблизно о 22:00 годині, знаходячись за місцем спільного мешкання з сином ОСОБА_10 , в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , де між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , взяла сокиру та з прямим умислом нанесла один удар в область голови потерпілому. Від отриманого удару ОСОБА_10 близько 00 год. 00 хв. помер на місці події. Внаслідок дій ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_10 отримав згідно висновку експерта № 033-Д від 15.05.2018 року тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани м`яких тканин лівої тім`яної ділянки голови з гематомою цієї ділянки, що утворилися від дії гостро-рублячого предмету, ймовірно сокири та саден лівого плечового суглобу, куприку, що утворилися ймовірно при ударі об тупі тверді предмети з жорствою поверхнею, можливо в строк нетривало передуючий настанню смерті і за ступенем тяжкості відносно живої особи відповідають тяжкому ступеню тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення. Таким чином згідно клопотання ОСОБА_9 вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 121 КК України, що виразилось у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого, у стані неосудності.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_10 , суд визнав недопустимим докази, досліджені під час судового розгляду, а саме: дані протоколу обшуку від 10.04.2018 року, що проводився за адресою: АДРЕСА_1 та дані матеріалів відеозапису вищезазначеного обшуку від 10.04.2018 року; дані протоколу обшуку від 17.04.2018 року, що проводився за адресою: АДРЕСА_1 , та дані матеріалів відеозапису відповідної слідчої дії, як такі, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, а саме, порушення права особи на захист, а також отримання пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від дачі показань та не відповідати на запитання.
Матеріали відеозаписів проведення обшуків від 10.04.2018 року та 17.04.2018 року суд визнав недопустимими доказами також з огляду на ч. 1 ст. 86 КПК України, оскільки отримані з порушенням порядку, встановленого КПК України. Зокрема, як вбачається із протоколів відповідних слідчих дії відеозйомка обшуку від 10.04.2018 року зафіксована на флеш-картку «Kingstone», об`ємом 32 Gb, а обшуку від 17.04.2018 року на карту пам`яті «Kingstone», об`ємом 16 Gb. Однак суду відповідні флеш-карти не надані. Натомість, матеріали відеозйомок надані на оптичних дисках, запечатаних відтиском печатки Гребінківського відділення поліції ГУ НП в Полтавській області за підписом тільки старшої слідчої, що не є оригіналом документу відповідно до ч. 3 статті 99 КПК України. За вимогами ч. 4 ст. 99, ч. 1 ст. 103 КПК України повинні бути виготовлені, зокрема, і шляхом перенесення із флеш-карток на оптичний диск, слідчим із залученням спеціаліста, а відповідна процесуальні дія повинна фіксуватись у протоколі. Однак таких доказів суду не надано.

З огляду на вищевикладене, суд визнав недопустимими і похідні докази.

Також, суд вказав, що обшук 17.04.2018 року проводився у відсутність захисника, оскільки, як вбачається із матеріалів відеозапису відповідної слідчої дії, ОСОБА_9 від нього відмовляється на час проведення відповідної слідчої дії. Однак суду не надано доказів відмови ОСОБА_9 від захисника у його присутності, така відмова не зафіксована у протоколі відповідної слідчої дії, ОСОБА_9 не було призначено іншого захисника. А отже, такі порушення є також істотними порушеннями права особи на захист, внаслідок чого здобуті таким шляхом докази є недопустимими.
Оцінивши належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про не доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_9 у вчиненні суспільно небезпечного діяння.
Не погоджуючись з ухвалою, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 .

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що при проведенні обшуку 17.04.2018 стороні обвинувачення не було відомо про наявність у ОСОБА_9 психічних захворювань, які викликають сумнів у її осудності. Ці дані стали відомі лише 03.05.2018 після надходження акту судово-психіатричної експертизи, після чого вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру. Тобто, судом безпідставно визнано протоколи обшуків від 10.04.2018 та 17.04.2018 недопустимими доказами, оскільки будь-яких порушень прав ОСОБА_9 не було.

Щодо відеозаписів проведення обшуків стверджує, що надані суду оптичні диски з відеозаписами проведених слідчих дій містили безпосередньо відеоінформацію щодо проведених обшуків, доказове значення у даному випадку становить лише інформація, що міститься на матеріальному носії і тому оригіналом є будь-який незмінений варіант такого документа в електронній формі. Будь-яких сумнівів щодо зміни записів, внесення до них інших даних ані судом, ані стороною захисту не встановлено.

Також, в ухвалі суду не наведено на підставі чого суд дійшов висновку про вчинення суспільно небезпечного діяння іншими особами, а не ОСОБА_9 .

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, а саме до Полтавської обласної клінічної лікарні ім.. О.Ф.Мальцева.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено особливий порядок кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Зокрема, положення ст. 513 КПК України передбачають, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та дослідивши докази відповідно до положень ст.94 КПК України, колегія суддів вважає висновки суду про не доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_9 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, помилковими.
Зазначаючи у своїй ухвалі про недопустимість доказів, зокрема протоколу обшуку від 10.04.2018 поза увагою суду залишилося те, що обшук 10.04.2018 у домогосподарстві ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , проведений у зв`язку з невідкладністю проведення слідчих дій, згідно з положеннями ч.3 ст.233 КПК України, до постановлення ухвали слідчого судді. Законність проведення цього обшуку перевірено слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтава та ухвалою від 12.04.2018 надано слідчому дозвіл на проведення обшуку.
На час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_9 будь-якого процесуального статусу не мала та була лише учасником обшуку і особою, у власності якої проводили обшук.
Пояснення ОСОБА_9 , надані в ході проведення обшуку 10.04.2018 стороною обвинувачення не були покладені в основу підозри, яка пред`явлена останній 11.04.2018, як і не приймалися до уваги судом.
Протокол обшуку від 10.04.2018 оформлений відповідно до вимог КПК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недопустимість як доказу протоколу обшуку від 10 квітня 2018 року та даних які в ньому зазначені, а відповідно й інших доказів.
Висновки суду щодо недопустимості як доказу матеріалів відеозапису проведення обшуку 10 квітня 2018 року належним чином не вмотивовані, оскільки сам факт відеофіксації слідчих дій ніким не оспорюється. Відеозапис свідчить, що зйомка обшуку 10 квітня 2018 року безперервна та відповідає викладеним даним у протоколі обшуку. Будь-яких сумнівів щодо зміни записів, внесених до нього даних, колегією суддів не встановлено. Тому відсутні підстави вважати його недопустимим доказом.
Більше того КПК України допускає виготовлення резервних копій технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії.
Висновок суду про недопустимість як доказу протоколу обшуку від 17.04.2018, так як ця слідча дія проведена у відсутність захисника, є правильним, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11.04.2018 постановою слідчого було залучено захисника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, у зв`язку з похилим віком ОСОБА_9 , а тому подальші слідчі та процесуальні дії, в яких приймала участь ОСОБА_9 повинні бути проведені із залученням її захисника.
Окрім зазначених вище доказів, а саме протоколу обшуку від 10.04.2018 та відеозапису цієї слідчої дії, вина ОСОБА_9 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння підтверджується даними висновків актів судово-медичних досліджень № 033 від 15.05.2018 та № 033-Д від 15.05.2018 щодо трупу ОСОБА_10 , відповідно до яких у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани м`яких тканин лівої тім`яної ділянки голови з гематомою цієї ділянки, що утворилася від одноразової дії гостро-рублячого предмету, ймовірно сокири та саден лівого плечового суглобу, куприку, що утворилися ймовірно при ударі об тупі тверді предмети з жорсткою поверхнею, які утворилися незадовго до смерті та за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження в частині волосяної частини голови у вигляді рубаної рани утворилися в результаті однократної дії гостро-рублячого предмету, ймовірно сокири, нанесеного з помірною силою та носить прижиттєвий характер.
Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 035 від 11.04.2018, безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 є шок-крововтрата, а також рубана рана волосяної частини голови.
Згідно з даних висновків експерта № 97-МК від 16.05.2018 та № 98-МК від 17.05.2018 щодо дослідження клаптика шкіри з трупа ОСОБА_10 та сокири, по краям і на стінках ушкодження, на клаптику шкіри з лівої тім`яної ділянки голови, на якому мається слід рубаної рани, виявлено синьо-зелене забарвлення, характерне для присутності сполук заліза. При цьому обидві, надані на дослідження сокири мають накладення буро-коричневої речовини схожої на засохлу кров. Вказана рубана рана голови могла утворитися від дії леза металевої частини сокири.
Відповідно до даних висновку експерта цитолога № 159 від 13.05.2018 предметом дослідження якого була сокира, виявлена та вилучена в ході обшуку домоволодіння ОСОБА_11 10.04.2018, встановлено, що при судово-медичній експертизі правої щоки клинка виявлена кров, особи чоловічої генетичної статі; лівої щоки клинка виявлена кров людини, знайдені клітини, які за своїми цитоморфологфчними ознаками мають схожість з мікрофрагментами нервової тканини, і тим самим свідчить про глибоке травмування тіла людини.
На одній із вказаних сокир маються сліди папілярних узорів вказівного та середнього пальців правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 , (висновок експерта № 881 від 16.04.2018).
Отже, враховуючи зазначені вище докази, а також інші докази в їх сукупності, які маються в матеріалах кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 , доведена.
Разом з тим, визнання протоколу обшуку від 17.04.2018 недопустимим доказом, не ставить під сумнів доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння.
Тобто колегією суддів встановлено, що ОСОБА_9 09.04.2018 приблизно о 22:00 годині, перебуваючи за місцем спільного мешкання з сином ОСОБА_10 , в будинку АДРЕСА_1 , в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взявши сокиру, з прямим умислом нанесла один удар в область голови потерпілому ОСОБА_10 , чим спричинила ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент спричинення, а саме: рубану рану м`яких тканин лівої тім`яної ділянки голови з гематомою цієї ділянки, від якої ОСОБА_10 приблизно о 0.00 год. помер на місці події.
Таким чином, ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Разом з цим, актом судово-психіатричного експерта №195 від 03.05.2018 щодо ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_9 на час проведення експертизи та в період часу, що відноситься до інкримінованого їй протиправного діяння, будь-яким хронічним захворюванням не страждає, не перебуває в стані тимчасового розладу психічної діяльності, а виявляє ознаки недоумства, а саме атеросклеротичної деменції. Ступінь недоумства у ОСОБА_9 є таким, що позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй протиправного діянні і на даний час. ОСОБА_9 підпадає під дію ч.2 ст. 19 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Тому ОСОБА_9 , на підставі ст. 19, 94 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності як особа, яка під час вчинення суспільно - небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, та до неї, з урахуванням характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе, або інших осіб, відповідно до рекомендацій експертів про тип лікувального закладу, може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів з посиленим наглядом.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню, в ухвала суду в частині відмови в задоволенні клопотання прокурора скасуванню.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 419, 512, 513 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні клопотання прокурора - скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000101 щодо ОСОБА_9 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, а саме: до Полтавської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф.Мальцева.
В іншій частині ухвалу Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2018 року залишити без змін.
Ухвалу для виконання направити до Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4