ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер судової справи: 766/7577/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1013/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 186 ч. 2 КК України
УХВАЛА
12 грудня 2019 року м. Херсон
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчий установі закритого типу. На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 18.02.2016 року та визначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчий установі закритого типу. Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання в порядку виконання вироку. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Суд встановив, що ОСОБА_7 16.09.2016 року, близько 18-30 год., знаходячись на території скверу Херсонського державного аграрного університету, який розташований за адресою м. Херсон, вул. Стрітенська (Р. Люксембург), 23, за попередньою змовою із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, переслідуючи єдиний умисел та корисливий мотив, направлені на відкрите заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно, відволікаючи увагу потерпілої ОСОБА_8 , завела її до безлюдного місця зазначеного вище скверу, після чого, особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження співучасник злочину, який за попередньою домовленістю із ОСОБА_9 чекав неподалік місця вчинення злочину, відкрито без застосування фізичного насильства, штовхнув руками потерпілу ОСОБА_8 , від чого остання впала додолу та сівши на неї зверху, пригнічуючи її волю, заволодів належним потерпілій жіночим рюкзаком чорного кольору вартістю 400 грн. в якому знаходилися мобільний телефон марки «Samsung SM-G 350 E» вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №602-МТ від 25.10.2016 року становить 1200 грн. в чохлі вартістю 60 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №602-МТ від 25.10.2016 року та грошові кошти у сумі 30 грн., в результаті чого спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1690 грн. Після цього особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, покинула місце скоєння злочину та в подальшому, зустрівшись із ОСОБА_10 , разом розпорядилися викраденим майном, обернувши його на свою користь.
Вимоги апеляційної скарги
В апеляційній скарзі зі змінами обвинувачена, повністю підтримуючи раніше висунуті вимоги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та її особі внаслідок суворості та застосування положень ст. 69 КК при призначенні покарання, просить вирок скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування змінених апеляційних вимог зазначає, що в порушення вимог ст. 135 КК України суд належним чином не сповістив потерпілу про день, час та місце судового розгляду, чим порушив її право бути присутньою під час розгляду справи в суді та давати пояснення, а також порушив її права як обвинуваченої ставити запитання потерпілій та приймати участь в її допиті, крім того, в порушення вимог ст. 107 КПК в матеріалах провадження відсутній звукозапис судового засідання за 16.02.2017, що у сукупності відповідно до п. 5, 7 ч. 2 ст. 412 КПК, на думку обвинуваченої, є безумовними підставами для скасування судового рішення із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції. Вважає, що суд порушив її право на захист, не забезпечивши обов`язкової участі захисника, зважаючи на її молодий вік та юридичну необізнаність. В порушення вимог ст. 349 ч. 4 КПК суд поверхово дослідив докази, не встановивши належним чином фактичні обставини провадження та формально перелічив у вироку докази, не давши їм належну оцінку, також кожного судового засідання не роз`яснював їй право на відвід учасникам провадження. Крім того, суд належним чином не повідомляв їй про день, час та місце розгляду провадження, та незаконно застосував привід. Також зазначає, що призначене судом покарання є надто суворим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі винної, зокрема судом першої інстанції не в повному обсязі враховано те, що вона має неповнолітню дитину, у вчиненому злочині щиро розкаялась та визнала свою вину в повному обсязі, має постійне місце проживання. Вважає, що суд безпідставно не обговорив доцільність застосування до неї положень ст. 79 КК та звільнення її від відбування покарання через наявність дитини віком до 3 років.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Обвинувачена ОСОБА_7 жодного разу у судові засідання апеляційного суду, які призначались на 21.11. та 12.12.2019 року не з`явилася.
Так, в судове засідання, призначене на 21.11.2019 року ОСОБА_7 не з`явилася під приводом перебування на лікуванні (а.п. 159). Доказів про перебування на лікуванні суду не надала.
В судове засідання, призначене на 12.12.2019 року ОСОБА_7 не з`явився з невідомих суду причин про причини неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавала (а.п. 175).
При цьому апеляційний суд максимально сприяв обвинуваченій у реалізації своїх прав на стадії апеляційного розгляду шляхом відкладення апеляційного розгляду за її клопотанням, надання можливості скористатись послугами захисника, надання захиснику ОСОБА_11 достатнього часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_11 в жодне судове засідання не з`явився про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду як і доказів в обґрунтування поважності причин неявки суду апеляційної інстанції не подавав (том 153, 176, 177).
Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 401, ч. 3 ст. 405 КПК України участь обвинуваченої та його захисника під час апеляційного розгляду кримінального провадження не є обов`язковою.
Відповідно до загальних засад кримінального провадження, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживання процесуальними правами визначається як дії, що суперечать завданню судочинства.
Зважаючи на поведінку обвинуваченої та її захисника, які жодного разу не з`явилися в судові засідання, при цьому в судове засідання, призначене на 12.12.2019 року без поважних причин, хоча про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення апеляційного розгляду або про свою обов`язкову участь не подавали, колегія суддів розцінює таку поведінку як відсутність справжнього наміру прийняти участь в суді апеляційної інстанції, а відтак дійшла висновку про можливість здійснення апеляційного розгляду у відсутності обвинуваченої та його захисника.
Потерпіла ОСОБА_8 належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення або про свою обов`язкову участь в апеляційному розгляді до суду апеляційної інстанції не подавала (а.п.171) .
Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.
Оцінка Суду
Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги із внесеними змінами, повторно дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченої, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення у межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Ухвалюючи вирок у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону належним чином дотримався.
Так, на підставі досліджених доказів суд першої інстанції об`єктивно встановив, що ОСОБА_7 вчинила відкрите таємне викрадення чужого майна ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб.
У змінах до апеляційної скарги обвинувачена просить скасувати вирок суду через відсутність в матеріалах справи відомостей про належний виклик потерпілої в судові засідання, що призвело до порушення прав потерпілої на участь в судовому розгляді та порушення прав обвинуваченої на її допит.
Таке твердження не відповідає дійсності, оскільки потерпіла ОСОБА_8 належним чином повідомлялось про час та місце судового розгляду, просила здійснити підготовче судове засідання у свою відсутність (а.п. 14), в подальшому була присутня в судовому засіданні 15.11.2018 року та давала показання про обставини вчиненого щодо неї злочину (а.п. 56). Таким чином, суд безпосередньо здійснював допит потерпілої в судовому засіданні у присутності обвинуваченої, яка мала всі можливості задавати потерпілій запитання та висловлювати свої доводи та заперечення та в повній мірі скористалась цими правами.
В цей же день потерпіла ОСОБА_8 подала заяву про здійснення подальшого судового розгляду за її відсутності (а.п. 60).
У встановленому законом порядку вирок суду, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, потерпіла не оскаржувала та до апеляційного суду не з`явилася, хоча про день, час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, що колегія суддів розцінює як погодження потерпілої з вироком та відсутність наміру його оскаржити або висловити в апеляційному суді свою незгоду із прийнятим рішенням.
Таким чином, апеляційні вимоги в цій частині заявлені безпідставно.
Посилання обвинуваченої на істотне порушення судом вимог ст. 107 КПК через відсутність журналу та звукозапису підготовчого судового засідання, призначеного на 19.05.2017 року, як підставу для скасування вироку із призначенням нового судового розгляду, колегія суддів також до уваги не приймає, виходячи з наступного.
Статтею 107 КПК України передбачено обов`язкове фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що підготовче судове засідання, призначене на 19.05.2017 року не відбулось в зв`язку із розглядом цим складом суду іншого кримінального провадження (а.п. 13), отже зв відсутності самого факту розгляду провадження у вказаний день, посилання на порушення судом вимог ст. 107 КПК є безпідставними.
Таким чином, апеляційні вимоги про скасування вироку суду на підставі п. 5, 7 ч. 2 ст. 412 КПК з підстав істотного порушення вимог КПК задоволенню не підлягають.
Безпідставними є твердження апелянта про порушення її права на захист через незабезпечення судом участі захисника у провадженні.
Так, в судовому засіданні 06.09.2017 року (а.п. 26) суд вручив обвинуваченій пам`ятку про її права та обов`язки (а.п. 25, 26), з`ясував -чи зрозумілі обвинуваченій її права, на що отримав ствердну відповідь.
При цьому, обвинувачена клопотань про призначення їй захисника не заявляла.
Не встановивши обставин, за яких участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою згідно із ст. 52 КПК, суд захисника не залучав, а ОСОБА_7 самостійно здійснювала захист своїх прав у суді.
Об`єктивних даних, які б свідчили про неправильне розуміння ОСОБА_7 суті обвинувачення та змісту права на захист, у матеріалах провадження не міститься.
З довідки лікаря нарколога Херсонського обласного наркологічного диспансеру та довідки лікаря Херсонської психоневрологічної поліклініки (а.п. 102, 102-а) вбачається, що ОСОБА_7 не перебуває на обліку у нарколога або психіатра. Обставин, які б зумовили обов`язкову участь захисника апелянтом не наведено. Посилання на молодий вік як на підставу для залучення захисника є безпідставними, оскільки на час вчинення злочину обвинувачена досягла повноліття. Крім того, вона раніше вже засуджувалась вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 18.02.2016 року за ст. 185 ч. 3 КК, отже в повній мірі є обізнаною щодо порядку та процедури судового розгляду. Таким чином, твердження обвинуваченої про порушення її права на захист є безпідставним.
Безпідставним є і посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог ст. 344 КПК України.
Так, відповідно до ст. 344 КПК України після відкриття судового засідання та повідомлення про фіксування судового розгляду технічними засобами головуючий оголошує склад суду, прізвища прокурора, потерпілого, цивільного позивача, обвинуваченого, захисника, цивільного відповідача, представників та законних представників, перекладача, експерта, спеціаліста, секретаря судового засідання, роз`яснює учасникам судового провадження право відводу і з`ясовує, чи заявляють вони кому-небудь відвід.
Вказані вимоги судом належним чином дотримано.
Як в підготовчому судовому засіданні, так і перед початком судового розгляду учасникам кримінального провадження було роз`яснено право на відвід складу суду, секретарю, прокурору. Відводів заявлено не було.
При цьому суд не зобов`язаний кожного разу при оголошенні перерви або відкладенні судового розгляду повторно роз`яснювати право відводу, якщо не було заміни у складі суду, секретаря, прокурора, захисника тощо. Крім того, стверджуючи в апеляційній скарзі про вказану обставину, обвинувачена разом з цим не наводить мотивів - яким чином нероз`яснення кожного разу при відкладення судових засідань права відводу вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення.
Отже ці доводи апеляційної скарги слід визнати неприйнятними.
Не знайшли свого підтвердження також доводи обвинуваченої про порушення судом вимог ст. 349 КПК України щодо з`ясування фактичних обставин кримінального провадження.
Звукозаписом судового засідання за 15.11.2017 року підтверджено, що свою у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України ОСОБА_7 визнала повністю, на пропозицію суду дати показання підтвердила, що вона домовилися зі своїм знайомим ОСОБА_12 про заволодіння майном ОСОБА_8 . Для досягнення поставленої мети вона завела ОСОБА_8 до скверу на території скверу Херсонського державного аграрного університету, після чого, ОСОБА_12 штовхнув руками потерпілу від чого вона впала додолу та сівши на неї зверху, заволодів належним потерпілій жіночим рюкзаком в якому знаходилися мобільний телефон марки «Samsung SM-G 350 E» в чохлі та грошові кошти у сумі 30 грн. Після цього вони зустрілися із ОСОБА_12 та розпорядилися викраденим майном. Безпосередньо після скоєння злочину, вона робила вигляд, що телефонує до поліції, щоб допомогти потерпілій, але цього не робила.
Потерпіла ОСОБА_8 показала, що в вересні 2016 року їй зателефонувала знайома ОСОБА_10 та запропонувала зустрітися для прогулянки у сквері аграрного університету. Коли вони зустрілися та прогулювалися по скверу, ОСОБА_10 відійшла за будівлю та попросила потримати її пляшку зі слабоалкогольним напоєм. В цей час, із-за кута будівлі вийшов ОСОБА_12 та штовхнув її від чого вона впала. В цей-же час до них підійшла ОСОБА_10 , але ОСОБА_12 її прогнав. ОСОБА_10 побігла начебто за допомогою, але повернувшись на місце події повідомила, що нікого не знайшла. Поки ОСОБА_10 не було, ОСОБА_12 заволодів належним потерпілій рюкзаком та втік. Вважає, що ОСОБА_10 має безпосереднє відношення до скоєного злочину, оскільки вона постійно вмовляла її йти саме тією дорогою та саме в безлюдне місце, де ніхто не зможе побачити, як викрадуть її речі.
Показання потерпілої узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом, зокрема протоколами пред`явлення потерпілій ОСОБА_8 осіб для впізнання від 04.10.2016 року, якими зафіксовано, що потерпіла на фотознімках впізнала впізнала ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , як осіб, що 16.09.2016 року її пограбували (а.п. 71-73), довідкою ПТ «ПП «Ера-Дон» і компанія «Ваш Ломбард» від 04.10.2016 року з якої вбачається, що ОСОБА_10 16.09.2016 року уклала договір надання фінансового кредиту під заставу мобільного телефону марки «Samsung SM-G 350 E», належного потерпілій ОСОБА_8 , яким остання заволоділа в ході грабежу та протоколом огляду вказаного телефону, виученого у матері ОСОБА_12 04.10.2016 року (а.п. 67- 69, 70); протоколами слідчих експериментів за участю ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , яким зафіксовано відтворення вказаними особами обстановки та обставин вчиненого злочину (а.п. 75-76,84-87, 88-90).
За клопотанням прокурора, після з`ясування думки інших учасників провадження, судом було зменшено обсяг доказів, які необхідно дослідити та визнано недоцільним допит свідків сторони обвинувачення.
З наведених підстав, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 349 КПК України щодо дослідження доказів.
На підставі сукупності доказів, колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченої за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
В первісно поданій апеляційній скарзі обвинувачена також висловила свою позицію про повне визнання вини та щире каяття, що на її думку є підставою для застосування судом положень ст. 69 КК, отже подальшу зміну її ставлення до вчинено колегія суддів розцінює як прагнення уникнути кримінальної відповідальності.
Посилання в апеляційній скарзі не незаконне застосування судом приводу обвинуваченої, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки предметом апеляційного оскарження є вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_7 29.07.2019 року, а не постанова про здійснення її приводу. Обвинувачена у поданій скарзі на зазначає, яким чином ухвалення судом постанови про її привід вплинуло на законність вироку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та яке б запобігло вчиненню нею нових злочинів.
При призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним корисним тяжким, відомості про особу винної, яка за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину, не працює, вчинила злочин в період іспитового строку за попереднім вироком, яким засуджена за тяжкий умисний корисний злочин, що свідчить про систематичність злочинної діяльності та небажання стати на шлях виправлення, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, щире каяття як обставину що його пом`якшує і дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України та за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально і буде справедливим і достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги про застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року (з внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року) «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У провадженні, що переглядається не встановлено таких істотних обставин.
ОСОБА_7 вчинила корисний умисний тяжкий злочин за попередньою змовою з іншою особою, в період іспитового строку за попереднім вироком, що свідчить про негативну спрямованість особи на вчинення злочинів, схильність до систематичної злочинної діяльності та небажання стати на шлях виправлення, за місцем проживання характеризується посередньо, як особа, що підтримує зв`язки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, не працює.
Посилання в апеляційній скарзі на визнання вини та щире каяття обвинуваченої не є обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і враховані судом при призначення покарання, як такі, що його пом`якшують, що дало суду підстави призначити покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Посилання в апеляційній скарзі на наявність постійного місця проживання та малолітньої дитини на утриманні не зменшує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не спростовує висновків суду в частині призначеного покарання, оскільки обставиною, що пом`якшує відповідальність може бути визнано лише таку обставину, яка тісно пов`язана із вчиненням злочину, і за наявності якої особа, яка вчинила злочин заслуговує на поблажливе ставлення до себе. Тому сам факт наявності на утриманні дитини або іншої непрацездатної особи не можна визнавати обставиною, що пом`якшує відповідальність.
Інших обставин, що б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегією судів не встановлено.
Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів на її обґрунтування та не викладено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, що б зумовили застосування положень ст. 69 КК України, тому колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги про застосування положень ст. 69 КК України заявлені безпідставно та задоволенню не підлягають.
Посилання у змінах до апеляційної скарги на порушення судом вимог ст. 79 КК колегія суддів також оцінює критично.
Так, за вказаною нормою кримінального закону у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку. У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до семи років, суд покладає на засуджену обов`язки відповідно до статті 76 цього Кодексу.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Таким чином, в разі вчинення особою нового злочину в період іспитового строку, остаточне покарання має бути призначено за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, при цьому випробування за попереднім вироком у будь-якому разі підлягає скасуванню, оскільки відповідно до ч.2 ст. 75, ч.3 ст. 78 КК України вчинення протягом іспитового строку нового злочину є підставою для направлення засудженого для реального відбування призначеного покарання.
ОСОБА_7 злочин, передбачений ст. 186 ч. 2 КК України вчинила в період іспитового строку за попереднім вироком, тому застосування до неї положень ст. 79 КК та повторне звільнення її від відбування покарання з випробуванням суперечитиме вимогам ст. 71 КК України .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування або зміни вироку в іншій частині не встановлено.
Таким чином, апеляційна скарга зі змінами задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 зі змінами залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 29.07.2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набуває законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді: три підписи

З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2