Справа № 359/3600/19
У Х В А Л А

22 серпня 2019 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
їх захисника адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Переяславі-Хмельницькому клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, пп. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

Кримінальне провадження №0002123 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, пп. 5,6,11,12 ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 263 КК Українинадійшло до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду 25.04.2019 з Київського апеляційного суду відповідно до ухвали цього суду від 25.04.2019 про направлення справи до іншого суду в межах територіальної юрисдикції одного апеляційного суду.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні одного тяжкого злочину та замаху на вчинення злочину, що є особливо тяжким злочином. Зокрема, в тому, що за попередньою змовою з іншими особами, відповідно до заздалегідь розробленого плану 10 жовтня 2018 року з метою протиправного заподіяння смерті особи (вбивства), був співучасником іншої особи, яка привівши у бойову готовність заздалегідь приготовлений вибуховий пристрій вкинула його у відкриту кватирку вікна потерпілого. В результаті вибуху вкинутого вибухового пристрою потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді мінно-взривної травми нижніх кінцівок тазу, грудної клітки, лівого плеча, рваних ран обох стоп, гомілок, лівого стегна, пахової ділянки з наявністю інородних тіл.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_8 було задоволено та обрано йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати місце проживання (житло) цілодобово, із застосуванням електронних засобів контролю та покладення виконання певних обов`язків.
Строк дії ухвали два місяці від дня її постановлення. Відповідно до вимог ст. 115 КПК України при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. Тобто, строк запобіжного заходу, обраного судом обвинуваченому закінчується о 24 год 00 хв. 26.08.2019.
У підготовчому засіданні 22.08.2019 прокурор подав клопотання про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на тяжкість злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, зазначає про те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого та замаху на вчинення особливо тяжкого злочинів, не має міцних соціальних зв`язків. Вказує на те, що він, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, оскільки міра покарання, що загрожує йому у випадку визнання його винуватості, дає підстави прокурору допустити наявність такого ризику. Також вказує, що він може незаконно впливати на потерпілих, свідків та продовжити злочинну діяльність. Вказує на те, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу в ході судового розгляду не припинилися.

Потерпілі погодилися з клопотанням прокурора та просять його задовольнити. Зазначили про те, що відносно них заходи безпеки в кримінальному провадженні не застосовувалися, із відповідними завами про їх застосування вони не зверталися.

Захисник обвинуваченого заперечила щодо клопотання, зазначивши про те, що клопотання є необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи. Прокурором не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції, що викладена в клопотанні. Жодної нової підстави для обрання її підзахисному запобіжного заходу прокурором не зазначено, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити та обрати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений також висловив заперечення з приводу такого клопотання прокурора, зазначивши про його необґрунтованість. Підтримав думку свого захисника в повному обсязі.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. Положення третього речення частини третьої статті 315 КПК України, яке передбачало, що у разі відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим визнано неконституційним згідно Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017.

Розділ ІІ КПК України передбачає порядок застосування запобіжного заходу; мету і підстави його застосування; обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу; вимоги до клопотання про застосування запобіжного заходу, порядок і строк його вручення обвинуваченому; строки розгляду такого клопотання судом; порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу; вимоги до ухвали суду про застосування запобіжного заходу та строк її дії; порядок продовження строку тримання під вартою, як одного із видів запобіжного заходу; порядок подачі та розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу тощо.

На стадії підготовчого засідання можливо вирішити питання про обрання, зміну або скасування запобіжного заходу. Тлумачення прокурором норм КПК щодо необхідності саме застосування, а не обрання, такого виду запобіжного заходу як домашній арешт є помилковим, хоча його дії та процесуальні рішення свідчать про намір обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а не про застосування запобіжного заходу.

Суд вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України стороною обвинувачення надані докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим низки кримінальних правопорушень. Зокрема, до суду направлено обвинувальний акт, що є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України і на які вказує прокурор: переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку доведеності його винуватості, а також з огляду на відсутність підстав вважати, що такий ризик припинився від дня постановлення ухвали суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

У підготовчому судовому засіданні судом не встановлено будь-яких обставин, що вказували б на зменшення ризику, який існував на час обрання судом відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту та зазначений прокурором в клопотанні. Вагомість наявної обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень у поєднанні з тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, дає підстави вважати, що існує ризик вчинення особою дій щодо переховування від суду. Крім того, судове провадження тільки розпочинається, а з врахуванням необхідності безпосередності дослідження доказів під час судового провадження суд вважає, що ризик ухилення від суду наявний.

Обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, зважаючи на відсутність підстав вважати, що такий ризик припинився від дня постановлення ухвали суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, наявні.

Крім того, у суду відсутні докази достатніх гарантій забезпечення явки обвинуваченого в судове засідання за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі «Мюллер проти Франції» (пункт 44) «щодо небезпеки вчинення нових злочинів, то посилання на минуле особи не може бути достатнім для обґрунтування відмови в звільненні…».

Стосовно ризику перешкоджання здійснення правосуддя ЄСПЛ в своєму Рішенні в справі «Летельє проти Франції» (пункт 39) зазначив «Суд визнає, що реальна небезпека вчинення тиску на свідків могла таки бути на початку цієї справи, але вважає, що з часом вона значно зменшилася і в решті зникла зовсім».

У справі «Гюсеїн Есен проти Туреччини» ЄСПЛ в своєму Рішенні (пункт 77) зазначив, що «… якщо «стан доказів» можна вважати таким, що вказує на наявність серйозних ознак вини та якщо загалом такі обставини можуть бути важливими обвинувальними факторами, однак самі по собі не можуть бути достатніми, щоб виправдати продовження оскаржуваного позбавлення свободи впродовж такого тривалого періоду».

При розгляді даного клопотання суд звертає увагу на такі чинники: особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявність місця роботи, репутацію, майновий стан тощо.

Зважаючи на законодавчо визначену мету заходів забезпечення кримінального провадження досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України), а також мету застосування запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду (ч. 1 ст. 177 КПК України), суд доходить висновку, що у даному кримінальному провадженні при обранні обвинуваченому запобіжного заходу має буди досягнута зазначена вище мета.

За таких обставин, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України суд обирає відповідний запобіжний захід, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, необхідність яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 194-196, 314, 315 КПК України, суд,

ухвалив:

Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому в АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло цілодобово, із застосуванням електронних засобів контролю та покладення виконання таких обов`язків: прибувати до суду для участі в судових засіданнях; утриматися від спілкування з іншими обвинуваченими в даній справі, потерпілими та свідками в даній справі, що зазначені в обвинувальному акті та додатках до нього; носити електронний засіб контролю.
Строк дії ухвали два місяці від дня її постановлення.
Передати дану ухвалу для виконання до місцевого органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого в порядку, визначеному п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, визначеному КПК України, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-р/2019.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3