Справа № 305/1019/19
Провадження по справі 1-кп/305/322/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2019 року. Рахівський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000897 від 13.10.2018 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого, -

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:

В ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_4 , будучи зобов`язаним згідно рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 22.06.2010 (справа № 2-901/10) сплачувати на користь ОСОБА_6 , аліменти на утримання дітей, а саме: доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі по 350 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09 червня 2010 року до досягнення дітьми повноліття, у період з січня 2014 року по січень 2016 року, а у подальшому з березня 2016 року по квітень 2019 року, умисно, злісно ухилився від сплати встановлених вищевказаним рішенням суду коштів, внаслідок чого допустив заборгованість на загальну суму 53 367 гривень.
Отже, ОСОБА_4 допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на загальну суму 53 367 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та пояснив. Йому відомо, про те, що відповідно до рішення Рахівського районного суду, з 2010 року його зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 , на утримання дітей: доньки ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, з моменту винесення судового рішення до сьогоднішнього дня, він не сплачував аліменти на утримання дітей, через скрутне матеріальне становище та відсутність постійної роботи. Окрім, дітей: доньки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , інших утриманців немає. На життя він заробляє, виконуючи різні роботи по найму у односельчан, стверджує, що буде сплачувати аліменти, коли знайде постійну роботу.
Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердила, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи батьком її доньок ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , з моменту народження дітей, ніколи не допомагав їх утримувати, не цікавився вихованням доньок, не забезпечував їх. Йому було відомо, що відповідно до рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти. У жовтні 2018 року вона звернулася із відповідною заявою до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження. Як потерпіла цивільний позов не заявляє, претензій морального характеру до обвинуваченого немає, просить обрати ОСОБА_4 міру покарання в умовах ізоляції його від суспільства.
Окрім повного визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, його винуватість доводиться дослідженими в ході судового розгляду матеріалами кримінального провадження, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.10.2018, з якого слідує, що громадянка ОСОБА_5 , звернулася із заявою в якій повідомила про те, що ОСОБА_4 злісно ухиляється від сплати аліментів;
- копією свідоцтв про народження дітей: ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі батько записано ОСОБА_4 .
- рішенням Рахівського районного суду від 22.06.2010, з якого вбачається, що ОСОБА_4 , зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_6 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 350 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 09 червня 2010 року до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 , був присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи про стягнення аліментів, позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі визначеному позивачкою;
- розрахунком заборгованості по сплаті аліментів стверджено, що станом на 01.05.2019 заборгованість ОСОБА_4 становить 53 367 (п`ятдесят три тисячі триста шістдесят сім) гривень;
Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, суд, вважає, вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 , як скоєння злочину передбаченого ч.1 ст. 164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Таким чином, оцінивши надані стороною обвинувачення докази, які узгоджуються із показаннями обвинуваченого та потерпілої, не суперечать один одному, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , ухилився від сплати аліментів у користь ОСОБА_6 на утримання дітей: доньки ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».
Ч.2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, який відноситься до ст. 12 КК України, категорії злочинів невеликої тяжкості, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся, що, суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
ОСОБА_4 , за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, тривалий час офіційно не працює, офіційних доходів не має, не докладає жодних зусиль у пошуку роботи та не виконує зобов`язання по сплаті щомісячних платежів (аліментів), що свідчить про відсутність бажання у останнього в добровільному порядку погасити заборгованість по оплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей та неусвідомлення ним караності такого діяння. ОСОБА_4 не надав суду жодних доказів про його майновий стан.
Відповідно до висновку досудової доповіді від 12.11.2019 року Рахівського РВ філії ДУ "Центр пробації" в Закарпатській області виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки дл суспільства, у тому числі окремих громадян. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів ( ч. 2 ст. 65 КК України).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розгляд) у кримінальному судовинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обрати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Враховуючи викладене, позицію потерпілої та прокурора, беручи до уваги загальну суму утвореної обвинуваченим заборгованості зі сплати аліментів, яка є значною та вказує на наявність ознаки "злісність", а саме небажання з боку обвинуваченого виконувати судове рішення та послідовне і свідоме ігнорування обов`язку сплачувати аліменти, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним інших злочинів неможливо без його ізоляції від суспільства. За таких обставин обвинуваченому ОСОБА_4 , слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України, у виді арешту на певний строк, яке суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Витрати на залучення експерта відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначити покарання - 3 (три) місяці арешту.
Строк відбуття покарання призначеного ОСОБА_4 , рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано набирає законної сили, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку слід вручити негайно, після його проголошення, обвинуваченому, та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, та ознайомитися з журналом судового засідання.

Суддя: ОСОБА_1