ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/324/17
Провадження № 1-кп/210/74/19
У Х В А Л А
іменем України
"07" жовтня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі суда присяжних:

головуючого-судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

основних присяжних: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

запасних присяжних ОСОБА_6

секретаря судового засідання ОСОБА_7

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438 від 19.09.2016 року, суд присяжних

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурор у судовому засіданні заявлено клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ризики, які враховувались під час обрання даного запобіжного заходу відносно обвинуваченого не змінились.

Захисник заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Суд присяжних, заслухавши думку сторін щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прийшла до наступного.

Під час вирішення питання про продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд присяжних враховує, що відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Сергій Волосюк проти України» зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд присяжних виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, та ризики того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд присяжних вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановлених ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд присяжних приходить до висновку про те, що застосування до ОСОБА_9 більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу, на даному етапі судового розгляду справи, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому необхідно продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд присяжних, -

УХВАЛИВ:
Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 05.12.2019 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію ухвали направити до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань №3».

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Присяжні: ОСОБА_12

ОСОБА_3

ОСОБА_4