ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1631/19 Справа № 203/3585/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року про накладення арешту на грошові кошти, із забороною розпоряджатися грошовими коштами, в рамках кримінального провадження № 0000317, -
ВСТАНОВИВ :
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна та зобов`язання вчинити певні дії. Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку ПАТ КБ ПриватБанк (МФО 305299, ), відкритому відповідно платіжної картки № НОМЕР_1 за строком дії до 05.2018, із забороною розпоряжатися грошовими коштами. Зобов`язано службових осіб вказаного банку зробити відмітку на ухвалі суду з даними про залишок грошових коштів на картковому рахунку вищевказаної платіжної картки із зазначенням часу та дати. В іншій частині клопотання відмовлено.
В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_6 вказав, що про вказану ухвалу суду йому стало відомо 06.11.2019 року після його звернення до ПАТ КБ Приватбанк. Строк на оскарження з моменту як він дізнався про ухвалу, вважає не сплинув. Крім цього, зазначив, що на відміну від бездіяльності, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, та бездіяльності, що полягає у нездійсненні окремих процесуальних дій, як слідчий чи прокурор зобов`язані вчинити, бездіяльність з неповернення майна слід віднести до категорії триваючих. Саме тому немає підстав повертати скарги на бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, з підстав пропущення строку звернення з такою скаргою, оскільки така бездіяльність має лише початковий момент, однак не має кінцевого строку. При цьому зазначив, що в судове засідання до суду першої інстанції він не викликався та судове рішення йому не направлялося.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_6 не з`явився, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи також не надходило, тому, зважаючи, що останній про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, апеляційний суд вважає за можливе розглянути клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження за його відсутності, що відповідає і узгоджується з положеннями ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
За змістом ч. 2 ст. 113, ст. 116 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Як слідує з матеріалів справи, 11 червня 2015 року прокурор Дніпропетровської області звернувся до суду із клопотанням про арешт майна та зобов`язанням вчинити певні дії в рамках кримінального провадження № 0000317, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276, ч.1 ст. 115, ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 358 КК України. Вказаною вище ухвалою, яка постановлена 12 червня 2015 року клопотання прокурора було частково задоволено.
Однак, з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції від 12 червня 2015 року ОСОБА_6 звернувся лише 13 листопада 2019 року, тобто після спливу понад чотирьох років з моменту постановлення оскарженого рішення. В обґрунтування пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови суду посилається на те, що дізнався про її існування тільки 06 листопада 2019 року при зверненні до Приватбанку.
Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з такими доводами ОСОБА_6 про поважність причин пропуску строку, оскільки останній, протягом досить тривалого часу, а саме понад чотири роки з моменту її винесення, не проявляв ніякого інтересу до цих обставин.
Окрім того, Пишний не вказує в чому порушені саме його інтереси цією ухвалою суду про накладення арешту на картковий рахунок.
Апеляційний суд також зважає на те, що згідно долученої фотокопії листа з Приватбанку від 07.07.2015 року на адресу відділу прокуратури на цьому арештованому рахунку залишок коштів ставив 0,00гривень
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про втрату інтересу засудженого до результатів розгляду клопотання прокурора і його наслідків. При цьому, будь-яких інших причин про поважність причин пропуску строку в клопотанні ОСОБА_6 не наводить, як і не зазначає про об`єктивні обставини чи перешкоди, які завадили йому протягом такого тривалого періоду (понад чотири роки) звернутися до суду для отримання інформації про хід розгляду справи та судового рішення.
За вказаних обставин, апеляційний суд також, вважає, що поновлення строку зі спливом такого значного часу( більше чотирьох років), може порушити принцип правової визначеності і не є виправданим.
При цьому, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) та у справі Устименко проти України (заява № 32053/13, п. 47, остаточне від 29 січня 2016 року), Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Таким чином, посилання ОСОБА_6 про несвоєчасне отримання копії ухвали суду як на причини пропуску визначеного процесуальним законом строку, після спливу досить значного часу, не є такими, які можна визнати поважними, а клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містить обґрунтованих доводів, які б свідчили про наявність інших поважних причин, які перешкодили останньому вчасно звернутися з апеляційною скаргою.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Виходячи з вказаних положень кримінального процесуального закону, а також встановлених обставин, колегія суддів вважає, що в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі, яка її подала на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Керуючись ст. ст. 117, 395, 399, 405 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року про накладення арешту на грошові кошти, із забороною розпоряджатися грошовими коштами, в рамках кримінального провадження № 0000317,- залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року про накладення арешту на грошові кошти, із забороною розпоряджатися грошовими коштами, в рамках кримінального провадження № 0000317 , - повернути.
Копію ухвали та оригінал апеляційної скарги невідкладно надіслати особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3