У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0004180 від 13.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обґрунтування якого посилався на те, що 13 грудня 2019 близько 18 год. 15 хв., ОСОБА_5 , із невстановленою в ході проведення досудового розслідування особою, перебуваючи по вул. Південний Бульвар у м. Івано-Франківську, вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю із застосування предмета заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень вчиненому групою осіб. В результаті вчинених дій потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали легкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_5 затриманий 13.12.2019 року у порядку ст. 208 КПК України та 14.12.2019 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 п. 1, 3,5 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За вказаних обставин слідчий просив застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 строком на 60 діб

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених в ньому, просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваного вказав на безпідставність наведених у клопотанні ризиків, заперечив з приводу задоволення клопотання і просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Суду вказав, що підозрюваний має місце постійного проживання та на його утриманні бабуся, яка є пенсіонеркою та інвалідом ІІ групи. Просить врахувати також той факт, що між потерпілими та ОСОБА_5 є неприязні відносини, а тому його дії не можуть кваліфікуватися за ч.4 ст. 296 КК України. Також вказав на те, що при конфлікті із потерпілими ОСОБА_5 теж отримав тілесні ушкодження, та йому надавалася медична допомога і з цього приводу

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 затриманий 13.12.2019 року о 20 год. 35 хв. у порядку ст. 208 КПК України.

ОСОБА_5 14.12.2019 року вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім цього, прокурором частково доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування і суду та впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Однак прокурором всупереч ч. 1 ст. 183 КПК України не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисники вказали, що підозрюваний має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має на утриманні бабусю, яка є інвалідом ІІ групи. А тому, слідчий суддя приходить до переконання, що цілодобовий домашній арешт забезпечить запобігання ризикам, вказаним прокурором.

Вирішуючи дане клопотання, враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 зазначеного злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, наявність постійного місця проживання.

Частиною 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити частково та застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Частиною 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 діб, заборонивши йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

Ухвала слідчого судді діє до 13 лютого 2020 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , а контроль за її виконанням покласти на прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2019 року.