Справа № 473/4966/19
Номер провадження 1-в/473/350/2019

УХВАЛА
Іменем України

"13" грудня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бобривники Монастириського району Тернопільської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, раніше не судимого, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 27 лютого 2014 року Овідіопольським районним судом Одеської області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.194, ч.1 ст.309 КК України, відповідно до ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі /справа №1521/2787/12/, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеса від 19 лютого 2016 року зараховано строк попереднього ув`знення з 03 березня 2012 року по 14 березня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язненняза два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу

прокурор ОСОБА_4

представник ДУ Вознесенська ВК-72 - ОСОБА_5

захисник - адвокат ОСОБА_6

засуджений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :
Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року ОСОБА_3 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.194, ч.1 ст.309 КК України, відповідно до ст.70 КК України, до основного покарання в виді 13 років позбавлення волі.

Початок строку: 03 березня 2012 року. Кінець строку: 20 лютого 2023 року.

Засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05 березня 2012 року. Під час тримання у СІЗО №21 міста Одеса допустив одне порушення режиму утримання. Мав одне стягнення, заохочень не мав.

З 28 вересня 2012 року відбував покарання у СІЗО №22 міста Ізмаїл. За період відбування покарання мав 06 стягнень. Заохочень не мав.

З 23 грудня 2013 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса. За період відбування покарання мав одне стягнення. Заохочень не мав.

З 18 квітня 2014 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання мав 06 заохочень та 01 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

З 10 червня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується позитивно. Має одне заохочення, стягнень не має.

24 жовтня 2018 року засуджений розглядався на комісії, щодо можливості застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України /обмеження волі/. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією засуджений ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, мав 3 заохочення.

Загалом за весь період відбування покарання характеризується позитивно має 09 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку та 7 заохочень.

Приймає активну участь у суспільно - корисному житті відділення, виконанні ремонтних робіт та робіт з поліпшення комунально - побутових умов відділення, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням, за власною ініціативою активно залучається до ремонтних робіт з благоустрою відділення та установи, в цілому, за що і заохочується.

Згідно ст. 123 КВК України приймає активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження».

Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

За характером спокійний та врівноважений. Здатний долати життєві труднощі та протистояти чужому негативному впливу. По відношенню до себе самокритичний, вимогливий та дисциплінований. За вольовими якостями цілеспрямований, самостійний та витриманий.

У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний, завжди дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Загалом поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Під час проведення індивідуальних бесід - відвертий, розсудливий, робить позитивні висновки з проведених з ним бесід, схильний до самокерованої поведінки. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість. Завжди вчасно та якісно виконує поставлені йому завдання передбачені законом. Спілкується із засудженими позитивної спрямованості. Своїм прикладом позитивно впливає на виправлення інших засуджених.

Позову за виконавчими листами та аліментів за особовою справою не має.

Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, завжди має охайний зовнішній вигляд.

Підтримує зв`язок з рідними шляхом надання побачень, отримує від них посилки та передачі.

У скоєному злочині, зі слів засудженого ОСОБА_3 , розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному злочині. Вирок суду та призначене покарання вважає справедливим. Прагне сумлінним ставленням до праці та поведінкою спокутувати свою провину перед суспільством.

Заслухавши думки учасників процесу, доводи сторін, пояснення прокурора та засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_3 в період відбування покарання піддавався стягненням за: відмову виконувати команду "під`йом", зберігання заборонених предметів /мобільного телефону та гральних карт/, порушення режиму утримання, скоєння напису кримінального значення, що свідчить про схильність останнього до вчинення порушень вимог режиму утримання засуджених.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_3 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Дев`ять стягнень, які були застосовані до засудженого ОСОБА_3 погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 24 жовтня 2018 року засуджений ОСОБА_3 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 82 КК України засуджений мав 03 заохочення і до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_3 , за виключенням періоду відбування основного покарання з 25 жовтня 2018 року по 13 грудня 2019 року, не доводять того, що засуджений ОСОБА_3 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 - ч.2 ст.194, ч.1 ст.309 КК України до основного покарання в виді 13 років позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_3 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_3 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1