У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.09.2019 року, якою

засудженому: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Новопетрівка Ширяєвського району Одеської області, засудженому 29 січня 2009 року Апеляційним судом Одеської області за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі із конфіскацією майна, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:

Прокурор: ОСОБА_7

__________________________________________________________________
Провадження 11-кп/812/902/18 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Категорія: в порядку вик. вироку Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.
Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає незаконними посилання суду першої інстанції на діючи стягнення, оскільки останнє за часом стягнення оскаржується, інші стягнення не підтверджуються належними доказами.

Стверджує, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та чесним ставленням до праці довів своє виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2009 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, на підставі ст.70 КК України до 14 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Враховуючи данні про відбування ОСОБА_6 покарання, а саме те, що загалом за весь період відбування покарання ОСОБА_6 має 5 стягнень, з яких 2 діючі, та 1 заохочення.
Так, з 07 серпня 2009 року останній відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання мав 3 стягнення та 1 заохочення. З 04 листопада 2016 року відбував покарання у Снігурівській ВК №5 у Миколаївській області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав. З 23 травня 2017 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав. З 07 грудня 2018 року відбував покарання у Снігурівській ВК №5 у Миколаївській області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав. З 05 січня 2019 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання мав 1 стягнення. Заохочень не мав. З 05 липня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується негативно. Має 1 стягнення. Заохочень не має.
Також судом було враховано, що за час відбування покарання у Вознесенській ВК №72 ОСОБА_6 зарекомендував себе негативно та з 21 серпня 2019 року являється злісним порушником установленого порядку відбування покарання згідно статті 133 Кримінально - виконавчого кодексу України за зберігання заборонених речей.
Врахувавши зазначене, суд прийшов до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, передбачені ст. 81 КК України, не знайшли свого підтвердження, тому суд прийняв рішення про відмову у задоволенні подання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання: відповідно до ч. 2 якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; відповідно до п. 3 ч.2 зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Вироком Апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2009 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, та на підставі ст.70 КК України призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

На момент розгляду заяви судом першої інстанції засуджений вже відбув не менше трьох чвертей строку покарання.

Суд першої інстанції прийшовши до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відмовив у задоволенні клопотання останнього.

Колегія суддів з даним висновком погоджується.

Так, згідно положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким № 2 від 26.04.2002 роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Відповідно до п. 17 вищезазначених постанов суду слід ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як зазначив суд першої інстанції, оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_6 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.
Так, як вбачається з матеріалів судового провадження засуджений ОСОБА_6 дійсно в період відбування покарання піддавався стягненням за: порушення правил внутрішнього розпорядку, порушення форми одягу, порушення режиму утримання, заборонені речі, останні стягнення це сувора догана від 16.04.2019 року та догана від 21.08.2019 р. ( а.с.п.10)
Окрім того, як вбачається із матеріалів судового провадження ОСОБА_6 в 2013 році поміщався в ДІЗО, де знаходився 3 доби. Також 11.04.2013 році отримав догану за порушення форми одягу, окрім того має стягнення за порушення дисципліни та зберігання заборонених предметів ( заточеної металевої пластини). На день розгляду клопотання у ОСОБА_6 наявні п`ять стягнень і тільки одне заохочення.

Посилання захисника на незаконність врахування судом першої інстанції діючих стягнень, оскільки вони не підтверджені належними доказами, а останнє за часом стягнення оскаржується є неспроможними, оскільки суду апеляційної інстанції не було надано будь-яких даних щодо результатів оскарження цих стягнень, а дані твердження є тільки суб`єктивною думкою апелянта, яка не підтверджується матеріалами провадження.
Також, з характеристики, затвердженої начальником державної установи «Вознесенська виправна колонія» (№72), вбачається, що засуджений зарекомендував себе негативно, під контролем адміністрації дотримується норм, які визначають порядок , умови відбування покарання та розпорядку дня установи.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, наявність протягом тривалого часу відбування покарання тільки одного заохочення у ОСОБА_6 та переважаючої кількості стягнень, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання відносно засудженого ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 376,405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25.09.2019 року якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Головуючий:
Судді: