Ухвала
Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 487/5477/19
провадження № 51-5836 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 серпня

2019 року задоволено клопотання адвоката ОСОБА_5 та накладено арешт

із забороною його відчуження на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого

є ОСОБА_6 .
Суддя Миколаївського апеляційного суду своєю ухвалою від 16 жовтня 2019 року, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вказану вище ухвалу слідчого судді, повернув її відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам КПК, Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує,

що ухвала постановлена з порушенням права на справедливий суд, без урахування висновків Верховного суду України, викладених у постановах від 13 липня 2017 року № 5-117кс(15)17 та від 14 вересня 2017 року № 5-162кс(15)17. Такого ж висновку дійшли судді у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 29 травня 2018 року

у справі № 520/4663/15-к, провадження № 51-705 км 18).
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
Як убачається з доданої до касаційної скарги копії ухвали, апеляційний суд, повертаючи ОСОБА_4 її апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 серпня 2019 року послався на положення п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, оскільки апеляційна скарга подана особою, яка не має права її подавати. Таке рішення суддя мотивував наступним: зі змісту ухвали слідчого судді

та апеляційної скарги вбачається, що арешт накладено на майно, власником якого

є ОСОБА_6 ; будь-яких даних на підтвердження процесуального статусу

ОСОБА_4 у цьому провадженні Миколаївському апеляційному суду надано

не було, що позбавило суд можливості визначити законність та обґрунтованість подання апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду,

що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Як зазначено у постанові Верховного суду України від 14 вересня 2017 року

№ 5-162кс(15)17) суд, незалежно від використовуваної законодавчої техніки («третя особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт», «кожен»), право

на апеляційне оскарження, як конституційно гарантована основна засада судочинства, забезпечує право на звернення до суду вищої інстанції не тільки підозрюваному, обвинуваченому, а й категорії «інші особи» (тобто, охоплює і тих учасників кримінального судочинства, прав, свобод чи інтересів яких стосується судове рішення).
Додатково з приводу змісту поняття особи, прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, слід врахувати правовий висновок, викладений в постанові Верховного суду України від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, про те, що за умови, що судове рішення стосується прав, свобод та інтересів особи, останні вправі звернутися до суду вищої інстанції з його оскарженням незалежно від своєї участі

в судовому розгляді.

При таких обставинах очевидно, що власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою, прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення,

а отже, він відноситься до категорії «інші особи», які мають право подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.
Враховуючи викладені вище висновки Верховного суду України, на які посилається ОСОБА_4 , твердження про її право подати апеляційну скаргу у цьому провадженні є неспроможними.
Так, із судових рішень, доданих до касаційної скарги, вбачається, що ОСОБА_4

не є власником майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді, тому вона

не відноситься до категорії «інші особи», які мають право подати апеляційну скаргу на це рішення (ст. 393 КПК).
За таких обставин апеляційною інстанцією прийнято обґрунтоване рішення про повернення апеляційної скарги ОСОБА_4 , так як вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до неї судових рішень не вбачаються підстави для її задоволення, колегія суддів вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3