Ухвала
Іменем України
03 жовтня 2019 року

м. Київ
Справа № 442/5019/18

Провадження № 51-4810 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року,
встановив:
Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2019 року, ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року вказаний вирок залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в якій просить вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник ОСОБА_4 вказує на те, що згідно з паспортними даними та змісту обвинувального акту від 31 липня 2018 року у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України обвинувачується ОСОБА_5 , однак вироком суду першої та апеляційної інстанції надано оцінку ряду доказів зібраних стосовно іншої особи, зокрема зазначає, що у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001171 від 01 червня 2018 року затримана особа була з прізвищем ОСОБА_6 .
Окрім іншого, скаржник зазначає, що мотиви вказані в оскаржуваних рішеннях щодо відхилення клопотань захисника, який вказував, що злочин вчинено іншою особою є необґрунтованими.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, на розгляді місцевого та апеляційного судів перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Разом з тим, у вказаних судових рішеннях спростовано доводи захисника, що кримінальне правопорушення, за яке засуджено ОСОБА_5 вчинено іншою особою.
Так, судом першої інстанції не взято до уваги клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про визнання доказів недопустимими, з огляду на те, що в клопотанні йдеться не про помилку у прізвищі, а про помилку у відмінюванні прізвища обвинуваченого « ОСОБА_7 » у ряді процесуальних документів про що зазначено у судовому рішенні.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції надано оцінку належності та допустимості доказів на які посилався суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_5 та відхилено твердження захисника про те, що оскільки повідомлення про скоєння кримінального правопорушення внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_5 , а не відносно ОСОБА_5 , а тому розслідування проводилось стосовно іншої особи, так як усі слідчі та процесуальні дії у провадженні, а також судовий розгляд справи проводився стосовно ОСОБА_5 , який фактично дав покази щодо скоєння правопорушення саме ним, та вважає запис в реєстрі опискою.
Враховуючи наведене місцевий та апеляційний суди дійшли правильного висновку про те, що у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань при зазначені прізвища обвинуваченого допущено технічну помилку.
Вказане, на думку колегії суддів, не є підставою для безумовного скасування рішень судів.
З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що вирок суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції, відповідають вимогам кримінального процесуального закону, а наведені захисником порушення не є істотними з огляду на положення ст. 412 КПК України.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків, скаржник у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3