КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/519/2019 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0011386 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджану, не одруженого, не працюючого, зі слів тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7 огли

обвинуваченого ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк покарання ОСОБА_11 обраховано з 26 листопада 2018 року, зарахувавши, відповідно до вимог ст. 72 КК України, у строк покарання попереднє ув`язнення, починаючи з 29.10.2017 року по 25.11.2018 року, включно.

Запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_6 під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без зміни.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_12 визнаний винуватим у тому, що він 29.10.2017, близько 05 год. 30 хв., спільно з невстановленою особою, перебуваючи по проспекту Голосіївському, 132 в м. Києві, підійшли до раніше їм незнайомого ОСОБА_13 , та реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою між собою, коли ОСОБА_12 спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб у разі чого попередити, невстановлена слідством особа шляхом ривка, від якого ОСОБА_13 , перебуваючи в нетверезому стані, впав, відкрито заволоділи майном потерпілого, а саме: сумкою, вартістю 400 грн., в якій знаходилося 300 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.10.2017 року складає 8625 грн., грошові кошти в сумі 2013 грн., та мобільний телефон марки «Самсунг», вартістю 100 грн., після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном втекли.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вирок суду змінити частині призначеного покарання внаслідок його тяжкості та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання за ч. 2 ст. 186 КК України з випробуванням.

Звертає увагу, що судом 1-ї інстанції при ухваленні вироку не врахована позиція потерпілого, який повідомив, що обвинувачений його не бив, не погрожував та сумку у нього не забирав, а завдана кримінальним правопорушенням шкода йому в повній мірі відшкодована, у зв`язку з чим просив не позбавляти ОСОБА_12 волі.

Апелянт просить врахувати, що ОСОБА_12 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки в Україні, постійне місце проживання.

В судові засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, жодного разу не з`явився, жодних клопотань не заявляв та у телефонному режимі повідомив про неможливість з`явитися в судове засідання, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у відсутність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, думку прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується наявними у ньому доказами, які досліджувалися судом 1-ї інстанції і ніким з учасників судового провадження не оспорюється, а тому колегія суддів не переглядає його відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, є правильною, що в апеляційній скарзі не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про надто суворе покарання і необхідність його пом`якшення, то колегія суддів враховує, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Як вбачається з вироку, дотримуючись наведених вимог закону, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_11 вид та розмір покарання, врахував обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який є іноземцем та не має постійного місця проживання і реєстрації, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, і дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_14 нових злочинів, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених санкцією статтіч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 (чотири) роки, і доводи апеляційної скарги захисника цього висновку суду не спростовують.

При цьому, стороною захисту жодним чином не підтверджено наявність у обвинуваченого постійного місця проживання на території України, у зв`язку з чим довід апеляційної скарги про це колегія суддів вважає голослівним.
Довід апеляційної скарги щодо достатності покарання ОСОБА_11 із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, є безпідставним з огляду на те, що висновок суду про відсутність підстав для призначення обвинуваченому іншого, більш м`якого виду покарання, є належним чином обґрунтованим.

Зокрема, суд 1-ї інстанції врахував позицію потерпілого, який зазначив, що обвинувачений та інша особа фізичного насильства до нього не застосовували, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність перекваліфікації кримінального правопорушення з ч.2 ст.187 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, тобто на більш м`яке, таким чином покращивши становище обвинуваченого.

Твердження захисника про позицію потерпілого ОСОБА_13 , який не вбачає необхідності застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, матеріалами кримінального провадженні не підтверджено і іншого апеляційному суду не надано, а отже покарання ОСОБА_11 призначено з урахуванням всіх обставин справи.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 без задоволення, а вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4