Номер провадження: 11-сс/813/1414/19
Номер справи місцевого суду: 495/7219/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2019 р., якою відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та відносно ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 07.10.2019 року включно.
На підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 свою вину у вчиненні скоєного кримінального правопорушення визнав, раніше не судимий, має місце постійного проживання, слідчим та прокурором цілком доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, однак не доведена наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий у клопотанні, у зв`язку з чим слідчий суддя вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання.
Окрім того, прокурором доведені обставини, викладені в п.1 ч.1 ст.194 КК України, однак не доведено жодними доказами про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
Прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та постановленою з порушенням вимог КПК України, обґрунтовуючи свої вимоги наступним:
- слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу до не враховано, що під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які заявлені у клопотанні слідчого, а також з огляду на тяжкість покарання, яка може йому загрожувати існують всі підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу;
- слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання послався на недоведеність прокурором підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, при цьому, застосовує відносно ОСОБА_9 інший запобіжний захід, та приймає рішення, яке суперечить викладеним ним нормам Закону в ухвалі, а саме того, що застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п. 1-5 ч. ст. 177 КПК України, тобто передбачає наявність хоча б одного ризику, але невідомо якого саме;
- запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не здатний у повному обсязі унеможливити настання ризиків, надасть підозрюваному змогу негативно впливати на розслідування кримінального провадження.
Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними органом досудового розслідування, натомість, підозрюваний ОСОБА_9 має постійне місце проживання, де мешкає разом з батьком та братом та позитивно характеризується, до вчинення кримінального правопорушення працював за наймом в аквапарку в смт. Затока, потерпілі в зазначеному провадженні вже допитані, всі речові докази знаходяться в матеріалах провадження у слідчого, вину у вчиненні злочину підозрюваний визнає повністю та не порушує умови застосованого відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Посилаючись на вказані доводи, захисник просить відмовити в задоволенні скарги прокурора та ухвалу слідчого судді залишити без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, натомість підозрюваний ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти її задоволення та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону загалом виконав та врахував їх при постановленні ухвали, однак, дійшовши обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, безпідставно зазначив в оскаржуваній ухвалі про відсутність в зазначеному провадженні жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що свідчить про те, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Приймаючи до уваги те, що стороною захисту не оспорюється обґрунтованість підозри, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вона знайшла своє підтвердження під час розгляду клопотання слідчим суддею, а тому ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Разом з тим, слідчий суддя обґрунтовано зазначив в ухвалі, що в судовому засіданні сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Водночас, колегія суддів не погоджується із висновком слідчого судді про відсутність в зазначеному провадженні жодних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначає, що існує доведений органом досудового розслідування ризик того, що підозрюваний, з огляду на тяжкість, характер та обставини вчиненого злочину (за попередньою змовою групою осіб) може вдатись до спроб впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.
Однак, апеляційний суд вважає, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність в зазначеному провадженні ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень колегія суддів вважає голослівними та не доведеними жодними доказами.
Окрім того, під час апеляційного розгляду скарги прокурором не надано будь-яких доказів, що зазначені ризики з огляду на застосований запобіжний захід мали місце після його застосування, оскільки запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту діє відносно підозрюваного ОСОБА_9 протягом майже місяця, та його порушень задокументовано не було.
Також, підозрюваний ОСОБА_9 з`явився до апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що застосований відносно нього слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту в достатній мірі може забезпечити належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.
Окрім того, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що підозрюваний свою вину визнав повністю, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та судимостей не має, має місце реєстрації та проживання, де мешкає разом з батьком та братом. Відповідно до долучених захисником характеристик, ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується позитивно, про що свідчить довідка директора ОСББ «Вікторія» та є прихожанином церкви «Перемога», де також добре характеризується.
Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведеного ризику можливого впливу на потерпілих та свідків, а також особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого та загалом законного висновку про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, однак допустився помилки, безпідставно зазначивши в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали про відсутність в зазначеному провадженні жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України та допустивши таким чином істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
В свою чергу, приймаючи до уваги обставини застосованого запобіжного заходу, особу підозрюваного та виконання ним покладених обов`язків, вчинення злочину вперше та визнання вини, колегія суддів, враховуючи положення ч. 2 ст. 404 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, вважає за можливе застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду 1-ої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали, якою необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407-409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2019 р., якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 07.10.2019 р. включно скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22 год. до 06 год. ранку наступної доби, строком до 07.10.2019 р. включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
Попередити підозрюваного ОСОБА_9 про наслідки ухилення від покладених на нього апеляційним судом обов`язків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4