Номер провадження: 11-сс/813/1263/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000696від 14 липня 2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.07.2019 року було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеської області ОСОБА_12 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11 вересня 2019 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого є незаконною, необґрунтованою та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував, що стороною обвинувачення не доведенні обставини передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.194 КПК України, зокрема, про наявність обґрунтованої підозри, про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також про неможливість застування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник зазначив, що наявність ризику можливого переховування підозрюваного не може підтверджуватись лише тяжкістю вчиненого злочину, а навпаки спростовується тим, що підозрюваний своєчасно прибув до суду. Наявність можливого впливу підозрюваного на потерплих спростовується заявами потерпілих, які зазначають, що підозрюваний надав їм матеріальну допомогу та просять не позбавляти волі підозрюваного. Крім того, слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, зокрема його позитивну характеристику та наявність у нього родини.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вислухавши позицію потерпілих, які підтримали вимоги апеляційної скарги та зазначили, що не мають претензій до підозрюваного, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за таких обставин.

Так, 14 липня 2019 року, приблизно о 01:50 год., у нічний час доби, водій ОСОБА_11 , керуючи легковим автомобілем ВАЗ-21099, реєстраційний номер р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі Т-1614 сполученням «Йосипівка Захарівка Ширяєве», з боку автодороги Київ Одеса в напрямку смт Ширяєве, в Ширяївському району, Одеської області.

Під час руху по вказаній проїзній частинні, водій ОСОБА_11 , не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну швидкість руху згідно вимогам Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку і конфігурацію проїзної частини, свої практичні навички керування транспортними засобами і стан свого здоров`я, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в результаті чого, не доїжджаючи 2510м до смт Ширяєве Ширяївського району Одеської області, перед яким проїзна частина мала заокруглення вліво за ходом руху його автомобіля, діючи необережно та в порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. б), 12.1. «Правил дорожнього руху України», не зменшив швидкість руху свого автомобіля до безпечної, а проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух, внаслідок чого, при в`їзді на заокруглення дороги ліворуч не впорався з керуванням свого автомобіля, втратив контроль над його керуванням і допустив його виїзд в некерованому стані за межі проїзної частини на ліве узбіччя, і рухаючись по узбіччю виїхав у кювет де допустив перекидання автомобіля, в результаті чого, пасажиру ОСОБА_13 заподіяні тілесні ушкодження, від яких настала його смерть на місці події.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000696 від 14 липня 2019 року;

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14 липня 2019 року та схемою до нього;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10

-іншими матеріалами кримінального провадження

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор наполягав на тому, що з метою ухилитись від кримінальної відповідальності підозрюваний ОСОБА_11 може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки у разі доведеності вини ОСОБА_11 йому загрожує реальне покарання до 8 років позбавлення волі.

Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, шо сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Апеляційний суд вважає, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на існуванні якого наполягав прокурор, є мінімальним із урахуванням міцності соціальних зв`язків підозрюваного.

Так, ОСОБА_11 має постійне місце проживання та реєстрації, він одружений, відповідно до характеристики Ширяївської селищної ради за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони.

Крім того, апеляційний суд враховую позицію потерпілих, які в судовому засіданні апеляційного суду повідомили, що не мають до ОСОБА_11 жодних матеріальних претензій та просили застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.

Слідчий суддя вказаним обставинам належної оцінки не дав та безпідставно застосував до ОСОБА_11 найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому не зазначив чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Статтею 410 КПК України встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Зазначена неповнота судового розгляду перешкодила слідчому судді ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що у відповідності до положень статей 407, 409, 410 є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

Розглядаючи по суті клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеської області ОСОБА_12 апеляційний суд враховує, що ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України з необережності, визнає свою вину та щиро кається у вчиненому злочині.

Крім того, підозрюваний відшкодував потерпілим матеріальну шкоду завдану внаслідок вчинення злочину.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у ОСОБА_11 міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд вважає, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, на існуванні якого наполягав прокурор, є мінімальним.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор не довів, що підозрюваний здійснював будь-які спроби впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, або перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що вказані ризики на даному етапі досудового розслідування взагалі відсутні і є лише припущенням слідчого та прокурора.

Враховуючи викладені обставини, в тому числі і наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, апеляційний суд вважає за можливе та необхідне застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати місце проживання в нічний час доби.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризику, передбаченому пунктом 1 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу контролювати місце перебування підозрюваного під час здійснення досудового розслідування.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 410, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17 липня 2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000696від 14 липня 2019 рокуза ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби за адресою: АДРЕСА_1 до 11 вересня 2019 року в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_11 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)не залишати місце проживання з 21:00 години до 06:00 години ранку наступної доби;

2)прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання та роботи.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з під варти негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4