ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2252/19 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1090/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України

25 листопада 2019 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого: ОСОБА_2 ,

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02.08.2019 року стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський Одеської області, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, до засудження працюючого тренером викладачем КП МЦДТ, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого: 03.04.2018 року Білгород-Дністровським районним судом Одеськї області за ст. 115 ч. 1 КК України до 08 років позбавлення волі. Залік згідно с. 72 ч. 5 КК України з 01.04.2015 року по 26.07.2018 року. Вирок набрав законної сили 26.07.2018 року,

Початок строку: 01.04.2015 року. Кінець строку: 06.12.2019 року.

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, крім того, останній відбув 3/4 частини покарання, право на звернення до суду з даною заявою у нього виникла за рахунок зарахування періоду попереднього ув`язнення, згідно ст. 72 КК України, зважаючи на те, що засуджений за весь час відбування покарання мав лише одне заохочення на ряду з одним стягненням, що вказує на пристосування засудженого до умов відбування покарання. Крім того, ОСОБА_7 не працевлаштований у зв`язку з небажанням працювати, роботи по благоустрою відділення та прилеглої території в яких він приймає участь є обов`язком засудженого і не можуть бути показником його сумлінної поведінки та ставлення до праці. Позов за вироком суду не погашається, що вказує на небажання засудженого добровільно виконувати вирок суду.

Не погоджуючись з рішенням суду,засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що він являється пенсіонером і у зв`язку із цим та станом здоров`я не може працювати у виправній колонії.
Крім того заявляє, що праця є його правом, а не обов`язком.
Також зазначає, що відбув строку покарання, має задовільну поведінку, розкаявся у вчиненому.
Просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений має одне заохочення та одне стягнення, яке на даний час погашено.

Так, висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання.

Слід зазначити, що 07.12.2017 року ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів свого виправлення.
Проаналізувавши дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують особу засудженого в цілому, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно - дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочення у засудженого, самі по собі не можуть бути визнані достатньою самостійною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Вказане в сукупності, свідчить про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Крім того, застосування умовно-дострокового звільнення є правом суду, а не обов`язком.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02.08.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2