Провадження № 1-кп/761/1071/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 181 001 000 051 42 від 05.05.2018, у якому
гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , судимий Центральним районним судом м. Сімферополя Автономної Республіки Крим від 30.11.2012 за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі,
обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України.
Обвинувачений утримується під вартою, дія вказаного запобіжного заходу спливає 31.07.2019, у зв`язку з неможливістю до вказаної дати закінчити судовий розгляд та прийняти остаточне рішення суд у відповідністю з ч. 3 ст. 331 КПК України у порядку судового контролю виніс на обговорення сторін кримінального провадження питання доцільності продовження строку дії вказаного запобіжного заходу.
Прокурор наполягав на необхідності тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вважав, що ризики неправомірної процесуальної поведінки останнього не зменшилися, зокрема, існує ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, не виключав прокурор ризику переховування обвинуваченого від суду.
Обвинувачений заперечував проти продовження строку тримання його під вартою, вважаючи, що належну процесуальну поведінку може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Також просив суд врахувати, що має на меті відшкодувати завдану шкоду, тому йому необхідно працювати. У зв`язку з цим просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок до спливу продовженого двомісячного строку тримання обвинуваченого під вартою повторно розглянути питання доцільності дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Під час досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК у разі вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.

З наведеного витікає, що, вирішуючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ймовірності позапроцесуальних дій зазначеного.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

До таких підстав, згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Тірон проти Румунії», «Смірнов проти Росії» прецедентне право Конвенції відносить наявність ризику, що особа не прибуде до суду, ризик, що після звільнення особа вчинить дії, спрямовані на переховування від правосуддя, вчинить інше кримінальне правопорушення або буде причиною суспільного безладу.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Суд, надаючи оцінку можливості переховування ОСОБА_4 , вважає такі дії цілком ймовірними з огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ «Бекчієв проти Молдови» ризик переховування має оцінюватись з урахуванням характеру людини, його моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою.

Керуючись наведеним, на користь існування наведеного ризику свідчить, що попередньо у цьому кримінальному провадженні до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього низки обов`язків. Однак обов`язки ним порушені, у зв`язку з цим останній рішенням суду від 10.06.2019 оголошений у розшук.

Таким чином, суд вважає не безпідставним висновок щодо критичної оцінки певних якостей обвинуваченого та наявність високої ймовірності вчинення останнім позапроцесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування доводить, що ризик переховування залишається достатньо високим.

Суд не може залишити поза увагою ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки інкриміновані обвинуваченому дії вчинені з метою власного збагачення, останній стабільного та офіційного джерела доходів не має, неодноразово засуджений за вчинення аналогічних злочинів.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів сторони обвинувачення та сторони захисту, суд вважає доведеними чинники, передбачені ч.1 ст. 194 КПК.
При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності й інші обставини, у т.ч. вагомість наявних доказів вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим тощо.
Оцінка згідно з ст.178 КПК особистості обвинуваченого, міцності його соціальних зв`язків у сукупністю з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, існуючими ризиками, пов`язаними з перешкоджанням кримінальному провадженню, приводить суд до переконання, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження відносно ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому відповідно до положень ч.4 ст. 183 КПК України суд вважає за можливе при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вчинений із застосування насильства.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою по 19 вересня 2019 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду упродовж семи днів з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1