Справа №718/2388/19
Провадження №1-кп/718/130/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Кіцмань Черніевьцька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 секретаря ОСОБА_2 кримінальне провадження №0000023 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2019 року про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Сторожинець, Чернівецької області, громадянина України, українця, не одруженого, із повною середньою освітою, безробітного, студента 4 курсу Чернівецького політехнічного коледжу, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_4
потерпілого: ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань вказане кримінальне провадження,-
ВСТАНОВИВ:
26.11.2019 року приблизно о 16.00 год., водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford-Tranzit», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Т -26-01, сполученням «Чернівці-Вашківці-Путила- КПП Руська» в с. Чортория Кіцманського району Чернівецької області, зі сторони м. Вашківці, Вижницького району в напрямку с. Брусниця Кіцманського району Чернівецької області, на швидкості не більше 50 км/годину, що перевищує допустиму в межах населеного пункту.
Наближаючись до будинку № 29, водій ОСОБА_3 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, не вибрав безпечної швидкості руху та не упевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив маневр обгону їдучого попереду в попутному напрямку вантажного автомобіля, внаслідок чого автомобіль під керуванням ОСОБА_3 здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги, де допустив зіткнення з деревами та перекидання.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру вказаного автомобіля ОСОБА_5 у відповідності до висновку СМЕ № 38-Е від 15.03.2019 року, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: травматичного вивиху акроміального кінця правої ключиці, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я.
Вказану дорожню-транспортну пригоду водій ОСОБА_3 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1, 12.1 та 12.4 ПДР встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою КМУ за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
-п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
-п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б). бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, суду показав, що 25.11.2018 року йому зателефонував ОСОБА_5 та запитав, чи можна щоб він 26.11. 2018 року із ним поїхати в рейс та йому допомогти. 26.11.2018 року керуючи автомобілем він разом з ОСОБА_5 поверталися додому, дорога була в поганому стані, а саме вся в снігу та ожеледі. Перед ними рухався вантажний автомобіль із причепом. Він вирішив обігнати даний автомобіль та увімкнувши лівий сигнал повороту виїхав на зустрічну смугу руху та почав обгін, автомобіль почало трусити. Доїжджаючи до середини фури його автомобіль почало різко заносити у праву сторону до вантажного автомобіля. Він почав гальмувати, але автомобіль занесло, де проїхавши декілька метрів виїхав на колію і перевернувся на праву сторону. Зазначив, що у скоєному щиро розкаюється та просив суворо його не карати. Позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнає частково.
Потерпілий ОСОБА_5 показав, що він їздив з ОСОБА_3 по торговим точкам. Почав падати сильний сніг, автомобіль почало заносити і вони перекинулись. Його забрали в лікарню, а потім відвезли в м. Чернівці. Позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримав повністю.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви в добровільності їх позицій, заслухавши думку прокурора та роз`яснивши ОСОБА_3 , що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, показаннями потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу ОСОБА_3 , визначивши відповідно до ч. 3ст. 349 КПК України, недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином суд,оцінюючи в сукупності дослідженів судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшовдо висновку, що вина обвинуваченого доведена, в його діяннях має місце склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілиму ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Відповідно до ст. 65 КК України, п.1постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч.2ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Тому, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому покарання, суд відповідно до ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, зокрема те, що згідно із ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_3 відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає його щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встанолено.
Разом з тим, приймаючи до уваги обставини справи, а саме: особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, щиро розкаявся, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України тому призначаючи покарання, застосувати ст. 75 КК України і звільнити його від відбуття покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків визначених ст. 76 п.1, п.2 ч. 1, ч. 2 п. 2 КК України.
Саме такий вид покарання, на погляд суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, та є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Згідно ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» №3 від 31.03.1989 року, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Як вбачається з пред`явленого цивільного позову потерпілим ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 97629, 14 грн., який підлягає задоволенню.
При вирішенні цивільного позову суд виходить із дійсного розміру завданих матеріальних збитків по кримінальному провадженню, які були визнані судом доведеними, а також вимог щодо належності та допустимості доказів у кримінальному провадженні.
Що стосується позовних вимог про стягнення з обвинуваченого на користь цивільного позивача моральної шкоди у розмір 100000 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру морального відшкодування, суд виходить із вимог розумності та справедливості та враховує, що глибина душевних хвилювань потерпілого в суді не була доведена, а визначити її самостійно суду не було надано можливості, внаслідок відсутності доказів з даних обставин.
Крім цього суд, при визначенні розміру морального відшкодування, враховує також і поведінку обвинуваченого, який не ухилявся, не заперечував своєї винуватості та готовий нести як кримінальну так і цивільну відповідальність за вчинене і шкодує за вчинене. Був готовий до примирення, яке не мало місця внаслідок відмови потерпілого від цього, що безперечно мало і має позитивний вплив на моральний стан потерпілого, тому суд вважає, що моральну шкоду слід задовольнити частково, а саме в розмірі 5000 гривень.
На підставі ч.9ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності дост.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.50,75,76,286 КК України, ст. ст.100, 366-368,370,371,374,376 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Науково-дослідного експертного-криміналістичного центру МВС України 6280 гривень 16 копійок у відшкодування понесених по справі витрат по проведенню експертизи.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_2 майову шкоду за пошкодження його транспортного засобу в розмірі 97629 гривень 14 копійок.
Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_2 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.
Речові докази, а саме:
- переднє праве колесо (шину та диск) фірми виробника «Hankok», розмірами 195/70/15 із автомобіля марки «Ford-Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити в останнього.
- автомобіль марки Ford-Tranzit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити в останнього.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1