ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2496/19 Справа № 201/4056/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 838,76 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 48 000 грн.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_7 11 лютого 2019 року близько 17 годин 00 хвилин знаходився в кухонній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на завдання тяжких тілесних ушкоджень останній.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на завдання тяжких тілесних ушкоджень, передбачаючи настання можливих суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, стоячи обличчям, навпроти до потерпілої, яка в цей час сиділа на стільці за кухонним столом, завдав один удар гострими кінцями ножиців, які тримав у правій руці зворотнім хватом в область лівої сторони грудної клітини ОСОБА_9 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини ліворуч, яке розпочинається раною в проекції 3-го міжребір`я по середньо-ключичній лінії (на відстані 127 см вгору від підошовної поверхні-стоп та на 10 см ліворуч від умовної серединної лінії тіла), далі переходить в раньовий канал, який йде спереду назад та знизу вгору, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини та в 2-му міжребір`ї проникає в пленарну порожнину, з явищами лівостороннього гемотораксу, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з вказаним вироком, прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та внаслідок цього невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Прокурор вказує, що рішення суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованим та невмотивованим. Надавши перевагу загальносоціальним даним про особу обвинуваченого, суд першої інстанції залишив поза увагою відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки. Без належної уваги суду залишились тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, спосіб вчинення злочину, а саме ураження області лівої сторони грудної клітини, можливість потенційного ураження серцево-судинної системи та настання летального наслідку, пристосування та використання підручного предмету ножиць, як знаряддя вчинення злочину, відсутність будь-якого вагання у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Також прокурор зазначає, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 бажання виправити ситуацію не виявив, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями, не відшкодував, тобто висловлене обвинуваченим у суді каяття та визнання позовних вимог є удаваним, спрямованим на уникнення від покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його наслідку.
Вказує, що судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_7 ніде не працює, зловживає спиртними напоями та не має міцних соціальних зв`язків, що у сукупності з конкретними фактичними обставинами цього кримінального провадження, свідчить про невідповідність покарання, призначеного ОСОБА_7 , ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та є очевидно недостатнім для реальної корекції його соціальної поведінки і запобігання продовженню злочинної діяльності.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, та з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити, потерпілу ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим, судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.
Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
При визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та розміру покарання та звільненні його від відбування покарання відповідно до вимог ст. 75 КК України, суд першої інстанції виходив із ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, частково відшкодував шкоду, наявності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому - повне визнання вини, щире каяття та часткове відшкодування шкоди і відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, а також думки потерпілої ОСОБА_9 , яка просила не позбавляти обвинуваченого свободи.
З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання на підставі ст. 75 КК України, фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, способу вчинення злочину, а саме ураження області лівої сторони грудної клітини, можливість потенційного ураження серцево-судинної системи та настання летального наслідку, пристосування та використання підручного предмету ножиць, як знаряддя вчинення злочину, відсутність будь-якого вагання у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, аналізу особи винного, як у загально-соціальному аспекті, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.
Разом з цим, ОСОБА_7 вчинив злочин проти здоров`я особи, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки посягає на найвищу соціальну цінність, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.
На думку колегії суддів, обставини, за яких було умисно вчинено кримінальне правопорушення свідчать про його підвищений суспільно-небезпечний характер.
Колегія суддів також приймає до уваги те, що під час апеляційного розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_9 просила призначити обвинуваченому ОСОБА_7 реальну міру покарання, оскільки останній на шлях виправлення не став.
Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора в тій частині, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано доведеним наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття ОСОБА_7 , оскільки обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями, в повному обсязі не відшкодував, тобто висловлене обвинуваченим у суді першої інстанції каяття є удаваним, спрямованим на уникнення від покарання.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою провину та частково відшкодував завдану шкоду, враховуються судом при призначенні покарання в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинене кримінальне правопорушення та враховуються в сукупності з іншими матеріалами справи, та не можуть бути самі по собі підставою для застосування ст. 75 КК України.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням положень ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, але вважає необґрунтованим звільнення ОСОБА_7 , від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, спосіб вчинення злочину, а саме ураження області лівої сторони грудної клітини, можливість потенційного ураження серцево-судинної системи та настання летального наслідку, пристосування та використання підручного предмету ножиць, як знаряддя вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений та офіційно не працевлаштований, а також думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила призначити обвинуваченому реальну міру покарання.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, колегія суддів визнає повне визнання вини та часткове відшкодування шкоди.
Обставин, які в силу вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, колегією суддів не встановлено.
Приймаючи до уваги наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з апеляційними вимогами прокурора та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, оскільки таке покарання є справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
В строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 11.02.2019 року по 03.06.2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: