Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/505/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою,

за участю сторін кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,

- захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.115 КК України та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Відповідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 липня 2019 року, на виконання вимог ст.331 КПК України, за клопотанням прокурора, обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на два місяці до 25.09.2019 включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції послався на наступне.

До 27.07.2019 судом стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 у виді домашнього арешту. Проте, завершити судовий розгляд кримінального провадження до вказаного часу неможливо, у зв`язку з необхідністю проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи та вчинення низки процесуальних дій.
При цьому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в стані алкогольного сп`яніння двох умисних злочинів, один з яких середньої тяжкості, інший особливо тяжкий, пов`язаний із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, офіційно не працював на час затримання, не одружений, не має утриманців. Із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, оцінюючи суворість можливого покарання, тяжкість висунутих обвинувачень, обставин, які характеризують особу ОСОБА_7 , а також відсутність стійких соціальних та виробничих зв`язків, враховуючи відсутність дружини, постійної роботи та законних заробітків на момент затримання, суд дійшов висновків щодо існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції адвокатом ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу в якій адвокат просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, в задоволені клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити та звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що сукупний строк тримання під вартою ОСОБА_7 становить 1 рік 11 місяців. При цьому зазначені стороною обвинувачення та враховані судом ризики належними та допустимими доказами не підтверджені.
Так сторона обвинувачення в клопотання посилається на те, що ОСОБА_7 може вчинити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, однак судом не було враховано, що обвинувачений попередньо не затримувався, добровільно з`являвся за всіма викликами до слідчого і суду в тому числі 16.08.2017 з`явився сам до суду для вирішення клопотання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилання на те, що обвинувачений знаходячись на свободі матиме можливість незаконно впливати на свідків на даний час зник, так як всі докази стороною обвинувачення вже подані до суду та досліджені в судовому засіданні. На протязі останніх 4-х місяців кримінальне провадження перебуває на повторній комісійній експертизі, жодних дій направлених на розгляд справи не вчиняється. За результатами проведених дебатів сторона захисту просила виправдати ОСОБА_7 оскільки проведеною на підставі ухвали суду комісійною експертизою встановлено, що смерть потерпілого настала не менше ніж за 6 годин після конфлікту (обвинувачений на вказаному місці був відсутній), в підтвердження чого надала апеляційному суду відповідну завірену копію експертизи.
Посилаючись на те, що обвинувачений раніше не судимий, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, а також на вимоги ряду статей та рішення ЄСПЛ, просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідача, думку адвоката, який підтримав подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали додані до апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з таких підстав.
Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.
ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 296, ч.1 ст.115 КК України, відносно якого 16.08.2017 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і строк дії запобіжного заходу постійно продовжується, останній раз ухвалою суду від 25.07.2019.

Обґрунтовуючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в стані алкогольного сп`яніння двох умисних злочинів, один з яких середньої тяжкості, інший особливо тяжкий, наявність існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
На підтвердження встановлених обставин при продовжені ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд послався на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики залишаються триваючими, не спростовані та не зменшилися в такому обсязі, що забезпечило б належну процесуальну поведінку обвинуваченого шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Переглядаючи судове рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч.1 ст.178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення та триває судовий розгляд у суді першої інстанції і наданий час кримінальне провадження перебуває на повторній комісійній експертизі. Як слідує із пояснень сторони захисту всі докази стороною обвинувачення вже подані до суду та досліджені в судовому засіданні. За результатами проведених дебатів сторона захисту просила виправдати ОСОБА_7 посилаючись на висновки комісійної експертизи якою встановлено, що смерть потерпілого настала не менше ніж за 6 годин після конфлікту (обвинувачений на вказаному місці був відсутній). Однак колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків.
Так, в контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).
В справі «Бекчиєв проти Молдови» відмічено, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСППЛ визнав порушенням п.4 ст.5 Конвенції.
В контексті п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, протягом судового провадження в суді першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_7 строк тримання під вартою за клопотаннями прокурора, вирішуючи питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, а також, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту про скасування ОСОБА_7 запобіжного заходу, суд мотивував свої рішення наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.
Так суд відзначав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні в стані алкогольного сп`яніння двох умисних злочинів, один з яких середньої тяжкості, інший особливо тяжкий, пов`язаний із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, офіційно не працював на час затримання, не одружений, не має утриманців. Оцінюючи суворість можливого покарання, тяжкість висунутих обвинувачень, обставин, які характеризують особу ОСОБА_7 , а також відсутність стійких соціальних та виробничих зв`язків, враховуючи відсутність дружини, постійної роботи та законних заробітків на момент затримання, суд зазначав про існування вказаних вище одних і тих самих ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.
На даний час, як вбачається із пояснень сторони захисту, що не спростовано прокурором в судовому засіданні, всі докази стороною обвинувачення вже подані до суду та досліджені в судовому засіданні. Однак, як зазначив суд при продовжені обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, завершити судовий розгляд кримінального провадження до вказаного часу неможливо, у зв`язку з необхідністю проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи та вчинення низки процесуальних дій.
Апеляційний суд вважає, що лише факт наявності зазначених судом ризиків, на які посилалась сторона обвинувачення в поданих клопотаннях про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а саме можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, носять характер припущень так як будь-якими об`єктивними доказами стороною обвинувачення їх достовірна наявність не підтверджена, а тому в контексті наведеної вище практики ЄСПЛ на переконання колегії суддів не можуть бути враховані.
Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, на переконання колегії суддів, не дають підстав для задоволення апеляційних вимог захисника, яка порушує питання виключно про скасування ухвали суду першої інстанції та визнання недоцільним продовження строку тримання під вартою.
Разом з тим, ОСОБА_7 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, підтримує відносини з батьками, має житло в м. М.Виска, що свідчить про міцність соціальних зв`язків.
Враховуючи вказані обставини, і те, що в ухвалах суду про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою протягом майже двох років містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу у серпні 2017 року, тобто без належного доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків з часом, апеляційний суд приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою не можна вважати виправданою, і що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 419, 409, 422, 424 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

ОСОБА_7 змінити міру запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: не залишати місце постійного проживання - АДРЕСА_1 цілодобово; прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; надати можливість працівникам поліції, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, безперешкодно перевіряти його за місцем проживання; здати на зберігання органу поліції за місцем проживання паспорт (паспорти) громадянина України та закордонний паспорт.

Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з-під варти.

Строк дії ухвали закінчується 25 вересня 2019 року.

Копію ухвали направити начальнику відповідного органу поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 для негайного виконання, постановлення на облік ОСОБА_7 та здійснення контролю.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3