УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ТОВ «Кіаксар» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 190 000 000 000 26 від 02.02.2019,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ТОВ «Кіаксар» у кримінальному провадженні № 220 190 000 000 000 26 від 02.02.2019 за ч. 3 ст. 2585, ч. 5 ст. 191 КК України звернувся адвокат ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 (справа № 761/11062/19) накладено арешт на бункернакопичувач перевантажувальний марки «ПБН 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на теперішній час належить ТОВ «Кіаксар», оскільки зазначений бункер накопичувач був знаряддям кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди його вчинення, тому визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Заявник вважав, що на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, тому він просив його скасувати.

У судове засідання представник власника не прибув, подавши до суду заяву з проханням здійснити розгляд скарги за його відсутності, зазначивши, що наведені у клопотанні вимоги підтримує у повному обсязі.

Слідчий ГСУ СБУ, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду, також не з`явився та про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Під час вирішення питання, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

Так, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно з-поміж іншого є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження певних предметів не як об`єктів права власності, а саме як речових доказів, тобто таких, що зберегли на собі сліди злочину або є безпосередніми носіями інформації про обставини його вчинення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2019 (справа № 761/11062/19) у кримінальному провадженні № 220 190 000 000 000 26 задоволено клопотання слідчого ГСУ СБУ ОСОБА_4 та накладено арешт на бункер накопичувач перевантажувальний марки «ПБН 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА», з метою збереження його схоронності, як речового доказу.

Водночас, відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 29.07.2019 № 422336, у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого напису № 222 та зверненням стягнення на майно ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА», ТОВ «Кіаксар» стало переможцем по лоту № 361835 та придбало бункер накопичувач перевантажувальний марки «ПБН 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та згідно з актом про проведені електронні торги від 16.09.2019 ВП № 58305582 право власності на вказаний бункер накопичувач перейшло від ТОВ «ІМ.В.З.ТУРА» до ТОВ «Кіаксар».

Вищезазначене свідчить про те, що ТОВ «Кіаксар» є добросовісним набувачем.
Слідчий суддя також бере до уваги те, що слідчий у судове засідання не прибув, заперечення щодо задоволення клопотання не надав.
З наведеного витікає, що актуальність збереження вказаного речового доказу шляхом накладення на нього арешту відсутня.
Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Таким чином, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання представника ТОВ «Кіаксар» адвоката ОСОБА_3 задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.03.2019 (справа № 761/11062/19) на бункер накопичувач перевантажувальний марки «ПБН 20», реєстраційний номер НОМЕР_1 , скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1