Справа № 739/329/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/459/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення суд мотивував тим, що чинним законодавством не передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, оскільки така заміна, відповідно до норм чинного кримінального законодавства має місце лише коли до особи застосовано покарання з визначеним строком його відбування, а до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту їх прав таких, шляхом помилування, яка здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи по відбуттю нею не менше двадцяти років позбавлення волі.

Не погоджуючись з ухвалою суду засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати оскаржуване рішення, та винести нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, більш м`яким. В обґрунтування викладених в ній вимог зазначає, що ухвала місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, та такою, що суперечить вимогам, викладеним в ст. 467 КПК України. Так, зокрема звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до ч. 7 ст. 151 КВК України засуджена особа до довічного позбавлення волі має право на подання клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання. Також вважає, що при розгляді його клопотання в місцевому суді не було дотримано вимог норми ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України, як основного закону, який має найвищу юридичну силу в державі, та акцентує увагу суду на тому, що за час відбування ним покарання у виді позбавлення волі в його свідомості відбулись зміни, він підтримує родинні та соціальні зв`язки, щиро розкаявся у вчиненому, що підтверджується активним сприянням органам досудового та судового слідства у розкритті злочину, погіршився стан здоров`я.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої, не погоджуючись з рішенням місцевого суду просив його скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою змінити засудженому ОСОБА_8 покарання з довічного позбавлення волі на покарання з визначеним терміном позбавлення волі.

При цьому мотивував свої вимоги тим, що місцевий суд, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , виніс оскаржуване рішення всупереч вимог ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, та рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України 2» (заява №№41216/13) від 12 березня 2019 року, яке було винесено виходячи з того, що інститут помилування, передбачений ст. 87 КК України, забезпечує перегляд вироків про довічне позбавлення волі. Вважає, що спираючись на норму ст. 28 Конституції України, як основоположного закону, та рішень Європейського суду з прав людини, національні суди повинні вирішувати проблеми осіб, які перебувають в однаковому положенні з заявником.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які висловився на підтримання вимог поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який не погодився з вимогами поданих апеляційних скарг і просив залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений Рубежанським міськрайонним судом Луганської області від 29 травня 2012 року за п.п. 4.7, ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст.71, ч. 3 ст. 71 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах, строком 2 роки.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 16 листопада 2012 року вирок Рубежанського міськрайонного суду Луганської області від 29 травня 2012 року залишено без змін.

На даний час ОСОБА_8 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області в ДУ Новгород-Сіверська УВП №31.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, а також заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк., як такі, що не передбачені законодавством України у сфері кримінальної юстиції.

При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.

Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права надумані і свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному суді не знайшли.

Апелянти не навели конкретних фактів порушення прав та законних інтересів засудженого, а лише обмежились перерахунком та декларуванням норм права, в тому числі міжнародного. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу обґрунтованою, належним чином вмотивованою, такою, що відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам Закону. Підстави для скасування судового рішення відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2019 року , якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4