Справа № 404/2267/19
Номер провадження 1-кп/404/162/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький кримінальне провадження №0000950 від 06.02.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, працюючого будівельником за трудовою угодою, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.03.2019 року за ст.186 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.1, ст.185 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив:
-таємне викрадення чужого майна (крадіжку);

-таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.

Кримінальні правопорушення вчинені за наступних обставин.
Так, 04.02.2019 року близько 10:10 годин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено. ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора», який розташований за адресою: вул. Добровольського. 15 в м. Кропивницький, де помітив на прилавку вище вказаного магазину комплект постільної білизни та в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись. що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть ніким помічені, шляхом вільного доступу, взяв з полиці торгового залу комплект постільної білизни «ТEXTILE», вартість якої відповідно до висновку експерта №1226/19-27 від 26.03.2010 року становить 305 гривень 00 копійок, який поклав під куртку у яку був одягнений на той момент.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди на загальну суму 305 гривень.

Також, 06.02.2019 року близько 09.50 годин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив на прилавку вище вказаного магазину комплект постільної білизни та в цей час у нього виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть ніким помічені, шляхом вільного доступу, взяв з полиці торгового залу комплект постільної білизни «ТEXTILE», вартість якої відповідно до висновку експерта №1226 19-27 від 26.03.2019 року становить 305 гривень 00 копійок, який поклав під куртку у яку був одягнений на той момент.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди на загальну суму 305 гривень.

Крім цього, 06.02.2019 року близько 11:00 годин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив на прилавку вище вказаного магазину комплект постільної білизни та в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть ніким помічені, шляхом вільного доступу, взяв з полиці торгового залу комплект постільної білизни «ТEXTILE», вартість якої відповідно до висновку експерта №1226/19-27 від 26.03.2019 року становить 305 гривень, який поклав під куртку, у яку був одягнений на той момент.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінальною правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди на загальну суму 305 гривень.

Крім того, 06.02.2019 року близько 11:10 годин, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив на прилавку вище вказаного магазину комплект постільної білизни та в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно та цілеспрямовано, з корисливих спонукань, та переслідуючи мету власної наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть ніким помічені, шляхом вільного доступу, взяв з полиці торгового залу комплект постільної білизни « ІНФОРМАЦІЯ_3 », вартість якої відповідно до висновку експерта №1226/19-27 від 26.03.2019 року становить 309 гривень 00 копійок, який поклав під куртку у яку був одягнений на той момент.

Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_4 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився па власний розсуд, чим спричинив ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди на загальну суму 309 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.1, ст.185 ч.2 КК України визнав повністю. Показав, що обставини викладені у його обвинуваченні, та встановлені органами досудового розслідування ним визнаються та не оспорюються, погоджується з кваліфікацією вчинених діянь.
Таким чином, повністю визнав кількість, вартість та найменування всього викраденого майна, обіцяв виправитись та просив суд суворо не карати.
Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєнні кримінальних правопорушень, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, заслухавши думку інших учасників судового розгляду, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши їм наслідки ст.ст.349 ч.3, 394 ч.2 КПК України та з їх згоди, суд обмежившись дослідженням доказів по справі лише допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних щодо обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, які нею не оспорюються, та роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Що цілком узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ст.9 ч.1 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції», якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акта визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється.

У зв`язку з цим суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_4 :
- за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка);

- за ст.185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку, що відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.66 КК України визнається обставинами, які пом`якшують його покарання.

Суд зазначає, що щире каяття полягає у належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки. При цьому домінуючим є внутрішнє ставлення винного до скоєного, що знаходить зовнішній прояв у його словесному осуді, вибаченні перед потерпілим, вжитті заходів для відшкодування шкоди. Така оцінка власних дій була виражена обвинуваченим протягом усього судового розгляду.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого , судом не встановлені.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює будівельником за трудовою угодою, за місцем проживання характеризується позитивно.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з принципів справедливості, засади співмірності та індивідуалізації призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які являються злочинами середньої тяжкості, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.

За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ст.185 ч.1, ст.185 ч.2, ст.70 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частин цих статтей.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування вказаної норми КК України, які містяться в абзаці 2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25.10.2003 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який працює та характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання та місце роботи, законні джерела прибутків, відсутність тяжких наслідків вчинених злочинів, ставлення винного до скоєного, відсутність претензій потерпілої сторони до обвинуваченого, а також з врахуванням відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання з визначенням іспитового строку та застосовує ст.75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

При цьому, суд зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчинених засудженим діянь, який зумовлений їх конкретними об`єктивними (об`єктом злочину, характером діяння) та суб`єктивними (зокрема мотивом вчинення злочину) ознаками, конкретні обставини кримінального провадження.

Як встановлено матеріалами провадження, вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.03.2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. При цьому, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 скоєно ним 04 лютого 2019 року, тобто до ухвалення попереднього вироку.

У відповідності до роз`яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Таке рішення узгоджується і з правовою позицією, висловленою Верховним судом колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 березня 2018 року у справі №754/2749/17 (провадження№51-717 км18) щодо застосування ч.4 ст.70 КК України, згідно якої, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

Цивільні позови потерпілими сторонами не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів, суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 371, 373, 374, 376 КПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.1, ст.185 ч.2 КК України, і призначити йому покарання:
- за ст.185 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
- за ст.185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.03.2019 року виконувати самостійно відповідно до ст.70 ч.4 КК України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів на проведення судової товарознавчої експертизи №1226/19-27 від 26.03.2019 року в розмірі 286 гривень.

Речові докази: DVD-R диск помаранчевого кольору, з нанесеним на зовнішню сторону написом «Videx» з відеозаписом з камер внутрішнього спостереження за період часу з 04.02.2019 року по 06.02.2019 року з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м. Кіровограда.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Кіровського районного суду
м. Кіровограда ОСОБА_1