Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 317/984/17
провадження № 51-2793км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001687, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергіївка Софіївського району Дніпропетровської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.
Короткий зміст вироку, оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини
Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 30 серпня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано таухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання: за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 13 вересня 2016 року, приблизно о 18 год 20 хв., маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, виконуючи усну домовленість з невстановленою органом досудового розслідування особою, повинен був здійснити збут наркотичних засобів на територію виправної колонії. Після чого ОСОБА_7 прибув до двору будинку АДРЕСА_2 , де під тенісним кортом незаконно придбав раніше залишений невстановленою органом досудового розслідування особою паперовий пакунок з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою в перерахунку на суху речовину 31,712 г. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, підійшов до паркану Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99, розташованої за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Запорізька, 32, де шляхом перекидання через паркан зазначеного пакунка незаконно збув особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, за що в подальшому невстановлена особа повинна була заплатити йому грошові кошти у сумі 400 грн, але на місці події був зупинений працівниками установи.

13 вересня 2016 року, приблизно о 18 год 20 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, прибув до двору будинку АДРЕСА_2 , де під тенісним кортом незаконно придбав раніше залишений невстановленою органом досудового розслідування особою паперовий пакунок білого кольору з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою в перерахунку на суху речовину 39,485 г, який незаконно зберігав при собі без мети збуту до моменту затримання біля паркану Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та просить звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначив засудженому занадто суворе покарання. Вважає, що рішення апеляційного суду в частині скасування звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням є незаконним, оскільки в повній мірі не враховано дані про особу засудженого. Просить провести касаційний розгляд за його відсутності.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор, посилаючись на безпідставність наведених у касаційній скарзі доводів, вважала, що оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни.
Засуджений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про дату, час і місце касаційного розгляду, клопотання про особисту участь у касаційному розгляді від нього до Суду не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 та ч. 2 ст. 309 КК України, у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Доводи захисника щодо суворості покарання, яке призначено апеляційним судом ОСОБА_7 без застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.
Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого, ступеня тяжкості вчинених злочинів, а також обставин, які пом`якшують покарання, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, погодився з висновками суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 виду та розміру покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд, приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та призначення покарання, яке останній має відбувати реально, вірно зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини кримінального провадження, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, та своє рішення належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких він дійшов такого висновку. А саме, суд першої інстанції фактично не врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, які пов`язані з обігом наркотичних засобів, предметом яких був особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною вагою в перерахунку на суху речовину 31,712 грамів та 39,485 грамів, їх суспільну небезпеку, відсутність офіційного працевлаштування, що фактично і послужило причиною вчинення тяжкого злочину із корисливим мотивом.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, яке він має відбувати реально без застосування положень ст. 75 КК України.
Крім того, як вбачається з вироку апеляційного суду, щире каяття і активне сприяння розкриттю злочинів як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, вже були враховані при застосуванні положень ст. 69 КК України і не утворюють законних підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції дійшов належного висновку, що наведені вище дані про особу винного не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.
Рішення апеляційного суду відповідає вимогам кримінального закону, підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України відсутні.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65, 69 КК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду

без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3