Номер провадження: 11-сс/813/1763/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуюча - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника ТОВ «Гол-Авто» - адвоката ОСОБА_7 ,
представника ТОВ «Глобал Оушен Лінк» - адвоката ОСОБА_8 ,
представника ТОВ «Блек Сі Лінк» - адвоката ОСОБА_9 ,
представника ТОВ «Блек Сі Лінк», ТОВ «Глобал Оушен Лінк», ТОВ «Гол-Сервіс» - адвоката ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року про відмову в арешті майна, вилученого 29.07.2019 року в ході обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Середня, буд.83-А, у кримінальному провадженні №0000004, внесеному до ЄРДР 10.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської обалсті ОСОБА_6 про арешт майна, вилученого 29.07.2019 року в ході обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Середня, буд.83-А, у кримінальному провадженні №0000004, внесеному до ЄРДР 10.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.
Своє рішення про відмову в арешті майна слідчий суддя мотивував тим, що у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, слідчий та прокурор не довели, що вилучене в ході обшуку майно підлягатиме спеціальній конфіскації, експертизи з вилученим майном не призначені.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги відповідність вилученого майна критеріям, передбаченим ч.1 ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, а саме є доказом у кримінальному провадженні, зберегло на собі його сліди, використовувалось для вчинення злочину як знаряддя кримінального правопорушення, а арешт майна необхідний для забезпечення його збереження та проведення з ним судових експертиз.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, виступ представників власників майна, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у накладенні арешту на майно, вилучене в ході обшуку.

У клопотанні слідчого зазначено, що СУ ФР ГУ ДФС України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000004, внесеному до ЄРДР 10.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, за фактом ухилення службовими особами ТОВ «ГОЛ-АВТО» із залученням інших підконтрольних суб`єктів господарювання від сплати податків у особливо великих розмірах на загальну суму 4 560 000 гривень.

За результатами обшуку, проведеного 29.07.2019 року за адресою: м. Одеса. вул. Середня, 83А, були виявлені та вилучені речі та документи, які, за твердженням прокурора, мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Крім того, у клопотанні прокурора зазначено, що вилучене в ході обшуку майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, тобто відповідає критеріям, встановленим п.п.1-4 ч.2 ст. 167 КПК України.

Разом з цим, оскільки за твердженням прокурора вилучене в ході обшуку майно має ознаки знаряддя кримінального правопорушення та одночасно майна, здобутого злочинним шляхом, то метою арешту такого майна відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст.170 КПК України є в тому числі забезпечення спеціальної конфіскації та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з положеннями ч.ч.4, 6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, а у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Втім, прокурором у клопотанні, під час його розгляду слідчим суддею та в судовому засіданні апеляційного суду не наведено доказів того, що майно, на яке він просить накласти арешт, підлягатиме спеціальній конфіскації або може бути використане з метою відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, тобто не доведена мета та правове обґрунтування арешту майна відповідно до заявлених у клопотанні ознак такого майна.

Крім того, як вірно зазначено в оскарженій ухвалі слідчого судді, прокурором не доведено, що майно було вилучено у осіб, які є підозрюваними і обвинуваченими, оскільки в рамках кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру.

Також апеляційний суд враховує, що долученими до клопотання матеріалами та прокурором в судовому засіданні не підтверджена заявлена у клопотанні мета та підстави для арешту майна, а саме забезпечення можливості проведення судових експертиз, оскільки жодних доказів щодо призначення відповідних експертиз прокурором не надано, а саме проведення таких експертиз за умови відсутності у фактичному володінні органу досудового розслідування відповідного майна є неможливим.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, в порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна.

Апеляційний суд вважає, у клопотанні слідчого також не розкрито, яке відношення зазначене у клопотанні слідчого майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів не є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, здобуто злочинним шляхом, клопотання та долучені матеріали не містять.

Апеляційним судом встановлено, що слідчий неодноразово звертався до Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна, вилученого в ході обшуку від 29.07.2019 року.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2019 року клопотання про арешт майна було повернуто прокурору для усунення недоліків.

Незважаючи на це, після отримання копії зазначеної ухвали органом досудового розслідування недоліки клопотання у встановлений судовим рішенням строк усунуті не були, а вилучене в ході обшуку майно власникам не повернуто.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25.09.2019 року задоволено скаргу представника засновника та генерального директора ТОВ «ГОЛ-АВТО» ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 щодо неповернення тимчасово вилученого майна та зобов`язано слідчого повернути усе вилучене в ході обшуку майно.

В судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що на виконання вищевказаної ухвали слідчим вилучене в ході обшуку майно було повернуто особам, у яких воно було вилучено.

Таким чином, на момент розгляду апеляційної скарги майно, на яке прокурор просить накласти арешт, втратило статус тимчасово вилученого відповідно до положень ст.167 КПК України.

Незважаючи на це, в апеляційній скарзі порушується питання про скасування оскарженої ухвали та задоволення клопотання про арешт майна саме як тимчасово вилученого, однак зазначені вимоги не можуть бути задоволені з вищевказаних підстав.

Вищевикладені обставини були вірно враховані слідчим суддею при прийнятті оскарженого рішення, їм була надана належна правова оцінка, внаслідок чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майна.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у чіткій відповідності до положень кримінального процесуального Закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року про відмову в арешті майна, вилученого 29.07.2019 року в ході обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Середня, буд.83-А, у кримінальному провадженні №0000004, внесеному до ЄРДР 10.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4