ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2304/19 Справа № 191/845/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дерезувате, Синельниківського району Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
потерпілої ОСОБА_10 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
01 січня 2017 року приблизно о 18-30 годин ОСОБА_8 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «Москвич - 412Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_11 , в Синельниківському районі Дніпропетровської області по автодорозі Т-04-25 «Підпільне-Дерезувате-Синельникове» зі сторони с.Дерезувате в напрямку м.Синельникове, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити по напрямку свого руху перешкоду у вигляді пішохода, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували негайно виконувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, змінюючи напрямок свого руху, своєчасно не виявив пішохода ОСОБА_12 , не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, нехтуючи перевагою пішохода, який рухався за межами проїжджої частини дороги в попутному напрямку з автомобілем «Москвич - 412Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і навпаки, під час свого руху виїхав на праве узбіччя, по якому рухався пішохід, внаслідок чого в районі 10 км автодороги Т-04-25 «Підпільне-Дерезувате-Синельникове» приблизно о 18-30 годин допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , спричинивши їй смертельну травму.
Після наїзду на пішохода ОСОБА_12 водій ОСОБА_8 усвідомив те, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_12 в небезпечний для життя стан, однак не зупинився, допомогу не надав, а навпаки прискоривши рух керованого ним автомобіля «Москвич - 412Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , продовжив свій рух і з місця пригоди зник, тим самим свідомо для себе залишив постраждалу ОСОБА_12 в небезпеці.
Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 10.1, Правил дорожнього руху України, які свідчать:
п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3 (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 2.9. а) Водієві забороняється: «керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу»;
п. 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
Порушення п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної події, у результаті якої пішохід ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
- відкритої черепно-мозкової травми, двох забитих ран в лобній області волосистої ділянки голови справа і в області лоба справа, крововиливу в області черевної кайми нижньої губи зліва, садини шкіри в області бороди справа, численних дрібних садин шкіри і синці на правій боковій поверхні шиї справа, поширеного крововиливу у м`які покривні тканини у скронево-тьмяно-потилочній області зліва і у потилочній області справа, переломів кісток склепіння та основи черепу, дифузних крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку та мозочка, крововиливів у шлуночки головного мозку;
- закритої тупої травми грудної клітки, забою легень - крововиливи у тканину обох легень в області коренів та вогнищеві і великовогнищеві крововиливи по задній поверхні обох легень;
- закритої тупої травми живота, розриву діафрагмальної поверхні правої долі печінки, розриву діагфрагмальної поверхні селезінки, крововиливів у навколо ниркову клітковину обох нирок та розриви нирок в області воріт, незначного крововиливу у черевну порожнину;
- чотирьох садин шкіри на тильній поверхні лівої кисті в проекції 4-3 п`ясної кісток і в проекції 4-3 пясно-флангових суглобів, дрібних переривчастих смуго подібних садин шкіри на передній поверхні правого передпліччя в нижній третині, численних садин шкіри на зовнішній поверхні правого стегна, тазового поясу справа, на боковій поверхні живота справа між переднє- і заднє-пахвовими лініями, садин шкіри на переднє-боковій поверхні таза зліва, синців в області верхніх квадрантів правої сідниці і нижніх квадрантів лівої сідниці, 3 садження шкіри на передній поверхні правого колінного суглобу, 2 садження шкіри на передній поверхні лівого колінного суглоба, 3 синців і поширеного синця на задній поверхні лівого стегна в нижній третині, який переходить у підколінну ямку та на задню поверхню лівої гомілки в верхню третину, 2 смугоподібних садин шкіри на задній поверхні лівої гомілки, синця на задній поверхні правого стегна, підколінній ямці і задній поверхні правої гомілки в верхній третині.
Встановлені у потерпілої тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під м`які мозкові оболонки півкуль головного мозку і мозочка, крововиливом у шлуночки головного мозку; тупої травми живота, яка супроводжувалась розривами печінки, селезінки, крововиливами у навколо ниркову клітковину та розривами нирок в області воріт, незначним крововиливом у черевну порожнину стосовно до живих осіб як кожне окремо, так і в своїй сукупності відповідають категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки до життя і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Тілесні ушкодження у потерпілої заподіяні дією тупого твердого предмету (предметів) або при ударі о нього (них) та утворились у пішохода при зіткненні його з транспортним засобом, який рухався при обставинах дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01 січня 2017 року о 18-30 годин.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а також кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

В апеляційних скаргах на вирок:
- прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати винним та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової комплексної експертизи механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів № 10.1/005 від 27.01.2017 року у сумі 2752 гривень 50 копійок.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, судом першої інстанції у резолютивній частині вироку відносно ОСОБА_8 , не прийнято рішення щодо стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат на залучення експерта для проведення судової комплексної експертизи механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів № 10.1/005 від 27.01.2017 року вартістю 2752 гривень 50 копійок.

- захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що в ході судового розгляду, під час допиту експерта ,який проводив комплексну експертизу механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів було з`ясовано, що вихідні дані для проведення експертизи були невірними і такими, що могли суттєво вплинути на результати даної експертизи, висновки якої покладено в основу обвинувачення.
У зв`язку з цим, після допиту експерта стороною захисту було заявлено клопотання щодо проведення повторної експертизи механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів, з урахуванням нових вихідних даних про стан дорожнього покриття, дії пішохода та водія автомобіля, але судом у задоволенні даного клопотання було безпідставно відмовлено. Для вирішення даного питання суд не виніс мотивованої ухвали у письмовому вигляді, як того вимагає КПК України.
Вказує, що судом було залишено поза увагою, що судова авто-технічна експертиза була проведена під час досудового розслідування на підставі показів ОСОБА_8 , отриманих від нього як від свідка в ході допиту та слідчого експерименту, але оскільки в подальшому він був визнаний підозрюваним та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, суд, відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України зобов`язаний визнати такі дії істотними порушеннями прав людини і основоположним свобод, та визнати такі докази недопустимими, поставити під сумнів і результати самої судової авто-технічної експертизи, яка проведена з порушеннями.
Зазначає, що 06 грудня 2018 року стороною захисту було заявлено клопотання про огляд речових доказів, серед яких є автомобіль Москвич-412Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому за версією сторони обвинувачення було скоєно ДТП ОСОБА_8 . Суд задовольнив клопотання захисника та ухвалив провести огляд автомобіля Москвич-412Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за місцем його місцезнаходження на території Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, проте дане рішення суду так і не виконане.
З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, стороною захисту було заявлено клопотання про допит свідків, які нібито були присутні при огляді даного транспортного засобу, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Клопотання також було задоволено судом, але не виконано, дані свідки так і не були допитані.
Також не допитаний основний на думку сторони захисту свідок, який зі слів обвинуваченого скоїв дане ДТП, а саме ОСОБА_15 , про причетність даного свідка до злочину свідчать також покази потерпілих та інших свідків у справі.
25 лютого 2019 року в ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_8 був заявлений відвід судді ОСОБА_1 , оскільки головуючим по справі безпідставно закінчено розгляд кримінального провадження по суті у зв`язку з тим, що не всі свідки по кримінальному провадженні були опитані та не було оглянуто речовий доказ по справі автомобіль Москвич-412Е, хоча такі клопотання були заявлені і задоволені. Проте, заява про відвід була розглянута лише формально і в її задоволенні було відмовлено.
Потерпіла ОСОБА_16 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, надала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без її участі, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілої ОСОБА_16 , відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду змінити та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, потерпілу ОСОБА_10 , яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до таких висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Зазначені в апеляційній скарзі захисником ОСОБА_7 факти, перевірялися судом першої інстанції, та не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються наступною сукупністю доказів.
Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується показами потерпілої ОСОБА_10 , яка показала в судовому засіданні, що померла ОСОБА_12 є її донькою. Про те, що сталося її стало відомо по телефону, після чого вона одразу ж прибула на місце скоєного, однак не змогла врятувати ОСОБА_12 внаслідок втрати крові та отриманих тілесних ушкоджень і остання померла. Потерпіла показала, що перебуваючи на місці дорожньо-транспортної пригоди вона бачила автомобіль Москвич - 412Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився саме ОСОБА_8 , і який зі слів свідка ОСОБА_17 скоїв наїзд на її доньку.
Потерпіла ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції надала покази аналогічні показам потерпілої ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_17 у суді першої інстанції пояснив, що 01 січня 2017 року приблизно о 18 год. 30 хв. він проводжав ОСОБА_12 додому в с. Дерезувате Синельниківського району Дніпропетровської області. Вони рухалися по правому узбіччю дороги по напрямку свого руху ближче до узбіччя. По дорозі він помітив, що у попутному напрямку рухається автомобіль і коли він наблизився, то раптово збив ОСОБА_12 , а свідка відкинуло з дороги, при цьому автомобіль не зупинився, а поїхав далі. Після чого він підбіг до ОСОБА_12 , яка знаходилася приблизно в 30 метрах від нього і не подавала ознак життя. Свідок викликав швидку допомогу і зателефонував тещі та знаходився на місці дорожньо-транспортної пригоди. Також пояснив, що на дорозі були сліди автомобіля, лежало бите скло від фари автомобіля. Пізніше він почув звук двигуна автомобіля, який рухався в с. Кам`янувате, який був схожий на той звук автомобіля, який збив ОСОБА_12 , при цьому, звернувши увагу він побачив, що це автомобіль Москвич 41, на якому горіла лише фара з лівого боку, а права фара була розбита. Свідок пояснив, що за кермом автомобіля знаходився саме обвинувачений ОСОБА_8 . На вимогу громадян зупинитися, обвинувачений ОСОБА_8 не зупинився, пришвидшив рух і знову поїхав з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснила, що 01 січня 2017 року йому зателефонувала ОСОБА_19 і повідомила, що між селами с. Дерезувате і Кам`янувате сталася дружньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_12 загинула. Після чого він відразу приїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди і побачив, що на дорозі лежала ОСОБА_12 без ознак життя. При цьому вказав, що зі слів ОСОБА_17 йому стало відомо, що ОСОБА_12 збив на автомобілі саме ОСОБА_8 .
Судом також було допитано свідка ОСОБА_20 , який у судовому засіданні пояснив, що він працює слідчим Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та 01 січня 2017 року у нічний час доби він, у складі оперативної групи виїжджав на місце дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце селами с. Дерезувате і Кам`янувате. Свідок пояснив, що в цей день він бачив ОСОБА_8 , який знаходився у нетверезому стані і не заперечував, що саме він збив автомобілем дівчину.
Крім того, свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції показала, що вона працює лікарем у КЗ Дніпропетровський наркологічний диспансер і вона здійснювала огляд обвинуваченого ОСОБА_8 на стан сп`яніння, за результатами якого 02 січня 2017 року о 00 год. 25 хв. було складено відповідний висновок про те, що у ОСОБА_8 було виявлено стан алкогольного сп`яніння 1,83 промілей.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі чи свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_8 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання потерпілих та свідків узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.01.2016 року, згідно якого на місці дорожньо-транспортної пригоди знайдені частини транспортного засобу, деталі, а також труп дівчини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2, а.кп. 6-16);
- протоколом огляду транспортного засобу від 01.01.2017 року, згідно якого було оглянуто автомобіль Москвич М412Е д.н.з. НОМЕР_1 , який має механічні пошкодження передньої правої частини (т. 2, а.кп. 17-25);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 02.01.2017року, згідно якого ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння ( т. 2, а.кп. 26);
- актом судово-медичного дослідження трупа № 1 від 05.01.2017, згідно якого смерть ОСОБА_12 настала внаслідок внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння та основи черепа, дифузними крововиливами під м`які мозкові оболонки півкуль головного мозку та мозочка, крововиливом у шлуночки головного мозку. Вказані тілесні ушкодження заподіяні дією тупих твердих предметів (Предмету) або при ударах о них (нього) і могли утворитись у пішохода при зіткненні його із транспортним засобом, який рухався (легковий автомобіль) з подальшим закиданням тіла на автомобіль і відкиданні його від автомобіля і ударами тіла об тверде дорожнє покриття (т. 2, а.кп. 54-60);
- висновком експерта № 1 (експертиза трупа) від 05.01.2017 року, згідно якого смерть ОСОБА_12 настала внаслідок внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння та основи черепа, дифузними крововиливами під м`які мозкові оболонки півкуль головного мозку та мозочка, крововиливом у шлуночки головного мозку. Встановлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки до життя і знаходяться у прямому причинному зв`язку з наступом смерті, а також заподіяні дією тупих твердих предметів (Предмету) або при ударах о них (нього) і могли утворитись у пішохода при зіткненні його із транспортним засобом, який рухався в строк вказаний у постанові слідчого, тобто 01.01.2017 року в умовах ДТП, при цьому характер встановлених на одязі пошкоджень та забруднень, а також характер встановлених тілесних ушкоджень може свідчити про те, що мав місце переїзд колесом легкового автомобіля через тулуб потерпілої, яка в момент переїзду знаходилась в положенні лежачи передньою поверхнею тулуба відносно до дорожнього покриття і правою боковою поверхнею відносно до транспортного засобу, який рухався (т. 2, а.кп. 61-65);
- постановою пред`явлення речей для впізнання від 23.01.2017 року, згідно якої потерпіла ОСОБА_10 впізнала сережку білого кольору та пояснила, що вона належить її загиблій доньці ОСОБА_12 (т. 2, а.кп. 136-138);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_17 показав та пояснив момент зіткнення з пішоходом ОСОБА_12 автомобілем Москвич 412-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2, а.кп. 141-147);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.01.2017 року, згідно якого свідок ОСОБА_22 показав, що механізм дорожньо-транспортної пригоди він не пам`ятає і вказати не може, повністю підтримуючи при цьому покази надані ним під час допиту як свідка (т. 2, а.кп. 151-153).
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно із ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
З матеріалів справи вбачається, що у даному кримінальному провадженні проведено ряд експертиз, висновки, за результатами проведення яких, судом обґрунтовано взято до уваги як належні та допустимі докази у справі.
Так, висновком експерта від 08.02.2017 року № 6/10.2-8 встановлено, що рульова та робоча гальмівна системи автомобіля Москвич 412Е реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент експертного огляду перебувають у працездатному стані (т. 2, а.кп. 74-76).
Відповідно до висновку експерта від 14.02.2017 року № 6/10.4-12, визначити експертам шляхом розташування місця наїзду (у метрах) щодо меж проїзної частини і нерухомих орієнтирів не надається можливим, однак, виходячи із розташування на проїзній частині дороги осипу скла, сліду волочіння, тіла загиблої, експерт дійшов висновку, що місце наїзду автомобілем Москвич 412-Е реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_12 в повздовжньому дорозі напрямку розташовувалося перед осипом скла, якщо рухатися в напрямку від с. Дерезувате до м. Синельникове (т. 2, а.кп. 82-85).
Суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на висновок експерта, складений за результатами проведення комплексної експертизи механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів від 27.01.2017 року № 10.1/005, згідно якого водій автомобіля Москвич 412-Е реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти відповідно до вимог Правил дорожнього руху України, можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_12 для водія Москвич 412-Е реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_8 визначалось своєчасним виконанням вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких, було необхідною умовою для уникнення події з його боку і для їх виконання у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати зазначені вимоги. Дії водія автомобіля Москвич 412-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 не відповідали вимогам Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилось у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди (т. 2, а.кп. 158-162).
Посилання захисника ОСОБА_7 , що під час допиту експерта, який проводив комплексну експертизу механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів було з`ясовано, що вихідні дані для проведення експертизи були невірними і такими, що могли суттєво вплинути на результати даної експертизи, є безпідставними.
Допитаний в якості експерта ОСОБА_23 в суді першої інстанції пояснив, що він складав висновок за результатами проведення комплексної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів від 27 січня 2017 року і викладені у висновку обставини відповідають дійсності. При цьому зазначав, що стан дорожнього покриття у даному випадку не мав жодного значення, оскільки загибла ОСОБА_12 перебувала в полі зору водія ОСОБА_8 , була за межами проїзної частини і не створювала водію будь-яких перешкод для руху. Також експерт пояснив, що експертиза проводилася на підставі постанови слідчого, виходячи з даних, вказаних слідчим в постанові про призначення експертизи та жодних суперечок чи неточностей постанова не мала.
Колегія суддів відзначає, що висновки, яких дійшов суд першої інстанції, були зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи. Матеріали справи не містять обставин, що можуть викликати сумніви в правильності рішення суду, чи суперечливих доказів, які б суд невмотивовано відкинув.
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні його клопотання про проведення повторної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів, з урахуванням нових вихідних даних про стан дорожнього покриття, дії пішохода та водія автомобіля, є необґрунтованими.
Так, 06 грудня 2019 року року суд першої інстанції своєю ухвалою відмовив захиснику ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про проведення повторної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів, оскільки, у вказаному провадженні вже була проведена зазначена експертиза під час досудового розслідування та висновок комплексної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів №10.1/005 від 27.01.2017 року був досліджений у судовому засіданні, було допитано експерта, який повністю підтвердив висновки зазначені у ньому, в той час як повторна експертиза призначається, в разі коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також і наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.
Крім того, на підтвердження висновку вказаної експертизи від 27.01.2017 року №10.1/005 в судовому засіданні надав пояснення експерт ОСОБА_23 , який підтвердив зазначений висновок і сторона захисту мала можливість з`ясувати питання, які вважала суперечливими.
Що стосується доводів захисника про те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні його клопотання про проведення повторної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів, не виніс мотивованої ухвали у письмовому вигляді, то вони є неспроможними, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 371 КПК України, ухвали постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем в журнал судового засідання, що і було зроблено у даному випадку (т. 1, а.кп. 176-179).
Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що судова авто-технічна експертиза була проведена під час досудового розслідування на підставі показів ОСОБА_8 , отриманих від нього як від свідка в ході допиту та слідчого експерименту, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, оскільки відповідно до висновку експерта № 6/10.2-8 від 08.02.2017 року, при проведенні судової авто-технічної експертизи, експерту були надані лише постанова старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_24 про призначення експертизи технічного стану транспортного засобу від 02.01.2017 року та автомобіль Москвич 412 Е реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відтак, покази обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним як свідком в ході допиту та слідчого експерименту не використовувались.
Щодо посилань захисника на не виконання ухвали суду від 06 грудня 2018 року про проведення огляду речового доказу, а саме автомобіля Москвич 412-Е, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції був позбавлений можливості оглянути вказаний речовий доказ, оскільки згідно журналу обліку затриманого автомототранспорту, вказаний автомобіль було повернуто обвинуваченому ОСОБА_8 11 травня 2017 року (т. 1, а.кп. 181-184), що, зокрема, підтвердив у судовому засіданні й сам обвинувачений (т. 1, а.кп. 176-179).
Крім цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що судом не було допитано свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були присутні при огляді автомобіля Москвич 412-Е, оскільки судом першої інстанції було задоволено клопотання сторони захисту про допит вказаних свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та здійснено їх виклик до судового засідання, проте вказані свідки у судове засідання не з`явились.
Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції мав забезпечити явку свідків, заявлених стороною захисту є необґрунтованими, оскільки на суд такі обов`язки закон не покладає. Навпаки, ч. 6 ст. 22 КПК України покладає на суд лише обов`язок, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
У цьому конкретному випадку, як видно з журналів судових засідань, ці функції суд першої інстанції в повному обсязі виконав.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КПК України, саме на захисника покладається обов`язок використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого.
Між тим, саме ці обов`язки сторона захисту в повному обсязі не виконала, не зважаючи на відсутність перешкод до цього.
Неспроможними також є доводи захисника про те, що судом першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_25 , який зі слів обвинуваченого скоїв дану дорожньо-транспортну пригоду, оскільки клопотань про його допит стороною захисту не заявлялось.
Посилання захисника ОСОБА_7 на формальний розгляд заяви обвинуваченого ОСОБА_8 про відвід головуючому судді ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, розгляд заявленого відводу головуючому судді ОСОБА_1 було проведено у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Будь-яких причин для визнання вказаного розгляду формальним, колегією суддів не встановлено.
Щодо доводів прокурора про стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта для проведення судової комплексної експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів № 10.1/005 від 27.01.2017 року у сумі 2752 грн. 50 коп., то колегія суддів вважає їх слушними.
Відповідно до ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України суд, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Згідно вимог ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку суд повинен зазначати рішення щодо процесуальних витрат.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженню № 0000004 призначено та проведено комплексну експертизу механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди та технічного стану транспортних засобів № 10.1/005 від 27.01.2017 року. Згідно акту № 10.1/001-Д на проведення зазначеної експертизи у кримінальному провадженні № 0000004 - витрати складають 2752 грн. 50 коп.
Як вбачається з матеріалів справи, у резолютивній частині вироку не зазначено про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрат на залучення експерта у сумі 2752 гривні. 50 коп.
Наведені вище обставини вказують на необхідність стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрат на залучення експерта для проведення судової комплексної експертизи механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів № 10.1/005 від 27.01.2017 року у сумі 2752 грн. 50 коп., як документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Разом з цим, доводи прокурора про необхідність скасування вказаного вироку та ухвалення нового вироку є безпідставними, оскільки відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, в частині розподілу процесуальних витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судової комплексної експертизи механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів № 10.1/005 від 27.01.2017 року у сумі 2752 гривень 50 копійок.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: