Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/6698/19
Провадження № 1-кп/490/855/2019
У Х В А Л А
31 липня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві обвинувальний акт відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Керч АР Крим, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

про обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Центральним районним судом міста Миколаєва проведене підготовче судове засідання, призначене на підставі обвинувального акту про обвинувачення ОСОБА_6 - у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України.

2. Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема - викладені у ньому відомості є достатніми для визначення меж судового розгляду.

Водночас прокурор просив обрати відносно обвинуваченого на час судового розгляду кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, спираючись про існування передбачених законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, запобігти яким інакше, ніж шляхом тримання його під вартою не видається за можливе.

3. Захисник під час підготовчого судового засідання вважав за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам діючого законодавства.

Він звернув увагу суду на те, що цей обвинувальний акт є повторним, та під час його складання публічне обвинувачення під час обрання способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення стало на позицію, яка є прямо протилежною тій що була під час направлення попереднього обвинувального акту.

Захисник також зауважив, що під час складання нового обвинувального акту до нього був доданий реєстр, що суттєво оновився та був складений з порушенням встановленого законом порядку.

До того ж, захисник заперечував проти обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що його належна процесуальна поведінка може бути забезпеченою шляхом домашнього арешту. На обґрунтування такого послався про те, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 тривалий час перебував у статусі свідка та, усвідомлюючи можливі наслідки проведення процесуальних дій за його участі, постійно (навіть - без отримання офіційних викликів) з`являвся до Генеральної прокуратури України /до міста Києва/, добровільно дав свій закордонний паспорт, постійно сприяв органам досудового розслідування та належним чином виконував свої процесуальні обов`язки.

4. Обвинувачений під час підготовчого судового засідання позицію свого захисника підтримав.

При цьому він, підтримуючи позицію захисника щодо запобіжного заходу, звернув увагу суду на безпідставність тверджень прокурора про наявність низки ризиків його неправомірної процесуальної поведінки.

Зокрема, обвинувачений зазначав, що прокурор, акцентуючи увагу на наявності в нього / ОСОБА_6 / зв`язків на тимчасово непідконтрольних Україні територіях та у Російській Федерації, залишив поза увагою наявність в нього міцних соціальних зв`язків на Україні, зокрема - той факт, що в Україні в нього є дружина, двоє неповнолітніх дітей та хворі батьки, зв`язки з якими є вочевидь міцнішими, ніж його зв`язки на тимчасово непідконтрольних територіях.

До того ж, ОСОБА_6 зазначав, що протягом двох місяців досудового розслідування цього кримінального провадження до нього жодний запобіжний захід не застосовувався; він мав на руках паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон та необхідні кошти, проте за межі України не виїхав, залишався в Україні та співпрацював із слідством.

До того ж, обвинувачений вказував, що твердження про його "зв`язки" на тимчасово непідконтрольних територіях є надуманими та не відповідають дійсності

Наведене, як вказував обвинувачений, ризик його переховування від слідства та суду спростовує.

Обвинувачений вказував й про те, що інші згадані прокурором ризики є надуманими.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

5. 23 листопада 2018 року на розгляд Центрального районного суду міста Миколаєва з Генеральної Прокуратури України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000310 про обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України.

Після реєстрації у суді кримінальному провадженню на підставі цього обвинувального акту був присвоєний єдиний унікальний номер 490/9122/18.

6. 06 березня 2019 року на розгляд до того ж суду з Генеральної Прокуратури України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000226 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України.

Після реєстрації у суді кримінальному провадженню на підставі цього обвинувального акту був присвоєний єдиний унікальний номер 490/1970/19

24 квітня 2019 року Центральним районним судом міста Миколаєва ухвалено:

"Кримінальне провадження № 490/1970/19 (1-кп/490/181/2019) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.258-3, ч.1 ст.309 КК України та кримінальне провадження № 490/9122/18 (1- кп/490/927/2018) за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 2 ст. 28,ч.1 ст. 258-3, ч. 1 ст. 263 КК України, об`єднати в одне провадження, присвоївши № 490/9122/18.

7. 03 червня 2019 року Центральним районним судом міста Миколаєва ухвалено /в редакції ухвали від 26 червня 2019 року/:

" Обвинувальні акти у кримінальному провадженні про обвинувачення
- ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України,
- ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України,
- ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України,
повернути прокурору, як такі, що не відповідають вимогам статті 290 Кримінального Кодексу України".

8. 25 липня 2019 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 , у якому зазначається, що:

-він складений у кримінальному провадженні № 0000226;

-обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 направлено до суду "одночасно"

Після об`єднання судом було ухвалено про подальший розгляд об`єднаного кримінального провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

9. До обвинуваченого ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії цього запобіжного заходу спливає 01 серпня 2019 року.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

10. Відповідно до частини 3 статті 314 Кримінального Процесуального Кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, такі рішення:

-повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

-призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

11. Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2013 року у справі № 5-328 к/с 16, яка є обов`язковою для виконання, сформулював правову позицію, відповідно до якої обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 частини другої статті 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК).

12. Далі в цій же Постанові Верховний Суд України зазначив, що для суду обвинувальний акт, як процесуальний документ, є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (частина перша статті 337 КПК).

13. Вимоги до обвинувального акту сформульовані у статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Відповідно до цієї норми

Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1)найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2)анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3)анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4)прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5)виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6)обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7)розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8)підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
9)розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
10)дату та місце його складення та затвердження.
/частина 2/
До обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3)розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);
/частина 4/

14. При цьому Верховний Суд України у своїй Постанові від 24 листопада 2013 року у справі № 5-328 к/с 16, яка є обов`язковою для виконання, сформулював правову позицію, відповідно до якої згідно зазначеної норми закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення (фактична складова);

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3)формулювання обвинувачення.

При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) - фактичної моделі - бо саме правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

При визначені того, чи є виклад фактичних обставин справи належним, Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16 вказав про необхідність керуватись рекомендаціями, що викладені у рішенні Європейського Суду з Прав Людини у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

У вказаному рішенні Європейський Суд з Прав Людини нагадав, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто - про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті "b" частини З статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод /надалі - Конвенції/.

При цьому викладені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають надавати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

15. Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, та тільки такий опис дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту. При цьому в будь-якому випадку положення цієї частини обвинувального акту не можуть містити очевидних суперечностей.

16. Відповідно до вимог статей 334, 217 Кримінального Процесуального Кодексу України об`єднанню підлягають саме кримінальні провадження або ж їх матеріали, об`єднання самих лише обвинувальних актів діючим кримінально-процесуальним законодавством не передбачене.

17. Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

18. Відповідно до частини 3 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

19. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

20. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

При цьому відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка є джерелом права, кожен, кого звинуватили у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього

21. Згідно сталої практики Європейського суду з прав людини існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою. Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

22. Відповідно до частини 1 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

23. Відповідно до частини 3 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України суд має право не визначати розмір застави лише у кримінальних провадженнях:

1)щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2)щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3)щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
При цьому відповідно до пункту 3 частини 5 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно..

24. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

25. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

26. Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального Процесуального Кодексу України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає таке.

І. Щодо подальшого руху справи.

27. Суд відзначає, що, як вже зазначалось вище, ухвалою суду від 24 квітня 2019 року ухвалювалось про об`єднання кримінальних проваджень (а не лише обвинувальних актів) відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (номер провадження у суді - 490/9122/18, номер провадження слідчих органів - 0000310) та відносно ОСОБА_6 (номер провадження у суді - 490/1970/19, номер провадження слідчих органів - 0000226) в одне та присвоєння провадження загального номеру 490/9122/18 (номер провадження слідчих органів - 0000310).

03 червня 2019 року судом також ухвалювалось про повернення двох обвинувальних актів, але - поданих в межах єдиного кримінального провадження.
Таке виключає будь-яке інше тлумачення, окрім того, що відповідно до ухвали суду після її винесення, двох різних кримінальних проваджень вже не існувало, з 24 квітня 2019 року існує єдине кримінальне провадження (як у суді, так й на досудовому слідстві) з номером провадження слідчих органів - 0000310 та стосовно трьох осіб - ОСОБА_6 , а також - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

28. З залученого до справи реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, що з цього кримінального провадження будь-які матеріали виділялись в окреме провадження, отже - на момент надходження справи до суду також існує єдине кримінальне провадження (як у суді, так й на досудовому слідстві) з номером провадження слідчих органів - 0000310 та стосовно трьох осіб - ОСОБА_6 , а також - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
29. Таке дозволяє оцінити наданий на розгляд суду обвинувальний акт відносно одного лише ОСОБА_6 таким чином.

29.1. В цьому обвинувальному акті вказаний номер кримінального провадження, яке наразі вже не існує, адже кримінальне провадження із вказаним в обвинувальному акті номері з 24 квітня 2019 року приєднане до іншого провадження.

29.2. В цьому обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення з визначення викладені не повно.

Так, в ньому зазначено про те, що ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчиняли злочини, як співвиконавці з визначенням "технічного розподілу функцій, за якого кожен співучасник мав виконувати певну роль щодо спільного вчинення на виконання завдань представника вказаної іноземної організації підривної діяльності проти України, що полягала у збиранні і передачі відомостей військового характеру щодо підрозділів ЗС України, суспільно-політичної обстановки у м. Миколаєві та безпосередньо у підрозділах ЗС України"

При цьому, як свідчать позначки у самому цьому обвинувальному акті, частина фактичних обставин кримінального провадження є викладеною в іншому обвинувальному акті (стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ).

29.3. До цього обвинувального акту не додані розписки про отримання його копії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

29.4. В ньому не викладені анкетні відомості ще двох осіб, яким пред`явлене обвинувачення в межах цього кримінального провадження, а саме - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не зазначене місце їх знаходження.

29.5. До того ж, складання двох різних обвинувальних актів в межах одного кримінального провадження за своєю формою суперечить вимогам кримінально-процесуального законодавства, адже призводить до того, що рішення про закінчення досудового розслідування, яке за своєю суттю може бути прийнятим лише однократно, приймається двічі.

30. Наведені недоліки перешкоджають подальшому судочинству з огляду на таке.

30.1. Вони порушують право ОСОБА_6 бути детально та належним чином проінформованим про сутність та характер пред`явленого йому обвинувачення, адже, як зазначалось вище, до його відома не доведена частина фактів, що встановлена в межах кримінального провадження стосовно нього та стосується його.

Отже, в цьому випадку вони призвели до порушення права ОСОБА_6 на захист.

30.2. Вони порушують передбачені Кримінальним процесуальним законодавством права ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , адже внаслідок складання окремих актів вони є штучно позбавленими права брати участь у розгляді справи, яка стосується їх інтересів.

Отже, допущені порушення тягнуть за собою порушення права цих осіб на доступ до правосуддя.

30.3. До того ж, надані суду матеріали кримінального провадження, зокрема - відомості, внесені до реєстру досудових розслідувань, з огляду на позначки у обвинувальному акті щодо номеру кримінального провадження, в якому він був складений, дають підстави стверджувати, що частина з матеріалів об`єднаного кримінального провадження, зокрема - та, що до 24 квітня 2019 року була залучена до матеріалів кримінального провадження, що стосувались лише ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - не була відкрита ОСОБА_6 ..

Таке доводить, що в цьому випадку порушення порядку складання обвинувального акту призвело до штучного обмеження ОСОБА_6 у реалізації його права на захист, а саме - передбаченого пунктом "b" частини 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод права мати час та можливість, необхідні для підготовки свого захисту.

30.4. Вони призводять до того, що наданий суду документ, створюючи лише окрему підставу для призначення підготовчого судового засідання, не дозволяє розпочати судовий розгляд.

Так він призводе до очевидного штучного звуження меж судового розгляду, адже стосується лише однієї особи з трьох осіб, яким в дійсності пред`явлене обвинувачення, та лише частини фактів, що підлягають дослідженню в межах цього кримінального провадження.

Та усунення такого становища не видається за можливе.

Так, задля його усунення необхідно розширити межі судового розгляду, що можливе лише шляхом залучення в матеріали цього кримінального провадження обвинувального акту відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Проте, таке долучення не є можливим. Так:

-об`єднання самих лише обвинувальних актів або залучення самого обвинувального акту до матеріалів іншого кримінального провадження діючим кримінально-процесуальним законодавством не передбачене;

-об`єднання кримінальних проваджень же в цьому випадку не є можливим, адже об`єднати можливо лише різні кримінальні провадження, але не одне кримінальне провадження в межах самого себе.

Суд також відзначає, що навіть залучення обвинувального акту щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до спільного розгляду із наданим судом обвинувальним актом, окрім того, що не є можливим з огляду на незаконність такого, призведе лише до того, що версія про вчинення злочину, що може бути сформульована завдяки такому, буде суперечливою.

Так, цією версію стверджуватиметься, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 спільно вчиняли злочини, як співвиконавці з визначенням "технічного розподілу функцій, за якого кожен співучасник мав виконувати певну роль щодо спільного вчинення на виконання завдань представника вказаної іноземної організації підривної діяльності проти України, що полягала у збиранні і передачі відомостей військового характеру щодо підрозділів ЗС України, суспільно-політичної обстановки у м. Миколаєві та безпосередньо у підрозділах ЗС України".

Проте,

-ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуватимуться, зокрема у вчиненні епізоду "спільної" з ОСОБА_6 злочинної діяльності 28 листопада 2017 року, хоча ОСОБА_6 у вчиненні цього епізоду не обвинувачуватиметься;

-ОСОБА_6 обвинувачуватиметься, зокрема у вчиненні епізоду "спільної" з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинної діяльності 07 квітня 2018 року, хоча ані ОСОБА_9 , ані ОСОБА_10 у вчиненні цього епізоду не обвинувачуватиметься.

До того ж, ОСОБА_6 обвинувачуватиметься у тому, що був залучений до сприяння тероризму ОСОБА_9 , хоча той у залученні Висоцького до сприяння тероризму не обвинувачуватиметься.

Отже, під час складання цього обвинувального акту органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням були істотно порушені вимоги пунктів 1, 2, 5 частини 2, пункту 3 частини 4 статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України, та такі порушення унеможливлюють подальше судочинство у справі.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України за таких обставин наявні в суді обвинувальні акти, як такі, що не відповідає вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України, слід повернути прокурору для усунення недоліків.
ІІ. Стосовно запобіжного заходу, обраного відносно кожного з обвинувачених.

31. В цьому випадку сутність обвинуваченого зводиться до того, що ОСОБА_6 , маючи зв`язки з представниками Російської Федерації та так званої "ДНР/ЛНР", спілкуючись із ними, передавав їм відомості, що становлять цінність для незалежності України.

Відомостей про те, що, припускаючи таке, органи досудового розслідування та публічне обвинувачення діяли нечесно, тобто - навмисно оговорюючи обвинуваченого, матеріали справи не містять.

Недоліки ж, допущені під час складання обвинувальних актів, містять здебільшого технічний характер та наведеного вище висновку суду не спростовують.

Отже, вказане припущення слід вважати обґрунтованим.

32. Обґрунтованість такого припущення, в свою чергу, дає підстави обґрунтовано стверджувати, що обвинувачений, маючи відповідні зв`язки, може вчинити дії щодо ухилення від досудового розслідування та суду, а також - продовжити попередню поведінку, тобто - продовжити вчиняти злочини.

Отже, наявними є передбачені законом ризики, що є достатнім для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

33. Обираючи запобіжний захід, який слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує й те, що, сутність встановленого судом ризику того, що ОСОБА_6 продовжить злочинну поведінку, з огляду на характер висунутого йому обвинувачення, полягає ні в чому іншому, як у тому, що він зможе вчиняти дії на шкоду територіальної цілісності та суверенітету України.

Такі дії на сучасному етапі розвитку Української державності мають надзвичайно негативний вплив на громадський порядок в державі.

За такого неналежне запобігання цьому ризику матиме вкрай негативні наслідки.

Найбільш ефективно запобігти такому ризику можливо лише шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому застосування цього запобіжного заходу в цьому випадку суд вважає виправданим необхідністю запобігти суспільним наслідкам, які можуть настати у разі звільнення обвинуваченого з-під варти.

34. Посилання захисту про можливість забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого шляхом застосування до нього домашнього арешту не містять "достатніх гарантій" того, що обвинувачений не продовжить попередню поведінку.

35. В той же час, оскільки обвинувачений не порушував запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі; не обвинувачується у вчиненні насильницьких дій та висунуте йому обвинувачення не вказує про те, що його дії призвели до загибелі людей, суд зобов`язаний визначити розмір застави, у разі внесення якої обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.

При цьому суд враховує сутність пред`явленої йому підозри, характер злочину, у якому він підозрюється, обставини цього кримінального провадження.
З огляду на таке суд вважає, що суму застави слід призначити у розмірі, який перевищує встановлені законом межі - у сумі 1.300.000 грн.

36. Прокурор просить обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Але оскільки такий запобіжний захід відносно ОСОБА_6 вже обраний, а подальше тримання обвинуваченого під вартою, як доведено вище, є виправданим та необхідним, суд вважає за необхідне продовжити його дію.

Прокурор просив обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Але таке суперечить наведеним вище вимогам діючого законодавства.

З огляду на таке суд вважає клопотання прокурора та захисту такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

1.Обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 - у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 28 - частиною 1 статті 111, 2 статті 28 - частиною 1 статті 258-3, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам статті 291 Кримінального Процесуального Кодексу України.

2.Клопотання прокурора та захисту - задовольнити частково.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 діб - до "28" вересня 2019 року включно.
Визначити розмір застави у сумі 1.300.000 /один мільйон триста тисяч/ грн., за умови внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти.

У разі звільнення ОСОБА_11 з-під варти покласти на нього, окрім загального обов`язку з`являтись у судові засідання, також такі обов`язки:

-одразу після звільнення повідомити органи досудового розслідування або суд /в залежності від стадії кримінального провадження/ про місце свого перебування та номер засобів зв`язку;

-повідомляти органи досудового розслідування або суд /в залежності від стадії кримінального провадження/ про місце свого проживання, його зміну, номери засобів зв`язку та їх зміну;

-не відлучатися з міста Миколаєва без дозволу органів досудового розслідування або суду /в залежності від стадії кримінального провадження/;

-утримуватися від спілкування у будь-який спосіб особисто або через третіх осіб із особами, що зазначені у реєстрі досудового розслідування, як свідки;

-носити електронний засіб контролю.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскарженою прокурором до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва.

Головуючий суддя = ОСОБА_1 =

Судді = ОСОБА_2 =

= ОСОБА_3 =