Провадження № 1-кс/344/6361/19
У Х В А Л А

09 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого,-

Встановив:

В скарзі вказано, що в провадженні слідчої ОСОБА_4 знаходиться кримінальне провадження №0001219 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України. Адвокат подав слідчому і прокурору клопотання про застосування до ОСОБА_5 , щодо якого адвокат здійснює захист, клопотання про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання і покладення обов`зків за ст. 194 КПК України під умовою відсутності медичних протипоказань для транспортування. Слідчою відмовлено в клопотанні адвоката. Адвокат вважає постанову невмотивованою, а тому просив суд визнати постанову слідчої від 26/06/2019 неправомірною та зобов`язати слідчу звернутися до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання.

Учасники кримінального процесуального спору не прибули в судове засідання, не подали суду клопотань з приводу їх неявки, не подали суду доказів наявності поважних причин неявки в судове засідання, не забезпечили явку їх уповноважених представників.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Судом встановлено наступні обставини.

19/06/2019 адвокатом ОСОБА_5 ОСОБА_8 складено клопотання про складення слідчою клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання і покладення обов`зків за ст. 194 КПК України.

26/06/2019 слідча ОСОБА_4 склала постанову про відмову в задоволенні клопотання, повний текст якої суб`єкт звернення суду не надав суду.

23/05/2019 складено консультативний висновок, заснований на припущеннях щодо можливостей перебігу захворювань ОСОБА_5 .

В ст. 303 КПК України передбачено перелік рішень, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Визнання постанов неправомірними не належить до відповідного переліку.

Відповідно до ст. 5 КАС України визнання рішень, дій, бездіяльності органів суб`єкта владних повноважень неправомірними, протиправними належить до компетенції адміністративних судів.

Таким чином скаржнику не гарантовано право на використання способів захисту за положеннями КАС України щодо рішень, дій, бездіяльності органів досудового розслідування.

В п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

В ст. 223 КПК України вказано, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Однак звернення слідчого до суду з клопотанням про визначення запобіжного заходу не належить до слідчих дій.

Таким чином адвокату законом не гарантовано право нав звернення до слідчої про складення і подання на розгляд суду клопотань про застосування запобіжного заходу.

Крім цього компетенція на погодження і подання суду клопотань зазначеного виду належить прокурору.

Відповідно до ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Незалежність слідчого в тому числі забезпечується положенням диспозиції ст. 343 КК України, в якій встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Так само відповідно до положення глави 18 КПК України адвокату не належить право на ініціювання звернення слідчого із клопотанням про визначення запобіжного заходу.

Таким чином адвокату не належить право на звернення до суду із оскарженням відмови слідчого в ініціюванні адвокатом звернення слідчого із клопотанням про визначення запобіжного заходу.

За цих обставин скарга не обґрунтована будь-якими належними правовими підставами, а тому вона є формою зловживання правом на звернення до суду. Однак національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантовано право на використання звернення до суду з метою зловживання процесуальними правами.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

У свою чергу у справі Європейського суду з прав людини "Preda and Dardari v. Italy" (1999) Суд вказав, що метою конвенції також є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією.

Таким чином положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не тільки не гарантовано можливість зловживати правами, а прямо заборонено відповідну поведінку.

При цьому Європейський суд з прав людини вказує, що елементом, передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява № 8848/80, п. 32).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Вайт та Кенеді проти Німеччини» (Waite and Kennedy v. Germany), заява № 26083/94, п. 54, ЕСПЛ 1999-I Суд повторює, що саме національні суди повинні тлумачити національне законодавство та надавати оцінку наданим їм доказам.

У рішенні у справі «Чопенко проти України» (п.62) ЄСПЛ повторно наголосив, що саме національні органи, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення національного законодавства. Проте суд повинен перевірити, чи спосіб, в який тлумачиться та застосовується національне законодавство, породжує наслідки, що відповідають принципам конвенції, як вони тлумачаться у світлі практики ЄСПЛ (див. пп.190, 191 рішення у справі «Scordino v. Italy (№1)»).

Отже скаргу не обґрунтовано правовими підставами, скаржником не доведено порушення органом досудового розслідування його права.

У свою чергу відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином процесуальним законом безпосередньо на скаржника покладено обов`язок доведення наявності у нього правових підстав на звернення до суду, обставин порушення органом досудового розслідування прав скаржника, що гарантовані процесуальним законом.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

Постановив:

в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 від 03/07/2019 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1