В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0004586 від 27.07.2019 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тасти-Талди Жанадалінського району, Тургайської області, р. Казахстан, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше не судимого, гр. Російської Федерації,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 2 ст. 162 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ :

27.07.2019, біля 09 год 30 хв, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп"яніння, перебуваючи в дворі будинків АДРЕСА_2 , під ча суперечки із дружиною ОСОБА_5 , яка виникла на грунті особистих неприязних стосунків з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс останній кухонною вилкою, яку тримав у кулаку правої руки, та кулаком правої руки, не менше шести ударів в область голови та правої руки, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я.

Крім того, 12.08.2019, біля 13 год 30 хв, ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп"яніння та перебуваючи в під"їзді будинку АДРЕСА_3 , біля дверей квартири АДРЕСА_4 , що належить на праві часткової власності ОСОБА_6 , достовірно знаючи про право особи на недоторканість житла, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину недоторканість житла та не допускає проникнення до нього не інакше як за вмотивованим рішенням суду, маючи умисел на незаконне проникнення до житла ОСОБА_6 , з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, залякуючи та погрожуючи їй фізичною розправою і, вимагав, щоб вона відчинила двері квартири. Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи висловлювати погрози останній, шляхом сильного ривка вхідних дверей, незаконно, всупереч волі власника, проник до вищевказаної квартири, чим порушив право ОСОБА_6 на недоторканість житла.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 125 КК України, як своїми умисними діями, які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров"я та за ч. 2 ст. 162 КК України - як своїми умисними діями, які виразилися у незаконному проникненні до житла, вчиненими із погрозою застосування насильства.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих, дослідженням протоколу огляду місця події та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав повністю, щиро покаявся, а за ч.2 ст. 162 КК України частково. При цьому підтвердив факт, що дійсно 27.07.2019, біля 09 год 30 хв, будучи в стані алкогольного сп"яніння, перебуваючи у дворі будинків АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 , під час конфлікту з дружиною ОСОБА_5 наніс їй тілесні ушкодження.

Крім того, 12.08.2019, біля 13 год 30 хв, він будучи в стані алкогольного сп"яніння та перебуваючи в під"їзді будинку АДРЕСА_3 , біля дверей квартири АДРЕСА_4 , що належить на праві часткової власності ОСОБА_6 , шляхом сильного ривка вхідних дверей, проник до вищевказаної квартири. При цьому вказує, що жодних погроз фізичною розправою та вбивством потерпілій не висловлював. Також обвинувачений пояснив, що конфлікт виник із-за того, що йому не дозволили побачитись із своєю дитиною. Попросив вибачення у потерпілих та просить суд не позбавляти його волі.

Не визнання обвинуваченим кваліфікуючої ознаки за ч. 2 ст. 162 КК України як - із погрозою застосування насильства є способом захисту обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила факт, що дійсно 27.07.2019. біля 09 год 30 хв, обвинувачений перебуваючи в дворі будинків АДРЕСА_2 під час суперечки, яка виникла на грунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс їй кухонною вилкою, яку тримав у кулаці правої руки та кулаком правої руки, не менше шести ударів в область голови та правої руки. В результаті вказаних дій вона отримала легкі тілесні ушкодження. Просить суд призначити обвинуваченому покарання судом на власний розсуд.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила факт, що дійсно 12.08.2019, біля 13 год 30 хв., обвинувачений, перебуваючи в під"їзді будинку АДРЕСА_3 , біля дверей квартири АДРЕСА_4 , з метою спричинення їй тілесних ушкоджень, залякуючи та погрожуючи фізичною розправою і вбивством, вимагав щоб вона відкрила двері. Коли вона відмовилась відкривати двері, ОСОБА_3 продовжуючи висловлювати їй погрози, шляхом сильного ривка вхідних дверей, незаконно всупереч її волі, проник до вищевказаної квартири, що належить їй на праві часткової власності. Вважає, що останній порушив її право на недоторканість житла гарантоване Конституцією України. Просить суд призначити обвинуваченому покарання судом на власний розсуд.

Відповідно до протоколу огляду місця від 12.08.2019, було оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_6 ( а.к.п. 128-140 т. 1).

Постановою слідчого ОСОБА_8 від 12.08.2019 було прилучено до провадження в якості речових доказів предмети схожі на ножі та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області ( а.к.п. 141).

Витрат по залучення експертів немає.

Цивільний позов по провадженню не заявлявся.

Відносно ОСОБА_3 обрана міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склади злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 2 ст. 162 КК України, і останній у їх вчиненні винен.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючою обставиною суд визнає вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп"яніння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, займався суспільно-корисливою працею. За час перебування в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" зарекомендував себе з позитивної сторони та виявив бажання займатись суспільно-корисливою працею. Вказане свідчить про те, що обвинувачений став на шлях виправлення, зарекомендував себе лише з позитивної сторони та щиро розкаюється з приводу вчиненого.

Що стосується негативної характеристики Дерманської сільської ради, то суд до неї відноситься критично та не бере до уваги. Як встановлено в ході судового розгляду, жодних адміністративних проступків обвинувачений не вчиняв, що свідчить відсутність рішення судів про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 перебуваючи тривалий час у шлюбі з ОСОБА_5 проявив себе як добропорядний сім"янин, люблячий чоловік та батько. До вищевказаних подій з дружиною були нормальні відносини. Про даний факт і свідчить те, що останній з травня 2018 року виховував свою малолітню дитину на час виконання дружиною трудових обов"язків.

Як пояснила потерпіла ОСОБА_6 , обвинувачений по відношенню до малолітньої дитини поводив себе коректно та виховував дитину у дусі любові та взаємоповаги, претензій до останнього не було.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, та обтяжуючу обставину, то суд прийшов до переконання, що ОСОБА_3 має бути призначене покарання з ізоляцією від суспільства в межах санкцій інкримінуємих статтей Кримінального Кодексу України у виді позбавлення волі, однак з відстрочкою виконання покарання з випробуванням, з іспитовим строком, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості злочинів, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи. За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

При призначенні вказаного покарання суд виходить також з того, що жодних матеріальних та моральних претензій потерпілі до обвинуваченого не заявляли. Суд також виходить з того, що потерпілі ввіряючи обвинуваченому малолітню дитину протягом тривалого часу рахували його добропорядним сім"янином, а тому суд вважає, що ОСОБА_3 є не настільки небезпечною особою, щоб позбавляти його волі, а тому саме таке покарання буде справедливим та законним.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 2 ст. 162 КК України та призначити покарання:

за ч. 2 ст. 125 КК України у виді одного року і одного місяця обмеження волі;

за ч. 2 ст. 162 КК України у виді двох років та шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді двох років та шести місяців позбавлення волі.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов"язки.

У відповідності до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов"язки: періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілих.

Звільнити ОСОБА_3 з під варти в залі суду негайно.

Обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною покидати житло за адресою АДРЕСА_1 з 22 год 00 хв до 07 год 00 хв. на строк до 03.01.2020.

Копію вироку для виконання направити органам Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Речові докази - предмети схожі на ножі, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області після набрання вироком законної сили повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілими, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та направити для виконання до ДУ "Рівненський слідчий ізолятор". Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1