УХВАЛА

10 грудня 2019 року
м. Київ

справа № 325/1471/18
провадження № 51-6030 ск 19

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржниками вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Суд касаційної інстанції (далі Суд) є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Тому, скаржники, заперечуючи законність судових рішень, мають конкретно вказати у чому полягають допущені, на їх думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.

Водночас слід мати на увазі, що в силу статей 433, 438 вказаного Кодексу Суд не уповноважений досліджувати докази, оцінювати їх з точки зору достовірності, перевіряти фактичні обставини кримінального провадження, а при перегляді оскаржених рішень виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

Однак, усупереч законодавчим приписам у поданій скарзі по суті заперечується достовірність окремих доказів, і не наведено обґрунтування саме явної несправедливості призначеного неповнолітньому засудженому покарання, з огляду на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України з урахуванням особливостей правозастосування ст. 75 цього Кодексу, а також дискреційних повноважень суду.
Також попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку, скаржники не зазначають, яких саме конкретних доводів апеляційної скарги потерпілих не було розглянуто і не надано на них вичерпної відповіді, у чому полягає незаконність ухвали і допущені порушення, які тягнуть за собою обов`язкове скасування згаданого рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на статті 370, 404, 405, 415, 419 вказаного Кодексу.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали особами, які подали касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 16 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити безруху і встановити строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3