Справа № 543/685/18
Провадження № 1-кп/539/48/2019
ВИРОК
Іменем України
30 травня 2019 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Онішки, Оржицького району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою:, АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, працюючого, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
25.04.2018 року близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_3 знаходився на вулиці Набережна поряд з господарством № 20 в с. Онішки Оржицького району Полтавської області разом із потерпілим ОСОБА_5 . Під час розмови у ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_5 , виник злочинний умисел на нанесення останньому тілесних ушкоджень.
Діючи по раптово виниклому злочинному умислу, спрямованому на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця ОСОБА_3 перебуваючи на проїжджій частині вулиці Набережна поряд з господарством АДРЕСА_3 , підійшов до ОСОБА_5 та наніс йому один удар кулаком кисті правої руки в область лівого ока, від чого ОСОБА_5 впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на умисне нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 підійшов до останнього, який в той час знаходився у лежачому положенні на спині, та умисно наніс один удар правою ногою ОСОБА_5 по його правій нозі в область великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини.
В результаті чого, своїми умисними злочинними діями ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 , тілесні ушкодження згідно з висновком судово-медичної експертизи № 142 від 18.05.2018 року у вигляді: закритого гвинтоподібного перелому правої великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням, ділянка блідо-рожевої депігментації шкіри в лівій виличній ділянці голови , яка утворилась від загоювання садна, вищезазначені ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо в указаний в ухвалі строк, і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, пояснив , що із сином потерпілого ОСОБА_8 в нього конфлікт. 25 квітня 2018 року він йшов до матері, яка живе по сусідству з потерпілим, для того щоб забрати їжу. На вулиці його побачив син потерпілого і з незрозумілих причин почав тікати від нього і кричати, що « ОСОБА_9 йде». Коли він проходив повз двір потерпілого, на якому знаходилась дружина Дворового і яка почала негативно висловлюватися на адресу його дружини, то побачив як ОСОБА_8 вибіг з хати із залізним прутом в руках і намагався накинутися на нього. Він, захищаючись, вихватив прут з рук потерпілого і викинув в город. В цей момент з власного подвір`я вибігла його матір та собака, яка почала гавкати і на нього, і на потерпілого, ОСОБА_8 почав відступати від собаки, собака на нього пригнула він впав спиною на ґрунтове покриття, і при цьому, можливо, він випадково наступив на ногу потерпілому. Дворовий після падіння сказав своїй дружині, що можливо він зламав ногу. Свідками конфлікту були його матір та дружина потерпілого, сина у дворі не було, він був на городі. Стверджував, що жодних ударів, в тому числі рукою в обличчя, він потерпілому не наносив, чи був синець на обличчі у потерпілого йому невідомо, оскільки було темно, до ліхтаря близько 6-7 метрів. В цей вечір він був взутий в гумові капці, які в нього, незважаючи на його клопотання, працівниками поліції не вилучались. Після зазначених подій він зайшов до будинку своєї матері, зателефонував до поліції і повідомив про напад на нього, але яке рішення було прийнято за його зверненням невідомо.
Незважаючи на те, що обвинувачений в судовому засіданні свою вину не визнав, його вина у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, потерпілого, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, поясненнями експерта в їх сукупності, з урахуванням такого.
Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В силу ст. 24 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
За вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно зі ст. 349 КПК України обсяг доказів, порядок їх дослідження вирішується з урахуванням думки учасників судового провадження.
Зважаючи на те, що ОСОБА_3 вину не визнав, з урахуванням думки учасників судового провадження, визнав за необхідне окрім допиту обвинуваченого, також допитати потерпілого, свідків, експерта, дослідити письмові докази.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, у обвинуваченого з його сином конфлікт, який розпочався приблизно рік тому. 25 квітня 2018 року близько 21.00 години його син забіг до хати переляканий і сказав, що за ним женеться ОСОБА_9 . Перед цим були постійні погрози з боку обвинуваченого на адресу його сина, такі як «урою, ти труп» тощо. Того вечора син гуляв в парку з іншими дітьми, побачив ОСОБА_9 і, побоючись його, побіг додому, ОСОБА_10 побіг за ним. Син забіг до хати, позакривав всі двері. Вони з дружиною вийшли на двір, побачили, що ОСОБА_10 проходить повз дім своєї матері, яка живе навпроти, не доходячи метрів 10-15 до хвіртки ОСОБА_10 кричав «Дімка, ти труп». Він спитав у ОСОБА_9 , що йому треба від його сина, а ОСОБА_10 впритул наблизився до його дружини, почав погрожувати, матюкатися. Він взяв прут, який стирчав біля хвіртки, оскільки відчував загрозу з боку обвинуваченого, та знову спитав, що той хоче від його родини. Потім, повернувшись до хвіртки, він відчув удар з правої сторони в скулу, потім ще один удар в щелепу, від чого він втратив рівновагу, почав «з`їжджати» по воротах і впав, а ОСОБА_10 при цьому намагався придавити його коліном. Вибігла зі свого двору матір обвинуваченого, намагалася відтягти свого сина, при цьому навіть розірвала на ньому одяг, але він продовжував добивати ногами. Він побачив, що нога зламана, стопа трималася лише на шкірі, а тому зміг тільки доповзти до веранди будинку. Зазначив, що ніяка собака з подвір`я матері обвинуваченого не вибігала. На дворі не було темно, так як вулиця освітлюється ліхтарем. Свідками цих подій були його дружина та син, які перебували на подвір`ї, матір ОСОБА_9 з`явилась коли він вже лежав на землі і кричав « ОСОБА_10 , що ти робиш?», а той добивав його ногами. Поліція приїхала, коли він вже лежав на каталці швидкої допомоги. Обвинувачений навіть відмовився допомогти дотягти його до карети швидкої допомоги, тільки матюкався, при цьому він був тільки в трусах, так як матір порвала його одяг, коли відтягувала сина від нього. Обвинуваченого він знає з дитинства, ОСОБА_11 взагалі не можна пити, він становиться звіром, одного разу був випадок, коли він зламав ногу своєму рідному брату, але про це не повідомляли поліцію.
Крім показань потерпілого, вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідків, які будучи безпосередньо допитаними у судовому засіданні у відповідності до положень параграфу 3 Глави 28 КПК України, зокрема, з урахуванням положень ст. 352 КПК України, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України, в тому числі й в частині дати, час, місця та способу вчинення злочину.
Свідок ОСОБА_12 , яка є дружиною потерпілого, суду пояснила, що обвинувачений є її дальнім родичем, а саме, сином троюрідного брата. 25.04.2018 року близько 21.00 год її син забіг додому переляканий і сказав, що за ним женеться ОСОБА_13 . ОСОБА_10 пройшов повз їхні ворота, повз будинку своєї матері. Почувши, що вони вийшли на двір, повернувся, почав негативно висловлюватися у її бік. Коли вона вийшла на вулицю, ОСОБА_10 підійшовши до неї впритул, кричав і розмахував руками, вона боялася, що він її вдарить, від нього було чутно сильний запах алкоголю. Чоловік вийшов з хвіртки на вулицю, взяв в руки прут і спитав ОСОБА_14 чого він хоче, а той відразу вдарив чоловіка у скулу, другим ударом у щелепу, чоловік впав, а ОСОБА_10 тримав його за шию і бив кулаками. Коли чоловік впав, то прикривав руками, в одній з яких був прут, очі, а ОСОБА_10 вихопив прут і відкинув його. Із сараю вибігла матір Жені, почала відтягувати свого сина, при цьому порвала на ньому футболку і штани, а ОСОБА_10 при цьому добивав її чоловіка ногами, можливо ще й наступив. Під час цих подій вулиця була освітлена ліхтарем, який знаходиться біля сараю Жениної матері. ОСОБА_15 матері обвинуваченого вибігла, коли та відкрила ворота, пару раз гавкнула та побігла в село. Швидка забрала її чоловіка в лікарню, наклали шину, наступного дня вона відправила чоловіка в ОСОБА_16 до лікарні, там його положили на витяжку, а у неділю зробили операцію. Після операції чоловік 1,5 місяці взагалі не міг пересуватися.
Свідок ОСОБА_17 , який є сином потерпілого, в судовому засіданні пояснив, що у нього з обвинуваченим були проблеми, той постійно до нього чіплявся, висловлювався нецензурною лайкою, бив. 25.04.2018 р. близько 21.00 год він відпочивав у парку, коли побачив на вулиці ОСОБА_9 , вирішив піти додому. Коли почув, як ОСОБА_9 за ним побіг, то побіг додому і розповів все батькам. На вулицю вийшла його матір, ОСОБА_10 почав її ображати, підійшов дуже близько, буквально навис над нею. Вийшов батько щоб заступитися за маму, при цьому взяв із собою прут. Женька начебто відійшов, а потім він почув звук удару, розгорнувшись побачив як ОСОБА_10 б`є батька в другий раз . Батько впав на спину, закриваючи очі руками, ОСОБА_10 вихопив прут, хватав батька за шию, бив по тулубу, по всій довжині ніг, і носком пинав, і зверху вниз. Потім матір ОСОБА_9 вибігла і почала відтягувати того від батька, який в цю мить крикнув «нога». ОСОБА_15 вибігала з двору матері обвинуваченого, але вона погавкала і побігла у бік сусідського будинку. Женя перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Свідок ОСОБА_18 , яка є матір`ю обвинуваченого, суду пояснила, що її син із сином потерпілого перебуває у поганих стосунках. 25 або 24 квітня вона зателефонувала синові задля того щоб той зайшов до неї за їжею. Перебуваючи на кухні, вона почула голос сина, потім побачила, як ОСОБА_10 стоїть напроти ОСОБА_19 . Вона не знає хто повалив Дворового чи собака, чи ОСОБА_10 коли вихватував палку. Собаку вона відкинула, в цей час ОСОБА_10 вихопив прут і тут впав ОСОБА_20 , потім встав і пішов додому. Вона весь час ОСОБА_14 тримала і говорила « ОСОБА_10 , заспокойся».
Свідок ОСОБА_21 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що є співмешканкою обвинуваченого. 25.04.2018 року близько 21.00 год ОСОБА_10 пішов до матері за їжею. Через деякий час вона почула сильні крики зі сторони будинку матері ОСОБА_11 . Потім зателефонував ОСОБА_10 , сказав, що коли він проходив повз будинку ОСОБА_8 , вийшла ОСОБА_8 і почала лаятися на нього, він відповів щоб дивилися на себе і відразу на нього накинувся Дворовий із металевим прутом.
Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що 25.04.2018 року приїхав на виклик, потерпілий знаходився у власному будинку, при пальпації він виявив крепетацію кістки. Він провів знеболення, наклав шину. Потерпілий казав йому, що це сусід наніс тілесні ушкодження через сварку, казав, що той у нього на нозі тупцювався.
Незважаючи на позицію захисту, суд не вбачає підстав для визнання показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_17 недостовірними, оскільки вони є логічними та послідовними, узгоджуються між собою. Аналізуючи зміст показань вказаних свідків в частині обставин, які вони сприймали особисто, суд визнає їх належними, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також не вбачає підстав для визнання їх недостовірними та недопустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Оцінюючи показання свідка захисту ОСОБА_18 , суд приходить до висновку, що вони не спростовують обставин вчинення злочину. Свідок є матір`ю обвинуваченого, а тому могла бути зацікавленою охарактеризувати ОСОБА_3 з позитивної сторони, а ОСОБА_5 з негативної. Більш того, покази даного свідка є плутаними, нелогічними, непослідовними, а подекуди протирічать навіть показанням самого ОСОБА_3 . Покази свідка ОСОБА_21 суд визнає неналежними, оскільки всі обставини їй відомі лише зі слів самого обвинуваченого.
Також винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, підтверджується письмовими доказами, що були безпосередньо досліджені судом, а саме:
- рапортом інспектора чергового Оржицького ВП Лубенського відділу ГУНП в Полтавській області, який доповів, що під час його чергування о 22. год. 07 хв. 25.04.2018 року до чергової частини поступило повідомлення по телефону, про те, що 25.04.2018 року в с. Онішки по вул.Набережній Оржицького району гр. ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 ( а.с.140, 1 том);
- актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 122 від 07.05.2018 року, складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_23 , згідно якого у ОСОБА_5 встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного перелому правої великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням, ділянка блідо рожевої депігментації шкіри в лівій виличній ділянці голови, яка утворилася від загоювання садна, вищезазначені ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо в указаний в направленні строк і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості (а.с. 143, том 1);
- висновком експерта № 142 від 18.05.2018 р., складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_23 , згідно якого у ОСОБА_5 встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритого гвинтоподібного перелому правої великогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням, ділянка блідо рожевої депігментації шкіри в лівій виличній ділянці голови, яка утворилася від загоювання садна, вищезазначені ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), можливо в указаний в ухвалі строк, при чому в ділянку голови було спричинено не менш 1 травматичного діяння і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (т. 1 а.с. 145);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.05.2018 року, складеного слідчим СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_24 , згідно якого свідок ОСОБА_17 показав та розказав, як ОСОБА_3 , на своєму подвір`ї, де він проживає разом із потерпілим ОСОБА_5 , під час сварки наніс останньому кулаком правої руки удар в обличчя, після чого він упав, а ОСОБА_3 лівою рукою тримаючи за шию батька, наніс 7 ударів в обличчя в різні його частини. Після чого ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5 2 удари носаками ноги по тулубу та 2 удари носаками по ногам. (т. 1 а.с. 151-155);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.05.2018 року, складеного слідчим СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_24 , згідно якого свідок ОСОБА_12 показала та розказала, як ОСОБА_3 , наносив удари руками та ногами по тілу та ногам ОСОБА_5 ( т.1 а.с.156-160);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.05.2018 року, складеного слідчим СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_24 , згідно якого потерпілий ОСОБА_5 показав та розказав, як ОСОБА_3 наносив удари руками та ногами по його тілу та ногам (т. 1 а.с.161-170);
- висновком експерта № 144 від 17.05.2018 року, складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_23 , згідно якого покази ОСОБА_5 , дані ними під час допиту в якості потерпілого від 08.05.2018 року та під час проведення з ним слідчого експерименту в якості потерпілого від 11.05.2018 р., покази ОСОБА_17 , дані ним під час допиту в якості свідка від 08.05.2018 р. та під час проведення з ним слідчого експерименту в якості свідка від 08.05.2018 р., покази ОСОБА_12 , дані нею під час допиту в якості свідка від 08.05.2018 р. та під час проведення з нею слідчого експерименту в якості свідка від 08.05.2018 р. в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 172);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2019 року, складеного слідчим СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_24 , згідно якого обвинувачений ОСОБА_3 показав та розказав, як він ненавмисно наступив ОСОБА_5 на ногу, після чого той впав та вдарився лівою стороною скроні об хвірточку та впав на землю (т. 2 а.с.4-12);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2019 року, складеного слідчим СВ Оржицького ВП Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_24 , згідно якого свідок ОСОБА_18 показала та розказала в якому положенні ОСОБА_5 знаходився на землі в той момент, коли вона підійшла та як вона тримала свого сина ОСОБА_3 (т. 2 а.с.14-20);
- висновком експерта № 63 від 05.03.2019 року, складеного судово-медичним експертом Лубенського міжрайонного відділення Полтавського обласного бюро СМЕ ОСОБА_23 , згідно якого: покази ОСОБА_3 дані ним під час проведення з ним слідчого експерименту в якості обвинуваченого від 12.02.2019 р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та не відповідають стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 з врахуванням віку та ваги потерпілого; покази ОСОБА_18 дані нею під час проведення з нею слідчого експерименту в якості свідка від 12.02.2019 р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 вона не бачила; покази ОСОБА_5 , дані ним під час проведення з ним слідчого експерименту в якості потерпілого від 26.04.2018 р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень; покази ОСОБА_12 дані нею під час проведення з нею слідчого експерименту в якості свідка від 26.04.2018 р., в цілому не протирічать даним судово-медичної експертизи ОСОБА_5 в частині давності, характеру та механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Беручи до уваги локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених при судово медичній експертизі ОСОБА_5 можна вважати, що можливість самостійно підвестися та пройти певну відстань потерпілому після спричинення йому вищезазначених тілесний ушкоджень не виключається.(т.2 а.с.53-54).
Допитаний за клопотанням сторони захисту експерт ОСОБА_23 в суді підтвердив свій висновок від 18.05.2018 р. та відповів на всі запитання сторони захисту. Так, експерт пояснив, що перелом у потерпілого не міг виникнути внаслідок падіння з висоти власного росту на землю та випадкового наступання на ногу.
При оцінці допустимості доказів за ч.1 ст.122 КК України суд, здійснюючи системний аналіз чинного кримінального процесуального законодавства, приходить до наступного.
Частиною 3 статті 62 Конституції України визначено, що вина особи має доводитись в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відноситься принцип законності, який поміж іншого визначає, що закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати кримінальному процесуальному кодексу 2012 року. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому кодексу (ст.7,9 КПК України).
Визнання обвинуваченого винним у вчиненні злочину за умови доведеності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку його вини надійно захищає його від необґрунтованого, свавільного притягнення до кримінальної відповідальності.
Виходячи з вимог ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Недопустимими, серед іншого, є докази, отримані внаслідок істотних порушень прав людини і основоположних свобод, а такими суд зобов`язаний визнавати, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов ( ч.1 та п.1 ч.2 ст.87 КПК України).
Захисником подано клопотання про визнання висновку експерта № 63 від 05.04.2019 р. недопустимим доказом. З цього приводу суд зазначає, що висновок експерта відповідає вимогам ст.ст. 101 та 102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, грунтуються на допустимих доказах. Щодо зауважень захисника з приводу самостійного витребування експертом медичної документації від слідчого, суд зауважує, що експертом витребувалась рентгенограма ОСОБА_5 від 25.04.2018 р., яка вже досліджувалась експертом при судово-медичному дослідженні 04-07.05.2018 року. Всі інші доводи захисту щодо вказаного висновку експерта є необґрунтованими та фактично зводяться до незгоди з висновками експерта через їх невідповідність версії обвинуваченого.
Також захисник просив визнати недопустимими доказами фототаблиці до протоколів слідчих експериментів з участю ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , оскільки на них немає демонстрації нанесення ударів у «виличну область голови», як слідує з висновку експерта. Суд зазначає, що за вказаних підстав визнання доказів недопустимими не ґрунтується на кримінальному процесуальному законі.
Суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що його винуватість повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.
Суд констатує, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повною мірою, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні покарання суд керується вимогами ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р. та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, особу винуватого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, обвинуваченим вчинено злочин, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, не судимий, з 01.04.2019 р. працює підсобним робітником, не одружений, утриманців не має, характеризується посередньо, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Також суд зважає й на особливості даного конкретного злочину і обставини його вчинення, поведінку обвинуваченого під час судового розгляду. Так, навіть враховуючи позицію обвинуваченого щодо можливого неумисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, у ОСОБА_3 відсутнє будь-яке каяття або жаль з приводу травмування людини пенсійного віку внаслідок його дій, також було відсутнє бажання надання будь-якої допомоги потерпілому, не кажучи вже про відшкодування шкоди.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України суд не вбачає.
Обставини, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
Згідно досудової доповіді від 12.07.2018 року ризик вчинення повторного правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середній.
Наведені факти, на переконання суду, дають підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Вирішуючи питання щодо цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.
Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Згідно положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З положень ч.ч.1,2 ст. 1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина його є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 122 від 01.05.2018 року, обвинуваченим ОСОБА_3 25.04.2018 року потерпілому ОСОБА_5 були завдані тілесні ушкодження.
Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвому становищі, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілого ОСОБА_5 надані ним під час судового розгляду, та доводи, викладені ним у якості обґрунтування своїх вимог у мотивувальній частині цивільного позову, а також пояснення обвинуваченого і фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що в результаті скоєних злочинів потерпілий дійсно зазнав моральних, душевних страждань та потребує часу на відновлення свого психоемоційного стану.
Водночас заявлена цивільним позивачем ОСОБА_5 сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, тож, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про достатність відшкодування моральної шкоди на суму 30 000,00 грн.
Запобіжний захід не обирався і підстав для його обрання не вбачається.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 128,349,370,373,374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокуророві.

Суддя Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1