Номер провадження: 11-сс/813/1569/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004375 від 17 серпня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.270, ч.2 ст.172 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2019 року було задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майнау кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004375 від 17 серпня 2019 року та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, у тому числі на об`єкти нерухомості, транспортні засоби, гроші, валютні цінності, криптовалюту, цінні папери, майнові права, корпоративні права, та інше майно, яке належить на праві, спільної сумісної чи часткової власності ОСОБА_8 , у тому числі на:

-корпоративні права та цінні папери, у юридичних осіб ТОВ "ДІНАРЕ", ; ПП «ДАГДА-2013», ; ВАТ "ОДЕСАРЕМЕЛЕКТРО-ТРАНСПОРТ" , ТО "ЦЕНТР ЗАХИСТУ ІНВАЛІДІВ" ;

-квартиру № 74-А на бульварі Лідерсівському, буд.9-А у м.Одесі (реєстраційний номер об`єкту 01);

-квартиру № 74 на бульварі Лідерсівському, буд.9-А у м.Одесі (реєстраційний номер об`єкту 01);

-квартиру № 74 на бульварі Лідерсівському, буд.9-А у м.Одесі (реєстраційний номер майна 27369664);

-квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту 01);

-парковочне місце №29, розташоване за адресою: м.Одеса, бульвар Лідерсівський, буд.9-А (реєстраційний номер майна 21177108).

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтували тим, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтовано, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування істотних порушень вимог кримінального процесуального закону захисники зазначили, що клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею з порушенням територіальної підсудності, оскільки клопотання, на їх думку, повинно було розглядатися в Приморському районному суді м. Одеси, в межах територіальної юрисдикції якого розташовано слідче управління ГУНП в Одеської області, а не за місцем реєстрації ГУНП в Одеської області.

При цьому, мотивуючи невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження захисники зазначили про те, що:

-в клопотанні прокурора не доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , оскільки не зазначено, з яких підстав ОСОБА_8 несе відповідальність за порушення правил пожежної безпеки на об`єкті;

-також прокурор безпідставно зазначив, що арешт майна необхідний для забезпечення поданого цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 , оскільки прокурор не має право подавати клопотання про арешт майна в інтересах потерпілої;

-в матеріалах провадження відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_12 є донькою загиблої ОСОБА_13 ;

-доданий цивільний позов, не відповідає вимогам закону, так як складений російською мовою, не має реквізитів та у ньому не зазначенні правові підстави, для задоволення позовних вимог;

-в клопотанні прокурор не довів необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_8 .

Крім того, захисники зазначили, що оскаржувана ухвала містить посилання на докази, які не були дослідженні в судовому засіданні, а саме слідчий суддя посилається на копію повідомлення про підозру, у той час, як в матеріалах провадження вона відсутня. При накладенні арешту слідчий суддя не з`ясував обставини щодо обґрунтованості зазначеного у цивільному позові розміру завданої шкоди.

Слідчий суддя також не взяв до уваги, що у ОСОБА_8 є дружина та двоє неповнолітніх дітей, які користуються правами на житло, та з деякого майна отримують грошові кошти для існування та для підтримання майна у належному стані.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням прокурора, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарг.

При цьому апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто слідчим суддею з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки, на думку захисників ОСОБА_8 , клопотання прокурора про арешт майна повинно було розглядатися в Приморському райсуді м.Одеси, в межах територіальної юрисдикції якого розташовано слідче управління ГУНП в Одеської області.

Так, з наданих до апеляційного суду матеріалів вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004375 від 17 серпня 2019 року здійснюється Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області.

Наказом Голови Національної поліції України за № 907 від 28.08.2018 року були внесені зміни до наказу Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 16 «Про визначення місцезнаходження територіальних органів Національної поліції», відповідно до яких абзац 16 пункту 1 викладено в такій редакції «Головне управління Національної поліції в Одеській області за адресою: вул. Академіка Філатова, 15-А, м.Одеса, Одеська область, 65080;»

Відповідно до наказу начальника Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_14 . Положення про Слідче управління Головного управління, затверджене наказом ГУНП №3381 від 29.12.2016 року було доповнено п.3.3 наступного змісту: «3.3.Офіційна адреса слідчого управління ГУНП в Одеській області: вул. Академіка Філатова, 15-а м. Одеса, Одеська область, 65080».

За таких обставин, офіційна адреса вказаного органу досудового розслідування територіально знаходиться на території Київського районну м.Одеси, а тому слідчі слідчого управління ГУНП в Одеській області з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження звертаються саме до Київського районного суду м.Одеси, в межах територіальної юрисдикції якого, знаходиться офіційна адреса органу досудового розслідування.

При цьому посилання сторони захисту на те, що слідчі СУ ГУНП в Одеській області здійснюють досудове розслідування лише за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 8 є безпідставними, оскільки стороною захисту не надано доказів того, що слідчі зазначеного органу досудового розслідування не здійснюють свою діяльність за місцем реєстрації ГУНП в Одеській області, структурним підрозділом якого являється Слідче управління.

В свою чергу, ч. 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що на теперішній час слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004375 від 17 серпня 2019 року за фактом порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки у готелі "Токіо Стар", розташованому по вул. Водопровідна, 1 в м. Одесі. внаслідок чого виникла пожежа, яка спричинила загибель 9 осіб та ще більше 10 осіб отримали тілесні ушкодження (опіки).

За результатами досудового розслідування 18 серпня 2019 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України.

Серед загиблих внаслідок пожежі є громадянка Австралії ОСОБА_15 , ( ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_12 ( ОСОБА_17 ) донькою загиблої ОСОБА_13 , у зв`язку із загибеллю її матері в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » заявлено цивільний позов щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 628 282, 5 грн. та моральної шкоди 1 млн. доларів США, що за курсом НБУ складає 25 млн. 131 тис. 300 грн.

Крім того, представником потерпілої ОСОБА_12 ( ОСОБА_17 ) адвокатом ОСОБА_18 23 серпня 2019 року заявлено клопотання про вжиття процесуальних заходів щодо накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення цивільного позову.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно належне підозрюваному ОСОБА_8 прокурор обґрунтував його тим, що арешт накладається з метою забезпечення цивільного позову потерпілої про стягнення шкоди, заданої злочином.

Слідчий суддя погодився з доводами прокурора, викладеними в його клопотанні про арешт майна та задовольнив його.

Проте, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про те, що клопотання прокурора про арешт майна не в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Перевіривши зміст клопотання про прокурора ОСОБА_6 про арешт, майна апеляційний суд встановив, що прокурор просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_8 на праві, спільної сумісної чи часткової власності, що суперечить положенням п.2 ч.2 ст.171 КПК України, де чітко зазначено, що у клопотанні про арешт майна повинні бути зазначені перелік і види майна, що належить арештувати. Тобто, перелік майна, на яке необхідно накласти арешт має бути чітким і конкретизованим.

Крім того, з клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що підставою для звернення до слідчого судді з таким клопотанням стало звернення потерпілої ОСОБА_19 з цивільним позовом про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину.

Разом з тим, до клопотання прокурора не додано жодних документів, які б підтверджувати родинний зв`язок загиблої громадянки Австралії ОСОБА_15 , ( ОСОБА_20 ) з особою, яка заявила цивільний позов ОСОБА_12 ( ОСОБА_17 ).

Крім того, ОСОБА_12 ( ОСОБА_17 ) заявила цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 628 282, 5 грн. та моральної шкоди 1 млн. доларів США, що за курсом НБУ складає 25 млн. 131 тис. 300 грн., натомість прокурором до клопотання не додано документів жодних доказів на його обґрунтування.

В свою чергу прокурор звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_8 не обґрунтував співрозмірність вартості майна яке йому належить та на яке прокурор просив накласти арешт, розміру вимог заявленого цивільного позову.

При цьому апеляційний суд враховує те, що на даному етапі кримінального провадження іншими потерпілими цивільні позови не заявлені.

Проте, слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора допустив неповноту судового розгляду, не дав належну оцінку зазначеним істотним недолікам та задовольнив його в повному обсязі.

Так, слідчий суддя, наклавши арешт на все (будь-яке) майно підозрюваного ОСОБА_8 , не конкретизував перелік цього майна, не перевірив чи існують у даному кримінальному провадженні правові підстави для заявлення ОСОБА_21 ( ОСОБА_17 ) цивільного позову. Також в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не обґрунтована співрозмірність вартості майна, на яке накладено арешт розміру заявленого ОСОБА_21 позову, не надана оцінка необхідності такого ступеня втручання у право власності інших співвласників арештованого майна, в тому числі неповнолітніх дітей ОСОБА_8 ..

Крім того, в порушення ч.4 ст.173 КПК України слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не визначив спосіб накладення арешту.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя розглянувши клопотання прокурора про арешт майна не дав належну оцінку його невідповідності вимогам, передбаченим ст. 171 КПК України та передчасно вирішив питання про арешт майна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя при розгляді клопотання прокурора про арешт майна допустив неповноту судового розгляду, яка в свою чергу призвела до невідповідності його висновків фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали апеляційного суду.

В свою чергу клопотання прокурора не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки належним чином не обґрунтоване та не доводить необхідність такого ступеня втручання у право власності підозрюваного ОСОБА_8 та інших співвласників майна.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст.409 КПК України передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення
Пункт 1 ч. 1 ст. 411 КПК України передбачає, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали якою клопотання прокурора про арешт майна слід повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409 - 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року

про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004375 від 17 серпня 2019 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.270, ч.2 ст.172 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004375 від 17 серпня 2019 року повернути прокурору процесуальному керівнику для усунення недоліків, викладених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду, протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3