ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:
Головуючого, суддіОСОБА_1 ,

Суддів:ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
обвинуваченогоОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 липня 2019 року по кримінальному провадженню № 0000533 від 01 квітня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 358 ч.1, 358 ч.4 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Молдова, мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з вищою освітою, не працюючий, розлучений, раніше не судимий на підставі ст. 89 КК України, -
Головуючий у І інст. ОСОБА_7 ; Єдиний унікальний номер 725/3237/19; суддя-доповідач ОСОБА_1 ; провадження № 11-кп/822/389/19; катег.: ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

засуджений:
- за ч.1 ст. 358 КК України на 2 (два) роки обмеження волі;
- за ч.4 ст. 358 КК України 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточна міра покарання ОСОБА_6 призначена у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, якщо він протягом одного року шість місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання або роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави, судові витрати пов`язані з проведенням експертиз в сумі 785 гривень 05 копійок.
Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувався.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що виготовив посвідчення водія, приблизно у 2018 році за допомогою комп`ютерного обладнання та оргтехніки наніс на іграшковий (сувенірний) бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 своє фотографічне зображення та ідентифікаційні дані і категорії, що дають дозвіл на керування транспортним засобом В,В1,С,С1 і використовував підроблене посвідчення водія до 20 години 00 хвилин 31.03.2019 року, до вилучення його в ході перевірки працівниками поліції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене йому покарання, застосувати до нього найменш суворе покарання передбачене санкціями ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України посилаючись на те, що він повністю визнав свою вину у вчинених злочинах щиро розкаявся у їх скоєнні, сприяв розкриттю злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, міркування прокурора про залишення вироку суду без змін, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.
Винуватість ОСОБА_6 у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права з метою використання його підроблювачем та використанні завідомо підробленого документа, за обставин зазначених у вироку, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції, доказами, яким дана правильна юридична оцінка і не оспорюється в апеляційній скарзі.
Водночас, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді двох років обмеження волі, явно не відповідає тяжкості скоєного злочину та його особі.
Так, у відповідності до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочинів, що настали, тощо).
З кримінального провадження видно, і це суд першої інстанції визнав у вироку, що обвинувачений раніше не судимий на підставі ст. 89 КК України, вчинив два злочини невеликої тяжкості, повністю визнав свою вину у вчинених злочинах, щиро розкаявся у їх скоєні, внаслідок чого суд розглянув справу із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КК України, матеріальну шкоду вчиненими злочинами заподіяно не було.
Крім цього, згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли санкція закону , за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення повинно бути вмотивовано у вироку.
В порушення цих вимог, незважаючи на те, що санкція ст.ст. 358 ч.1, 358 ч.4 КК України наряду з обмеженням волі передбачає і більш м`яке покарання у виді штрафу, суд у вироку призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі не мотивував.
У відповідності до ст. 5 КК України, штраф є більш м`яким покаранням ніж обмеження волі, тому колегія суддів з урахуванням обставин вчинення обвинуваченим злочину та даних про його особу, вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу.
На думку колегії суддів, призначення ОСОБА_6 реального покарання у виді штрафу не погіршить його становища, оскільки застосування до покарання у виді обмеження волі ст. 75 КК України не входить до поняття покарання, а відноситься до звільнення від нього та його відбування.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 409, 413, 414, 418 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 липня 2019 року, щодо ОСОБА_6 , змінити.
Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ст. 358 ч.1 КК України визначивши його у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ст. 358 ч.4 КК України визначивши його у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначити у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
В решту частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий, суддя[підпис]ОСОБА_1
Судді:
[підпис]ОСОБА_2
[підпис]ОСОБА_3

Копія, згідно з оригіналом
Суддя
Чернівецького апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
03.09.2019 М. П. (підпис)