Справа № 156/577/17 Провадження №11-кп/802/10/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої, законного представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000253, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 , в його інтересах захисника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_12 та її представника ОСОБА_9 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 02 березня 2018 року щодо ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, працюючий електромеханіком ВП «Ковельська дистанція сигналізації і зв`язку» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця», раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.
Строк відбування покарання обвинуваченому постановлено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілої, законного представника цивільних позивачів ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 завданої злочином моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 завдану їй моральну шкоду в розмірі 50000 грн..
Стягнуто з ОСОБА_11 на корись ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_14 в розмірі 50000 грн..
Стягнуто з ОСОБА_11 на корись ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_15 в розмірі 50000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 5000 грн. судових витрат на правову допомогу.
Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду ОСОБА_11 визнано винним та засуджено за те, що він 22 грудня 2016 року о 19 годині 20 хвилин, всупереч вимогам п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4, 12.9 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ауді-А6» р.н. Республіки Польща НОМЕР_1 , рухаючись в с. Литовеж, Іваничівського району по автодорозі сполученням «Ковель-Жовква», перед перехрестям вулиць Івана Франка та Шевченка, в напрямку м. Нововолинськ, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху автомобіля в межах населеного пункту був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість транспортного засобу аж до зупинки з моменту виникнення небезпеки, а саме пішохода ОСОБА_16 , який рухався по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво відносно руху автомобіля і якого водій об`єктивно спроможний був завчасно виявити, допустив наїзд на останнього.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_17 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 156 від 22 грудня 2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді набряку головного мозку при ушкодженні мозку при переломі склепіння та основи черепа, від яких помер.
Зазначена дорожньо-транспортна пригода та її наслідки перебувають в прямому причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_18 п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4, 12.9 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України.
В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі через м`якість. Також не погоджуються із вироком суду в частині вирішення цивільного позову. Просять вирок суду скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_18 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а також накласти арешт на автомобіль марки Ауді А6 р.н. НОМЕР_2 , що зареєстрований у Республіці Польща.
В суді апеляційної інстанції потерпіла та її представник змінили вимоги апеляційної скарги та просили не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_18 та збільшити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в рахунок малолітніх дітей загиблого. Одночасно апелянти відмовились від свого клопотання про накладення арешту на автомобіль.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичних обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає, вирок суду в частині призначеного покарання є надто суворим. Посилається на те, що після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений викликав швидку допомогу та працівників поліції, щиро розкаявся у вченому, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно частково відшкодував завдану потерпілим шкоду, раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює, за місцем роботи та навчання характеризується виключно позитивно. Потерпілі на позбавленні волі не наполягали. Просить вирок змінити, звільнити ОСОБА_11 від призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 посилається на ті ж самі доводи що і його захисник, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши його від відбування покарання з встановленням іспитового строку.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, а змінену апеляційну скаргу потерпілої та її представника визнали частково і просили застосувати щодо обвинуваченого інститут звільнення від відбування покарання, міркування потерпілої та її представника, які змінені вимоги апеляційної скарги підтримали і просили не позбавляти волі обвинуваченого та збільшити стягнути завдану моральну шкоду у більшому розмірі, прокурора, яки заперечив проти поданих апеляційних скарг і просив вирок суду залишити без змін, потерпілу ОСОБА_8 , яка щодо вирішення апеляційних скарг поклалася на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вчинення ОСОБА_11 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація є правильною.
При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та змінені вимоги апеляційної скарги потерпілої і її представника в частині застосування щодо обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробування є слушними і заслуговують на увагу.
Згідно приписів ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так й іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Вказаних вимог закону при призначенні ОСОБА_11 покарання суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника, що суд першої інстанції не з достатньою повнотою врахував пом`якшуючі покарання обставини та особу винного є необґрунтованими, оскільки призначаючи покарання, суд врахував як пом`якшуючі, так і відсутність обтяжуючих покарань обставин, дані щодо особи обвинуваченого, думку потерпілої заслуговують на увагу.
Так, як вбачається з оскаржуваного рішення, при призначенні ОСОБА_11 покарання місцевим судом не вказано та не в повній мірі враховано дані, що характеризують особу засудженого, обставини, які пом`якшують покарання, це зокрема щире каяття, часткове відшкодування завданої шкоди, те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наявність на утриманні малолітньої дитини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і обставини справи, які давали підстави для застосування ст.75 КК України.
Також по справі встановлено, що ОСОБА_11 свою винуватість визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, просив потерпілих вибачення, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, як особа, яка має багато друзів та користується авторитетом серед жителів сіл сільської ради, за характером спокійний, врівноважений, готовий завжди прийти на допомогу. Має постійне місце роботи.
Шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_8 ОСОБА_11 відшкодував, що підтверджується відповідними розписками потерпілої.

В суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_7 та представник адвокат ОСОБА_9 змінили вимоги своєї апеляційної скарги та просили не позбавляти волі обвинуваченого.

Отже, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_11 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
За таких обставин, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , відсутність обставин, які обтяжують покарання, щире каяття, відшкодування завданої шкоди потерпілій ОСОБА_8 , вищенаведені дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, який хоча і відноситься до категорії тяжких злочинів, проте вчинений з необережності, прохання апелянтів ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_9 , які просили не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_11 , апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_11 можливо без ізоляції від суспільства, із звільненням його від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку суду апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.
Доводи потерпілої та її представника про стягнення судом необґрунтовано малого розміру моральної шкоди є слушними і заслуговують на увагу.
Відповідно до п.1 ст.23 ЦК України, роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При розгляді цивільного позову і визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі.
Обговорюючи питання про визначення розміру моральної шкоди, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував, що внаслідок вчиненого обвинуваченим ОСОБА_11 злочину настала смерть ОСОБА_16 , потерпіла ОСОБА_7 втратила чоловіка, а потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 батька.

Втратою близької людини потерпілим завдана моральна шкода, яка виразилась у глибоких душевних стражданнях і призвела до вимушених та незворотних змін у їхньому житті.
Тому із урахуванням глибоких душевних страждань, вимушених та незворотних змін у житті потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , втрати ними батька, які настали в результаті вчинення обвинуваченим злочину, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди в їх користь необхідно збільшити.
При збільшення розміру відшкодування моральної шкоди в користь потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 апеляційний суд враховує положення ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував вимоги ст.23 ЦК України щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, а саме глибину фізичних та душевних страждань вимушених та незворотних змін у житті потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а тому, приймаючи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та викладені вище вимоги законодавства України з цього приводу, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд апеляційної інстанції вважає необхідним збільшити розмір відшкодування потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_15 моральної шкоди до 150 000 грн. кожній.
З огляду на викладене вище, вирок суду першої інстанції підлягає також зміні і в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а апеляція потерпілої та її представника частковому задоволенню.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги про повне задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування завданої моральної шкоди, то вони є безпідставними.
Так, в своїй позовній заяві ОСОБА_7 просила стягнути з обвинуваченого в її користь моральну шкоду в розмірі 55 020 гривень.
Вироком суду дані позовні вимоги задоволені частково і стягнуто з ОСОБА_11 в користь потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.
З таким рішенням місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.
При вирішення цивільного позову в цій частині судом повністю дотримано вимог ст.23 ЦК України, принципів розумності, виваженості і справедливості та враховано всі обставини, на які посилається в апеляційній скарзі в цій частині потерпіла ОСОБА_7 та її представник.
Тому вирок місцевого суду в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_7 слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 02 березня 2018 року щодо ОСОБА_19 змінити.
Залишити призначене судом ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Стягнути з ОСОБА_11 на корись ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_14 в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_11 на корись ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином малолітній ОСОБА_15 в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: