Справа № 345/568/18
Провадження № 11-кп/4808/124/19
Категорія ст. 119 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001627, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 11 січня 2019 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 119 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, інваліда 3-ї групи, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимої,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 вважає, що призначене його підзахисній судом першої інстанції покарання у виді трьох років позбавлення волі за своєю суворістю не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винної, а тому в цій частині вирок суду підлягає зміні. Зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі не враховано те, що вся доказова база у кримінальному провадженні побудована на визнавальних показах ОСОБА_8 , окрім цього не враховано самих обставин справи, а саме те, що обвинувачена нанесла потерпілому ОСОБА_11 тільки один удар ножем, і то в той момент, коли вона намагалася його від себе відштовхнути, її протиправна поведінка була спровокована поведінкою потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, і який спровокував конфлікт. Вказує, що ОСОБА_8 являється інвалідом ІІІ групи, має на утриманні малолітню дитину.

Просить змінити вирок Калуського міськрайонного суду від 11.01.2019 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 та призначити їй покарання не пов`язане із позбавленням волі чи обмеженням волі.

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 11 січня 2019 року, ОСОБА_8 визнано винуватою за ст. 119 ч.1 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання вказано рахувати з моменту приведення вироку у виконання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні вбивства через необережність, за наступних обставин.

09.12.2017 року близько 13 годин ОСОБА_8 знаходилась за місцем свого проживання , що в АДРЕСА_2 , разом із своїм співмешканцем ОСОБА_11 .

В період, коли вона перебувала в приміщенні кухні, і сидячи на табуретці кухонним ножем очищувала лушпиння картоплі, зайшов ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, та розпочав побутовий конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_11 став шарпати ОСОБА_8 за одяг та внаслідок цього навалився на неї. В цей момент ОСОБА_8 обома руками намагалась відштовхнути від себе тулуб ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_8 , тримаючи в правій руці кухонний ніж, не маючи умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, ненавмисно, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла передбачити, якби діяла з більшою обачністю, не розглядаючи настання смерті, як один із можливих наслідків своєї поведінки у вигляді злочинної недбалості, ненавмисно нанесла один удар кухонним ножем в область черевної порожнини своєму співмешканцю ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани живота справа з ушкодженням та крововиливами шкіри, підшкірно-жирововї клітковини, м`язів, діафрагми та печінки.

На цьому конфлікт між співжителями припинився. Того ж дня, близько 14 годин ОСОБА_11 зайшов у туалетну кімнату, де внаслідок отриманих тілесних ушкоджень у нього настала масивна крововтрата, від якої останній помер. Спричинені ненавмисно ОСОБА_8 тілесні ушкодження ОСОБА_11 , згідно висновку експерта № 219 від 12.02.2018 року перебувають у прямому причинно-наслідкововму зв`язку з настанням смерті і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити, та призначити покарання обвинуваченій не пов`язане з позбавленням волі;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпіла ОСОБА_10 заперечила з приводу поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід змінити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Однак, зазначених вимог закону суд першої інстанції в повій мірі не дотримався.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Виходячи з положень ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 з приводу того, що призначаючи його підзахисній покарання суд першої інстанції належним чином не врахував всі пом`якшуючі обставини, а саме те, що ОСОБА_8 повністю визнала свою вину, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, являється інвалідом ІІІ групи, на утриманні має неповнолітню дитину та допустив порушення вимог ст. 416 ч.2 КПК України, колегія суддів вважає підставними.

Відповідно до ст. 416 ч.2 КПК України, при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

А тому заборона щодо погіршення становища обвинуваченого, яка виникає після скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом з підстав не зазначених у ст. 416 ч.2 КПК України, продовжує діяти на увесь наступний період кримінального провадження щодо цього обвинуваченого, незалежно від того, скільки разів буде здійснюватися розгляд у суді першої інстанції у цьому ж провадженні.

Під час апеляційного провадження встановлено, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 відбувався повторно, оскільки ухвалою Апеляційного суду Івано Франківської області від 21.05.2018 року вирок щодо неї було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд із процесуальних підстав.

Відповідно до даного вироку Калуського міськрайонного суду від 21.03.2018 року ОСОБА_8 було призначено покарання за ст. 119 ч.1 КК України у виді трьох років позбавлення волі та згідно ст. 75 КК України звільнено її від відбування покарання з випробуванням встановивши їй іспитовий строк два роки.

Тобто, даний вирок був скасований з процесуальних підстав, і в апеляційній скарзі прокурором не зазначалось нічого з приводу невідповідності призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, а тому суд першої інстанції при новому розгляді безпідставно призначив більш суворий вид покарання чим погіршив становище обвинуваченої ОСОБА_8 .

Призначаючи покарання обвинуваченій суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України : повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Окрім цього, судом першої інстанції було враховано те, що обвинувачена є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, є інвалідом третьої групи по зору, має на утриманні малолітню дитину та думку потерпілої щодо призначення суворого покарання обвинуваченій.

Колегією суддів також враховано те, що вся доказова база у кримінальному провадженні побудована на визнавальних показах ОСОБА_8 , а її протиправна поведінка в певній мірі була спровокована самим потерпіли, який перебував в стані алкогольного сп`яніння та спровокував конфлікт.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за ст. 119 ч.1 КК України було порушено вимоги ст. 416 КПК України та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Вирішуючи питання щодо виду покарання, яке належить призначити ОСОБА_8 за ст. 119 ч.1 КК України, враховуючи положення ст. 65 КК України, апеляційний суд вважає за необхідне і достатнє призначити обвинуваченій для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів, покарання не пов`язане із позбавленням волі.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 слід задовольнити, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 11 січня 2019 року в частині призначеного покарання - змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 409,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 11 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 119 ч.1 КК України в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 119 ч.1 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місяця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5