ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/296/19 Справа № 182/2507/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурор ОСОБА_6

обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000761 від 14 березня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірово, Нікопольського району, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-05.06.2007 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.. 185 ч.3, 296 ч.2, 357 ч.3, 70 КК України до 3 років позбавлення волі звільнений 29.12.2008р. умовно-достроково на 1 рік 1 місяць 16 днів;
-07.12.2009 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 13.11.2012 року по відбуттю строку покарання;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кірово Нікопольського району, Дніпропетровської області, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, не одружений, працює ТОВ «Чистопіль» різноробочим, не інвалід, не пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА :
Цим вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання кожному у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 2 роки, покладено обов`язки відповідно до вимог п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат.
За обставин встановлених судом першої інстанції, 10.03.2018 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , групою осіб, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, прийшли до будинку АДРЕСА_3 .
Реалізовуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , через незачинену хвіртку, проникли на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , де через незачинені двері проникли до приміщення будинку. Скориставшись відсутністю інших осіб, з кухонної кімнати зазначеного будинку, діючи умисно, таємно, повторно, групою осіб, із корисливих мотивів викрали газовий котел «АГВ-80», який згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 158 від 14.03.2018 року, має ринкову вартість 1600 грн., який належить ОСОБА_11 , чим спричинили останній матеріальний збиток на вказану суму. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_12 залишили місце вчинення злочину разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок прокурор не оскаржує.
На думку прокурора рішення суду про звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та невмотивованим.
Мотивуючи свою позицію прокурор наголошує, що судом не надано перевагу загально соціальним даним про особу засудженого, та суд залишив поза увагою відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки.
Крім того, суд першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання в порушення вимог закону не врахував, що ОСОБА_7 протягом 2005-2009 вчинив ряд умисних злочинів проти власності. Згідно вироків від 04.07.2005, 24.02.2005, 14.04.2006, обвинувачений на підставі ст.75 КК України звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, проте на шлях виправлення не став та, відповідно до вироків 05.06.2007, 07.12.2009 був засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально.
Звільнившись з місць позбавлення волі 13.11.2012 після відбуття покарання та маючи непогашені судимості за вчинення низки умисних корисливих злочинів, ОСОБА_7 10.03.2018 вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності, передбачений ч. З ст. 185 КК України
З урахуванням зазначених даних у їх сукупності, рішення суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у місцях озбавлення волі є безпідставним, і, зокрема, ґрунтується на висновках, які не відповідають дійсності. Внаслідок безпідставного застосування судом положень ст. 75 КК України, призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість.
Згідно ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо обставин злочину, доведеності винуватості ОСОБА_7 . ОСОБА_8 у вчиненні ними інкримінованого їм злочину за який їх засуджено, та правильність кваліфікації їх дій за ч.3 185 КК України, у тому числі і вид і міра покарання в апеляційній скарзі прокурора та іншими учасниками судового провадження не оспорюються, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

За положеннями статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, не виявлено.

На думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 . ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскільки їх винність підтверджується як суб`єктивними, так і об`єктивними доказами по справі.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

Так, згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів встановила, що при обранні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_7 ОСОБА_8 , судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних норм кримінального закону.

При призначення покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом було враховано, що ОСОБА_8 , вперше притягається до кримінальної відповідальності, працює, має постійне місце проживання. де зареєстрований і проживає разом з батьками, за яким задовільно характеризується. Обвинувачений ОСОБА_7 має непогашені судимості, але також працює, має на своєму утриманні малолітнього сина, якого виховує фактично один, посередньо характеризується за місцем свого проживання. Обвинувачені не перебувають на обліку у лікарів нарколога та психіатра, що свідчить про його адаптацію у суспільстві. Обвинувачені добровільно до початку судового розгляду вжили заходів щодо відшкодування завданої потерпілій шкоді і відшкодували в рахунок моральної шкоди 16 тис гривень, по 8 тис.грн. кожен. Що підтвердила потерпіла в судовому засіданні. Крім того. батько ОСОБА_8 встановив новий котел АГВ в будинку потерпілої, незважаючи на те, що викрадений котел, вилучений на пункті металобрухту, повернутий також потерпілій ОСОБА_11 відповідно до розписки ( а.п.27). У зв`язку з чим потерпіла вважала в судовому засіданні за можливе призначити покарання обвинуваченим, не пов`язане з позбавленням волі. Суд також враховував участь кожного з обвинувачених в скоєному злочині, яка була однаковою, те, що вони сприяли органам досудового розслідування у викритті вчиненого, давали послідовні та правдиві покази, не намагалися ухилитися від відповідальності за вчинений злочин, що свідчить про їх розкаяння. Обставин, які обтяжують вину обвинуваченого судом не встановлено. Тому суд дійшов до висновку про призначення покарання обвинуваченим із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.
Таким чином, з врахуванням наведеного і вимог кримінального закону, суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини справи, що передбачені законом для призначення покарання, у тому числі і з врахуванням також саме тих обставин на які посилається і прокурор в своїй апеляції, та призначив покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, належним чином обґрунтувавши свої висновки, з якими, колегія суддів погоджується і підстав для призначення обвинуваченим більш суворого покарання не вбачає.

Крім того, колегією суддів враховано письмову розписку потерпілої яка надійшла на адресу апеляційну суду, відповідно до якої обвинувачені повністю розрахувалися з потерпілою, матеріальні збитки виплатили в повному обсязі. Претензій не має.

Зважаючи на викладене, підстави для задоволення поданої апеляційної скарги відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 ОСОБА_8 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4