Єдиний унікальний номер 719/166/18
Номер провадження 1-кп/722/82/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2018 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

його представника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

його захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000041 від 18.03.2018 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Романківці Сокирянського району Чернівецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, інваліда ІІІ групи, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 17.03.2018 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи біля міського ринку, який знаходиться за адресою: м. Новодністровськ, м-н «Діброва» Чернівецької області, в ході суперечки із ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс кулаками рук більше семи ударів в область обличчя потерпілого, внаслідок чого спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, синців лобно-скроневої ділянки голови справа, по верхньому краю правої брови, верхнього та нижнього повіка правого ока, верхнього та нижнього повіка лівого ока, спинки носу, кінчика носу справа, правої вилицевої ділянки, в проекції правої носо-губної складки, садна правої скроні, які згідно висновку експерта № 72 від 30.03.2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні злочину не визнав та зазначив, що з потерпілим ОСОБА_4 він познайомився в лютому 2018 року, під час того як купляв у останнього поросят. Оскільки у нього не вистачало грошей в сумі 1000 грн., він взяв одне порося в борг, залишивши ОСОБА_4 свій паспорт.

Зі слів своєї дружини ОСОБА_8 йому відомо, що 17.03.2018 року ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, підійшов до неї, коли вона здійснювала продаж молочних продуктів на базарі в м. Новодністровськ та почав сварку з приводу неповернутої суми боргу, в ході якої ображав її нецензурною лайкою, розкидав товар, який був на прилавку та сіпав її за одяг. Внаслідок цього, дружина зателефонувала до нього та попросила приїхати допомогти.

Приблизно в 13:00 год. на власному автомобілі він приїхав до ринку в м. Новодністровськ, де побачив як ОСОБА_4 тягне його дружину ОСОБА_8 за руку, одночасно розмовляючи з кимось по телефону. Всієї розмови він не чув, проте чув як ОСОБА_4 викликав якийсь автомобіль.

Підійшовши до ОСОБА_4 він наказав дружині іти до автомобіля, після чого вступив в словесну суперечку з останнім. При цьому, будь-яких ударів ОСОБА_4 він не наносив. Після цього, він поїхав додому, його дружина поїхала окремо від нього, на автобусі з односельчанами.

Обвинувачений також зазначив, що заявлений потерпілим цивільний позов не визнає, оскільки не вважає себе винуватим. Паспорт, який він залишав ОСОБА_4 йому повернули під час розгляду справи в Новодністровському міському суді, кошти які він був винен потерпілому ОСОБА_4 в сумі 1000 грн. він не повернув.

Повідомлення про підозру йому було здійснено слідчим, прокурор ОСОБА_3 обвинувальний акт йому не вручав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про недопустимість доказів в даному кримінальному провадженні мотивоване тим, що відомості до ЄРДР за ознаками злочину, інкримінованого обвинуваченому, були внесені 18.03.2018 року на підставі протоколу про відібрання заяви про вчинений злочин, що є порушенням КПК України, оскільки відповідно до ст.ст. 103, 104 КПК України складення протоколу є процесуальною дією, яка має вчинятися лише після внесення відомостей до ЄРДР. Заяву потерпілий ОСОБА_4 подав лише 19.03.2018 року, а відомості до ЄРДР внесли напередодні, 18.03.2018 року.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, наданий прокурором разом з обвинувальним актом містить помилки, зокрема щодо прізвищ осіб, які вчиняли процесуальні дії.

В даному кримінальному провадженні органом досудового розслідуванням в порушення норм КПК України було здійснено перекваліфікацію інкримінованого обвинуваченому злочину з ч.1 ст.126 на ч.2 ст.125 КК України, оскільки у відповідності до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР, чого зроблено не було.

Органом досудового розслідування не встановлено всіх осіб, які вчинили злочин, про яких вказував потерпілий.

27.04.2018 року обвинуваченого ОСОБА_6 без відповідного повідомлення, примусом доставлено до приміщення Новодністровського ВП, де без надання права на захист повідомлено про підозру та надано на підпис ряд документів, які він в силу юридичної необізнаності підписав.

Доступ до матеріалів досудового розслідування в супереч вимогам ст.290 КПК України надано не прокурором, а слідчим без відповідного доручення прокурора.

У висновку експерта №72 від 30.03.2018 року не вказано на підставі чого було проведено експертизу та видано відповідний висновок.

Просив суд задовольнити клопотання, визнати вказані в ньому докази недопустимими та постановити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю його вини в інкримінованому злочині.

Окрім цього, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 вважав заявлений потерпілим цивільний позов необґрунтованим з огляду на те, що ліки, придбані обвинуваченим на лікування не були призначені лікарем саме у зв`язку із одержаними тілесними ушкодженнями, а сума витрат на правову допомогу, на його думку, є занадто завищеною. Заявлений потерпілим цивільний позов підписаний адвокатом ОСОБА_5 без прямо передбачених на це повноважень в укладеному договорі про надання правової допомоги.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, його винуватість повністю доведена наступними дослідженими судом доказами, а саме:

Показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні повідомив, що з обвинуваченим ОСОБА_6 він познайомився в лютому 2018 року під час того, як здійснював йому продаж поросят. Оскільки у ОСОБА_6 не вистачало коштів в сумі 1000 грн., він дав йому порося в борг, а ОСОБА_6 залишив йому свій паспорт. Приблизно через два тижні, він підійшов до дружини обвинуваченого ОСОБА_8 , яка здійснює продаж молочних продуктів на ринку в м. Новодністровськ, та запитав чому її чоловік ОСОБА_6 не повертає гроші. На його запитання ОСОБА_8 відповіла, що всі придбані у нього поросята повмирали, у зв`язку з чим гроші вони повертати не будуть.

17.03.2018 року він знову прийшов на ринок до дружини обвинуваченого ОСОБА_8 з вимогою повернути гроші. Остання знову йому відмовила, а на його повідомлення що він звернеться в поліцію відповіла, що через деякий час приїде її чоловік ОСОБА_6 та поверне гроші.

Приблизно о 13:00 год. він вийшов на дорогу біля ринку, де стояв на відстані приблизно 10 м. від ОСОБА_8 чекаючи ОСОБА_6 .

Через деякий час він побачив ОСОБА_6 , який під`їхав на автомобілі, з якого, крім нього, вишли ще двоє невідомих йому людей.

Повернувшись спиною до дороги, через деякий час він відчув як ззаду йому наносять удари в область голови. Обернувшись, він побачив ОСОБА_6 який бив його руками, говорячи під час цього: «От тобі гроші». Від ударів він упав на землю, проте ОСОБА_6 продовжував його бити руками. Всього ОСОБА_6 наніс йому не менше 7 ударів в область голови.

Лежачи на землі він почув як дружина ОСОБА_6 крикнула останньому тікати до машини, після чого він втратив свідомість.

Показаннями свідка ОСОБА_9 який в судовому засіданні повідомив, що в березні 2018 року, точної дати він не пам`ятає, в першій половині дня між магазинами «Капітошка» та «Автозапчастини» в м. Новодністровськ він повертався додому з базару та бачив, як невідомий йому на той час чоловік, як згодом він дізнався обвинувачений ОСОБА_6 , бив руками також невідомого йому чоловіка потерпілого ОСОБА_4 , завдавши йому не менше 7-10 ударів в область обличчя та тулуба. Від отриманих ударів ОСОБА_4 впав на землю.

Показаннями свідка ОСОБА_10 яка в судовому засіданні повідомила, що потерпілий ОСОБА_4 є її чоловіком. 17.03.2018 року він повернувся додому побитим, на голові були гематоми. На її запитання що сталося, відповів що його побив чоловік, який купляв у них поросят. Після цього її чоловік лікувався в денному стаціонарі Сокирянської ЦРЛ.

Показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які не були безпосередніми очевидцями подій та в судовому засіданні повідомили лише про конфлікт, який відбувся між потерпілим ОСОБА_4 та дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 17.03.2018 року на ринку в м. Новодністровськ, в ході якого ОСОБА_4 сварився з ОСОБА_8 , ображав її нецензурною лайкою, проте будь-яких інших неправомірних дій по відношенню до неї не вчиняв, за руки не тягнув, товар не розкидав, суд не бере до уваги, оскільки надані свідками показання не доводять та не спростовують будь-яких обставин кримінального провадження.

Окрім цього, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину підтверджується також дослідженими судом письмовими доказами,а саме:

-витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000041 від 18.03.2018 року, згідно якого до реєстру були внесені відомості за попередньою правовою кваліфікацією злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, на підставі заяви потерпілого ОСОБА_4 від 17.03.2018 року про те, що 17.03.2018 року біля 13 год. поряд з магазином «Лада», що в. м. Новодністровськ гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Ломачинці під час суперечки побили малознайомі йому молоді хлопці яким він напередодні продав в борг поросят;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 17.03.2018 року, згідно якого інспектором СРПП Новодністровського ВП ОСОБА_14 17.03.2018 року о 14 год. 15 хв. прийнято заяву ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Ломачинці Сокирянського району Чернівецької області про те, що 17.03.2018 року приблизно о 13 год. 10 хв. ОСОБА_15 , житель с. Романківці, разом з двома невідомими чоловіками, перебуваючи поряд з магазином «Капітошка», що в. Новодністровськ, в ході словесної суперечки побили ОСОБА_4 , чим спричинили йому тілесні ушкодження;

-заявою ОСОБА_4 про залучення до провадження як потерпілого від 19.03.2018 року;

-висновком експерта № 72 від 30.03.2018 року, за результатом проведення судово-медичної експертизи, призначеної ухвалою слідчого судді Новодністровського міського суду Чернівецької області ОСОБА_16 від 20.03.2018 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_4 виявлені слідуючі тілесні ушкодження: струс головного мозку, синці лобно-скроневої ділянки голови справа, по верхньому краю правої брови, верхнього та нижнього повіка правого ока, верхнього та нижнього повіка лівого ока, спинки носу, кінчика носу справа, правої вилицевої ділянки, в проекції правої носо-губної складки, садна правої скроні. Дані тілесні ушкодження виникли від щонайменше семиразової дії тупих твердих предметів, цілком можливо внаслідок травматичної дії кулаків рук або ніг, взутих у тверде взуття. По часу свого виникнення відповідають на 17.03.2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. При цьому, експерт не виявив будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для падіння потерпілого з висоти власного зросту на площину;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.04.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_9 , в присутності понятих, на фото №1 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка 17.03.2018 року на ринку м. Новодністровськ побила іншого чоловіка;

-витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000041 від 18.03.2018 року, в який були внесені зміни начальником СВ Новодністровського ВП 27.04.2018 року за правовою кваліфікацією злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі заяви потерпілого ОСОБА_4 від 17.03.2018 року про те, що 17.03.2018 року біля 13 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поряд з магазином «Все для дому», що розташований в м. Новодністровськ мікрорайон «Діброва» Чернівецької області територія міського ринку, в ході суперечки із ОСОБА_4 , умисно, протиправно, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень, кулаками рук наніс більше семи ударів в область обличчя ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синців лобно-скроневої ділянки голови справа, по верхньому краю правої брови, верхнього та нижнього повіка правого ока, верхнього та нижнього повіка лівого ока, спинки носу, кінчика носу справа, правої вилицевої ділянки, в проекції правої носо-губної складки, садна правої скроні, які згідно висновку експерта № 72 від 30.03.2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину доведена в повному об`ємі та його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, за кваліфікуючою ознакою: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я щодо потерпілого ОСОБА_4 .

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї винуватості у вчиненні злочину, суд оцінює критично і розцінює як спосіб його захисту з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин.

При цьому, суд відхиляє твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину та відмовляє в задоволенні клопотання про недопустимість доказів в даному кримінальному провадженню з огляду на таке.

У відповідності до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати:

1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні);

2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;

3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії;

4) висновки ревізій та акти перевірок.

Згідно вимог ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Як вбачається з заявленого стороною захисту клопотання, адвокатом ОСОБА_7 не конкретизовано які саме докази, в розумінні ст.84 КПК України, він вважає недопустимими.

В поданому клопотанні захисником загалом акцентовано увагу на допущених, на його думку, процесуальних порушеннях, в ході провадження досудового розслідування, що було предметом оскарження до слідчого судді в ході його проведення чи до суду в підготовчому судовому засіданні.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому містяться помилки, зокрема щодо прізвищ осіб, які вчиняли процесуальні дії, за своєю правовою природою не є доказом, в розумінні ст.84 КПК України, а є лише інформаційним додатком до обвинувального акта, який містить формально-довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження.

Клопотання захисника в частині визнання недопустимим в якості доказу висновку судово-медичного експерта №72 від 30.03.2018 року суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки у вступній частині вказаного висновку експертом чітко зазначено, що експертиза проводилась ним на підставі ухвали слідчого судді Новодністровського міського суду Чернівецької області ОСОБА_16 від 20.03.2018 року.

Порушення органом досудового розслідування права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 також не знайшло свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження, оскільки згідно пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, яку обвинуваченому ОСОБА_6 було вручено під розписку 27.04.2018 року та протоколу роз`яснення права на захист від 27.04.2018 року, останнього начальником СВ Новодністровського ВП було ознайомлено із правом надання йому захисника, в тому числі за рахунок держави, проте останній відмовився від правової допомоги.

Доводи сторони захисту щодо не встановлення органом досудового розслідування всіх осіб, причетних до вчинення злочину суд вважає також необґрунтованим, оскільки ні потерпілим, ні допитаним свідком ОСОБА_9 , який був безпосереднім очевидцем подій, не вказувалось про інших осіб, які вчинили будь-які неправомірні дії щодо потерпілого.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в абз.2 п.1 постанови Пленуму №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним діяння, наслідки його вчинення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України класифікується як умисний злочин невеликої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він не судимий, по місцю проживання характеризується добре, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, являється інвалідом ІІІ групи з дитинства.

Наявність групи інвалідності у обвинуваченого суд, на підставі ст.66 КК України, визнає обставиною, що пом`якшує його покарання.

Обставиною, яка у відповідності до п.6 ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 є вчинення ним злочину щодо особи похилого віку.

Окрім цього, обставинами, які негативно характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 є те, що свою винуватість у вчиненні злочину він не визнав, спричинену потерпілому злочином шкоду не відшкодував.

Враховуючи в сукупності всі обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину та особу винного, кількість та тяжкість завданих потерпілому тілесних ушкоджень, беручи до уваги складену уповноваженим представником органу пробації досудову доповідь, згідно якої ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення зводиться до середнього ризику, а його особа становить середній рівень небезпеки для суспільства суд вважає, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 йому слід призначити покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Саме такий вид покарання суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

15.05.2018 року до початку розгляду кримінального провадження по суті представник потерпілого ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 заявив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 12201,95 грн., моральної шкоди в сумі 8000 грн. та процесуальних витрат на надання правничої допомоги. В обґрунтування цивільного позову вказував, що внаслідок нанесених ОСОБА_4 . 17.03.2018 року ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, потерпілий перебував на лікуванні в Сокирянській центральній районній лікарні, у зв`язку із чим поніс витрати на придбання ліків на загальну суму 12201,95 грн. Крім того, ОСОБА_4 зазнав також моральних та душевних страждань, зокрема, були порушені його звичайний порядок і спосіб життя, нормальні життєві зв`язки, проявляється постійна схвильованість, нервовість, безсоння, внаслідок чого виникла необхідність у відновленні подальшого соціального стану потерпілого в суспільстві, а тому представник потерпілого просить стягнути з обвинуваченого моральну шкоду і понесені ним процесуальні витрати на правничу допомогу.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Так судом вище встановлено, що ОСОБА_4 протиправними діями цивільного відповідача було завдано тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого цивільний позивач перебував на лікуванні в Сокирянській центральній районній лікарні з 20.03.2018 року по 20.04.2018 року із діагнозом ЗЧМД, струс головного мозку, УКС.

ОСОБА_4 на підставі лікувальних рекомендацій лікаря ОСОБА_17 , невролога, сімейного лікаря ОСОБА_18 за власний рахунок придбав наступні медикаменти: розчин Мілдронат 10 % 5 № 10; розчин Натрій хлор 0,9 % 200; розчин Кортексин 10 мг № 10; системи ПР Гемопласт; розчин Натрій хлор 0,9 % 100; розчин Тіоцетам 5 № 10; таблетки Магне-В6 № 50; таблетки Гідазепам IC 0.02 г № 20; розчин L-Лізину Есцинат 0,1 % 5 № 10; розчин Цераксон 1000 мг 4 № 10; розчин Панангін 10 № 5; розчин Тіотріазолін р 2, 5 % 4; розчин Церукал р 10 мг 2 № 10; розчин Мілдронат 500 № 60; розчин Тівортін аспар. 200; таблетки Адаптол 0,5 № 20, таблетки Лоріста Hd 100/25 № 30; таблетки Престазол 100 мг № 60; таблетки Ноофен 250 мг № 20 і таблетки Прамістар 600 мг № 20, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.04.2018 року Сокирянської центральної районної лікарні Чернівецької області, медичною карткою ОСОБА_4 та фіскальними чеками Аптеки № 28 ЦРА № 28 - № 0261218 від 20.03.2018 року, № 0261290 від 21.03.2018 року, № 0262705 від 23.04.2018 року та № 0262731 від 24.04.2018 року (а.с. 24-25).

Частина 1 ст. 129 КПК України визначає, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Положеннями ч. 1 ст. 1195 ЦК України закріплено, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року (із змінами і доповненнями), розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України закріплено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначене, суд вважає, що ОСОБА_4 слід компенсувати витрати на придбання ліків, призначених лікарями, що підтверджується фіскальними чеками Аптеки № 28 ЦРА № 28 № 0261218 від 20.03.2018 року, № 0261290 від 21.03.2018 року, № 0262705 від 23.04.2018 року та № 0262731 від 24.04.2018 року, на загальну суму 10002,20 грн., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.04.2018 року та копією медичної картки ОСОБА_4 .

Разом з тим, витрати на придбання позивачем розчину Гліатілін 4 № 3 та таблеток Ванатекс 160 № 28 на загальну суму 2199,5 грн. стягненню із відповідача не підлягають, оскільки позивачем та його представником не надано жодних доказів на підтвердження призначення лікарями потерпілому саме цих медичних препаратів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що цивільний позов в частині стягнення із обвинуваченого матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, зокрема, в розмірі 10002,20 грн., а в іншій частині заявлених вимог слід відмовити за недоведеністю.

Що стосується позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, то слід зауважити таке.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами і доповненнями), відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_4 у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та як наслідок короткочасним розладом здоров`я, характер немайнових втрат (їх тривалість і можливість відновлення), тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, зокрема, що останній перебував на лікуванні протягом 30-ти днів, порушення нормального, звичного для особи способу та ритму життя, спричинене заподіяними тілесними ушкодженнями, а тому вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди частково, а саме, в розмірі 4000 грн.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, а саме витрат на правничу допомогу, суд керується ч. 1 ст. 124 КПК України, відповідно до якої у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, з наданих представником позивача ОСОБА_5 договору про надання правничої допомоги від 24.04.2018 року, додаткових договорів до договору від 15.05.2018 року, від 20.06.2018 року, від 05.07.2018 року, від 27.11.2018 року, розрахунків розміру витрат за надану правничу допомогу, актів прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2018 року, 20.06.2018 року, 05.07.2018 року, 27.11.2018 року, квитанцій №13 від 15.05.2018 року, №17 від 20.06.2018 року, №21 від 05.07.2018 року, №29 від 27.11.2018 року, останній надав потерпілому ОСОБА_4 правничу допомогу на загальну суму 21150 грн.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вказану норму закону, виходячи із складності даної справи, обсягу наданих представником позивача юридичних послуг, беручи до уваги кількість проведених судових засідань суд вважає, що понесені цивільним позивачем витрати на правничу допомогу слід стягнути з цивільного відповідача в повному об`ємі.

Доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованості та надто завищеної суми витрат на правничу допомогу суд вважає безпідставними, оскільки вони не були мотивовані з посиланням на норми закону а висловлені лише як припущення.

Окрім цього, доводи захисника щодо відсутності повноважень адвоката ОСОБА_5 на підписання заявленого цивільного позову суд вважає необґрунтованими, оскільки у відповідності до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Відповідний ордер міститься в матеріалах справи (а.с.16).

Керуючись Постановою Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, ст.ст. 110, 124, 128-129, 368-371, 373-374, 376, 392-395, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 (семи десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 17.02.2002 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 23.05.2007 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду понесену на лікування в розмірі 10002 (десять тисяч дві) гривні 20 копійок.

Стягнути із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 17.02.2002 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 23.05.2007 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 17.02.2002 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області 23.05.2007 року, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21150 (двадцять одна тисяча сто п`ятдесят) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: