Справа № 740/2779/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/125/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 23 березня 2018 року за № 0000342, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, має на утриманні малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого в порядку ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1716 грн. витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням день у період з 07.03.2018 р. до 13.03.2018 р., близько 19 год., ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, проник на територію домогосподарства по АДРЕСА_3 , де шляхом зриву навісного замка та пошкодження вхідних дверей проник до приміщень літньої кухні та житлового будинку відповідно, звідки таємно викрав бензопилу марки «Дружба-Алтай» вартістю 966 грн. 67 коп., камуфляжну військову куртку вартістю 700 грн., механічну швейну машинку марки «Подольськ» вартістю 760 грн., музичний центр марки «Goldyip vcd 6155» з двома акустичними колонками вартістю 1000 грн., плоскогубці марки «TOYA» вартістю 150 грн., ТВ-тюнер (ресивер) DVB E2 U2C T2 HD з пультом керування вартістю 274 грн. 04 коп., ліхтарик марки Police BL-8455 100w вартістю 128 грн. 29 коп., чавунний чугунок ємністю 10 л вартістю 280 грн., сокиру-колун марки «Бригадир» вартістю 229 грн. 07 коп., металевий кисневий балон ємністю 5 л вартістю 700 грн., ліхтарик налобний з ремнем кріпленням, модель 678 на 1 led-диод вартістю 40 грн., зарядний пристрій для автомобільних акумуляторних батарей саморобний вартістю 500 грн., електропаяльник марки «ЄПСН» 100 Вт вартістю 50 грн. 31 коп., алюмінієві туристичні казанки з кришками ємкістю на 4 л та вартістю 200 грн. кожен на загальну суму 400 грн., що належать ОСОБА_7 , отримавши змогу розпоряджатися викраденим на власний розсуд та заподіявши таким чином матеріальної шкоди потерпілому на загальну суму 6178 грн. 38 коп.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду відносно нього змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, призначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказує, що при призначенні покарання суд не врахував відшкодування матеріальної шкоди, адже в судовому засіданні було надано заяву потерпілого ОСОБА_7 про повне відшкодування шкоди. На думку обвинуваченого, судом не було дотримано вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, та з урахуванням його особи, обставин, що знижують ступінь тяжкості злочину, ряду пом`якшуючих обставин, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, відсутність судимостей, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність даних про перебування на обліку в лікаря нарколога та психіатра, спосіб вчинення кримінального правопорушення, мотив та мету вчинення даного злочину, не значну суму завданих збитків за умови, що майже все майно було повернуто потерпілому, яке він видав працівникам поліції, відсутність обтяжуючих обставин, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, думку потерпілого, який в судовому засіданні пробачив і просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, не мотивовано у вироку чому суд призначив покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_9 в засідання апеляційного суду не з?явився, судом був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відносно нього. Якого явка в засідання апеляційного суду не є обов?язковою.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, аргументи потерпілого, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду без змін, мотивуючи це тим, що обвинувачений вводить в оману суд і ніяких дій до відшкодування шкоди він не вчинив, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження вони не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Як вбачається із вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винуватого, який раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, та усі інші обставини, перелічені у вироку, врахував характер вчиненого правопорушення, значної суми викраденого, також врахував висновок органу пробації про високу ймовірність вчинення ним повторного правопорушення та що його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. А тому за вказаних підстав місцевий суд прийшов до обґрунтованого переконання про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний термін, який передбачений санкцією частини статті, за якою останнього притягнуто до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. І держава в особі суду зобов?язана в передбачених законом випадках захистити передбаченими законом засобами це право громадян вільно володіти й розпоряджатись своїм майном.

Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

На думку колегії суддів, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_8 вказаних вимог закону дотримався.

Враховуючи вище перелічені обставини, позицію потерпілого ОСОБА_7 , який просив вирок суду по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін, колегія суддів приходить до переконання, що призначене судом першої інстанції покарання відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення явно несправедливого покарання через суворість, адже на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції завдані збитки потерпілому в повному обсязі відшкодовано не було, а тому колегія суддів розкаяння зі сторони обвинуваченого не вбачає. ОСОБА_9 є особою працездатного віку, але замість того, щоб займатись суспільно-корисною працею, він став на шлях скоєння злочинів і вирішив покращити своє матеріальне становище за рахунок потерпілого. Тому підстав для зміни вироку та призначення покарання зі застосуванням ст. 75 КК України, про що просить обвинувачений, не встановлено.

З урахуванням принципів призначення покарання, а саме обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в даному випадку покарання є саме необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а доводи про надмірну суворість покарання, колегія суддів вважає безпідставними.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і справедливим, а тому скасуванню чи зміні він не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407-408, 411-419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії даної ухвали..

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4