Справа № 464/495/19
пр.№ 1-кп/464/210/19
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання

14 лютого 2019 року колегія суддів Сихівського районного суду м.Львова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 03.01.2018. до ЄРДР за № 0000003 , відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України,

та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , -

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,-

в с т а н о в и л а :

30 січня 2019 року в провадження Сихівського районного суду м.Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 03.01.2018, відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України, та відносно ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

У підготовчому засіданні:

захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з огляду на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 та ст.293 КПК України, висунуте його підзахисному обвинувачення за ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України є неконкретизованим. Крім того, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 взагалі відсутні відомості щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.306 КК України. Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку адвокат ОСОБА_9 та клопочить про повернення обвинувального акту прокурору;

захисник обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам законодавства та підтримав клопотання адвоката ОСОБА_9 щодо відсутності відомостей в обвинувальному акті про фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.306 КК України, відносно ОСОБА_6 . Крім того, просив скасувати запобіжний захід в вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оскільки відсутні підстави, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України. Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали клопотання захисників;

прокурор просив призначити кримінальне провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні, вважає, що підстав для повернення обвинувального акту немає і кримінальне провадження може бути призначене до судового розгляду. Щодо скасування запобіжних заходів заперечив.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши та дослідивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, суд дійшов переконання, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Згідно ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і який завершує досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту ч.1 ст.91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, відтак виклад фактичних обставин кримінального правопорушення повинен містити вказані відомості.

Частина 2 ст.306 КК України, яка інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , передбачає кримінальну відповідальність за розміщення коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, отруйних чи сильнодіючих речовин або отруйних чи сильнодіючих лікарських засобів, у банках, на підприємствах, в установах, організаціях та їх підрозділах або використання таких коштів для придбання об`єктів, майна, що підлягають приватизації, чи обладнання для виробничих чи інших потреб, або використання таких доходів (коштів і майна) з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, отруйних чи сильнодіючих речовин або отруйних чи сильнодіючих лікарських засобів, вчинених повторно або за попередньою змовою групою осіб, або у великих розмірах. Отже, об`єктивна сторона даного кримінального правопорушення передбачає три альтернативні дії: 1) розміщення коштів у банках, на підприємствах, в установах, організаціях та їх підрозділах; 2) придбання за такі кошти об`єктів, майна, що підлягають приватизації, чи обладнання для виробничих та інших потреб; 3) використання таких коштів ї майна з метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів. Суб`єктивна сторона характеризується прямим умислом. Винний має усвідомлювати незаконне походження коштів, здобутих внаслідок незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Мета є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину у третій його формі. Нею є продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Разом з тим, у поданому прокурором обвинувальному акті, взагалі не викладено фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.306 КК України, які сторона обвинувачення вважає встановленими, не наведено конкретне формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.306 КК України, із зазначенням характеру об`єктивних дій, кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, не зазначено, які саме дії сторона обвинувачення вважає такими, що утворюють склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.306 КК України.

В обвинувальному акті не зазначено, коли саме, якою особою та яким чином була сформована організована група як стійке об`єднання, місце її створення, способи залучення до організованої групи інших осіб, належним чином не встановлені детальні обов`язки кожного з учасників групи під час підготовки та вчинення злочинів, не визначено єдиного плану злочинної діяльності та способів його досягнення, не встановлено доведення його до відома кожного учасника організованої групи, не зазначено про обізнаність щодо розподілу ролей між ними та про єдність їх сумісного злочинного наміру як учасників організованої злочинної групи щодо вчинення злочинів, не зазначено про обізнаність кожного учасника щодо вчинення злочинів іншими учасниками організованої групи, а обставини вчинення злочину обмежені лише констатуванням наявності організованої групи.

При цьому, сторона обвинувачення обмежилась загальним формулюванням, що обвинувачені особи використали певну суму грошей для продовження незаконного обігу психотропних речовин, що позбавляє суд можливості шляхом перевірки під час судового розгляду наданих доказів відповідно до вимог пункту першого ч.1 ст. 91 КПК України встановити наявність (відсутність) відповідних належних та допустимих доказів події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд визначити межі судового розгляду стосовного обвинувачених та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на ч.1ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Крім того суд відзначає, що обвинувачення за ч.2 ст.306 КК України є обвинуваченням у вчиненні найбільш тяжкого кримінального правопорушення серед всіх кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні та за правилами ч.1 ст.32 КПК України вказане кримінальне провадження повинно розглядатись в суді за місцем його скоєння.

Орган досудового слідства в обвинувальному акті, зазначаючи час останнього використання коштів від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин 27.08.2014 року (20 сторінка обвинувального акту), не зазначаючи при цьому місце його скоєння та, не зазначаючи, що встановити місце скоєння останнього епізоду не можливо, позбавляє суд визначитись з підсудністю справи та вирішити вказане питання відповідно до вимог процесуального закону, зокрема норми стосовно того, якщо встановити місце кримінального правопорушення не можливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. В разі не можливості встановити місце скоєння кримінального правопорушення, судове провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Місце вчинення останнього епізоду кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.306 КК України, не зміг вказати і прокурор у підготовчому судовому засіданні.

Порушення правил підсудності відповідно до вимог п.6 ч.2 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та тягне за собою скасування судового рішення.

Таким чином, формулювання обвинувачення є неконкретизованим, узагальненим та незрозумілим для обвинуваченого, який вправі знати, в чому обвинувачується. Тобто обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.

Такий суттєвий недолік обвинувального акту позбавляє суд призначити судовий розгляд, під час якого передбачено оголошення обвинувального акту та роз`яснення суті обвинувачення, яке в такому формулюванні кваліфікації не можу бути зрозумілим обвинувачем особам, що тягне за собою порушення їх права на захист.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. N 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Викладене свідчить про неконкретність обвинувачення (в частині способу вчинення кримінальних правопорушень), що може призвести, у випадку судового розгляду такого обвинувального акту, до порушення прав учасників судового провадження, та позбавляє суд можливості роз`яснити суть обвинувачення відповідно до вимог ст.348 КПК України у разі призначення судового розгляду.

Крім того реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування. Ця норма є імперативною, а тому не передбачає можливості внесення інших даних або даних з обмеженою інформацією. Слідчий не зазначає або зазначає не в повному обсязі про прийняті процесуальні рішення, номера й дати проваджень, осіб, які приймали рішення тощо, що суперечить у п.2 ч.2 ст.109 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, то суд у підготовчому судовому засіданні має право прийняти рішення про повернення його прокурору.

Отже, суд приходить до висновку, що за таких обставин без усунення виявлених недоліків не може бути призначено судовий розгляд у даному кримінальному провадженні та обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для виправлення зазначених недоліків для приведення обвинувального акту у відповідність вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим у клопотанні захисника про скасування запобіжних заходів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 291, 293, 314-316, 371, 372, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и л а :

повернути обвинувальний акт (з додатками) про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України, та про обвинувачення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, прокурору відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному проваджені прокуратури Львівської області.

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про скасування запобіжних заходів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова.

Головуючий суддя:

Судді: