печерський районний суд міста києва
Справа № 757/340/19-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 січня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту, в межах досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000013,-

В С Т А Н О В И В :
04.01.2019 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання сторони кримінального провадження слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту, в межах досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000013.
Клопотання обґрунтоване тим, що Печерським управління поліції ГУНП України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у Кримінальному провадженні № 0000013, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
В межах зазначеного кримінального провадження було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході обшуку житла за вказаною адресою було виявлено та вилучено наступне: пістолет «Форт12Р», калібр 9мм, № НОМЕР_1 , з магазином та 9 патронами калібру 9мм, магазин з 6 патронами, дозвіл на зброю на ім`я ОСОБА_4 № НОМЕР_2 , 2 предмети, схожі на ножі з чохлами, спортивні штани «Рібак», закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_4 , грамота на ім`я ОСОБА_4 , посвідчення ГО «Тризуб Січ» по боротьбі з корупцією на ім`я ОСОБА_4 .
Орган досудового розслідування у своєму клопотанні посилається на те, що вилучені речі мають значення речових доказів в зазначеному вище кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ, під час встановлення всіх обставин зазначеного вище кримінального провадження, у зв`язку з чим просить накласти арешт на майно.
Слідчий у судове засідання не з`явився, разом з тим надав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити.
Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання у відсутності слідчого.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно з ч. 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу, тобто якщо воно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Постановою слідчого від 03.01.2019 вилучені в ходу проведення обшуку речі та документи визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
Разом з тим вказана постанова слідчого є невмотивованою. Слідчий не вказав яким саме ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України відповідають вилучені речі, в чому це проявляється. Постанова містить лише опис обставин кримінального провадження, досудове розслідування у котрому ведеться розслідування та загальне посилання на положення ст. 98 КПК України.
Слідчий у клопотанні про накладення арешту на майно посилається, що вилучені речі та документи являються об`єктами, які могли бути знаряддями вчинення злочину та/або могли зберегти на собі його сліди. Проте яким чином зазначені речі та документи могли бути використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та (або) зберегли на собі їх сліди, ним не вказано.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.
Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Разом з тим, при розгляді клопотання про накладення арешту слідчим не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно, їх збереження як речових доказів.
Слідчий не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин, які виправдовували б такий спосіб втручання у права та інтереси осіб, щодо майна якого вирішується питання.
З урахуванням наведенного, враховуючи, що надані до клопотання матеріали не містять відомостей, які б слугували належним обґрунтуванням доводів, викладених у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 170-173, ст. 309, 372 КПК України слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
У задоволені клопотання слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту, в межах досудового розслідування у кримінальному провадження № 0000013 відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом 5 днів із дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя