У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_4 про відвід (самовідвід) судді ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відвід (самовідвід) судді ОСОБА_5 , мотивував тим, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подавалася ним до Дніпровського районного суду м. Києва декілька разів. Проте, судді Дніпровського районного суду м. Києва застосували практику винесення ухвал нібито про усунення недоліків заяви, а потім повертали заяву через не усунення цих недоліків. Така практика суперечить ст. ст. 1, 2, 13, 16 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України і тягне за собою кримінальну відповідальність судді (суду), відповідно до ст. 375 та ч. 4 ст. 382 КК України. Так, у справах «Проніна проти України» (№ 63566/00, п. 25 від 18.06.2006 року), «Нечепорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04, п. 280, від 21.04.2011 року), «Мала проти України» (№ 4436/07, п. 48, від 03.07.2014 року) зазначено: «Суд визнавав, що ігноруючи конкретний, доречний і важливий аргумент заявника, національні суди не виконують своїх зобов`язань за пунктом 1 ст. 6 Конвенції». Зокрема, суддя ОСОБА_5 намагається застосувати неправосудну практику, докази не досліджуються і не оцінюються, всупереч вимогам ст. ст. 23, 91-94, 101, 102, 459 та 466 КПК України, а отже, виникають сумніви щодо неупередженості судді, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.
Особа, яка заявила про відвід ОСОБА_4 , прохав заяву розглянути у його відсутність, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я.
Так, Дніпровським районним судом м. Києва, судді ОСОБА_5 запропоновано, якщо вона бажає, дати пояснення з приводу заяви про відвід, відповідно до ч. 3 ст. 81 КПК України.
Прокурор проти заяви заперечувала, вказувала на її необґрунтованість.
Відповідно до ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Оцінюючи доводи, викладені в заяві про відвід в їх сукупності, та з урахуванням думки учасників судового розгляду, суд вважає висловлені ОСОБА_4 доводи щодо відводу судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 такими, що не ґрунтуються на вимогах ст.75 КПК України, тобто є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року), що застосовується при оцінці доказів.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Мироненко і Мартенко проти України від 10 грудня 2009 року, зазначено, що наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Fey v. Austria», рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Wettstein v. Switzerland», заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Pullar v. the United Kingdom», рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Враховуючи викладене, оцінивши доводи, викладені в заяві про відвід, думку прокурора, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що зазначені у заяві підстави для відводу не є обставинами, що виключають участь судді ОСОБА_5 у розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 75, 80, 81 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід (самовідвід) судді ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1