Дата документу 04.12.2018 Справа № 317/3730/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/102/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3730/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за спільною апеляційною скаргою захисників засудженого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року заяву ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2003 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, захисник засудженого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_10 , звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2003 року за нововиявленими обставинами. Заяву мотивував тим, що 13.03.2003 року Апеляційний суд Запорізької області ухвалив вирок відносно ОСОБА_7 . Одночасно з ОСОБА_7 по цій же справі був засуджений ОСОБА_11 . Згідно з вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні інкримінованих йому злочинів та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. ОСОБА_11 також було визнано винним у скоєнні злочинів та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Пізніше, під час розгляду Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області іншої кримінальної справи за ст. 94 КК України (в редакції 1960 року), ОСОБА_11 зробив у суді добровільне зізнання у скоєнні злочинів, за які було засуджено ОСОБА_7 11.11.2004 року була винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (1960 року), однак прокуратурою не встановлені та не допитані особи, які нібито примусили ОСОБА_11 зробити у судовому засіданні 09.09.2004 року добровільне зізнання. У жовтні 2003 року під час розгляду кримінальної справи Апеляційним судом Запорізької області про добровільне зізнання ОСОБА_11 суду відомо не було, однак дана обставина мала значення для ухвалення вироку стосовно ОСОБА_7 , могла вплинути на судове рішення. Окрім цього, 11.06.2017 року адвокатом була встановлена і опитана свідок ОСОБА_12 , яка пояснила, що в жовтні 2002 року, приблизно опівночі, до неї додому прийшли ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , яких вона добре знала. Коли вони зайшли в кімнату, то вона побачила, що у ОСОБА_11 були забруднені кров`ю руки, футболка, шорти. На одязі ОСОБА_7 бруду, крові чи пошкоджень вона не побачила. На її запитання що трапилось, ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_11 в центрі села з кимось побився. З пояснень ОСОБА_12 випливає, що ОСОБА_7 попросив надати ОСОБА_11 можливість змити забруднення та надати одяг для перевдягання. Як пояснила ОСОБА_12 , ані до слідчого, ані до суду її не викликали, показань правоохоронним органам вона не надавала. Таким чином, дані важливі обставини не були відомі суду ні під час судового розгляду при ухваленні вироку Апеляційним судом Запорізької області від 13.03.2003 року, ні під час розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_11 у 2004 році в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області, де ОСОБА_11 надав добровільне зізнання у вчиненні вбивства.

Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2003 року за нововиявленими обставинами, суд зазначив, що доводи заяви щодо наявності нововиявлених обставин не знайшли свого підтвердження, оскільки зізнання, на яке послалась сторона захисту, за її ж твердженням мало місце 09.09.2004 року, тобто вже після закінчення розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , дана обставина об`єктивно не існувала на момент розгляду справи судом, а тому не є нововиявленою у розумінні КПК України. Що стосується свідка ОСОБА_12 , то ці обставини були відомі засудженому ОСОБА_7 під час судового розгляду, тому з огляду на положення ст.ст. 459, 462 КПК України вони також не можуть вважатись нововиявленими.

В спільній апеляційній скарзі захисники не погоджуються з рішенням суду, вважають його необґрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм процесуального права. Вказують, що судом в порушення вимог КПК України, здійснено розгляд без участі сторін кримінального провадження (без виклику потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , свідків та ін.). Стороною захисту в судовому засіданні усно, а також в письмовому клопотанні заявлялись клопотання про повне дослідження всіх доказів, так як вони оспорюються, однак судом, в порушення вимог КПК України, було відмовлено в задоволенні клопотань. В оскаржуваному рішенні зазначено, що з аналізу правових норм, нововиявленими обставинами, суд вважає обставини, які об`єктивно існували на момент розгляду справи судом, але не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Однак такий висновок суду суперечить ст. 459 КПК України, оскільки у вказаній статті жодного згадування про інших учасників справи не зазначено. Обставина щодо вбивства двох осіб ОСОБА_15 , а не ОСОБА_16 суду при розгляді справи 13.03.2003 року була не відома, а тому на даний час дана обставина є нововиявленою та має суттєве значення для справи. Так, вину ОСОБА_7 встановлено на підставі доказів, які ґрунтуються на показах щодо визнання вини у вбивстві двох осіб та додаткових доказах, що прямо на вину ОСОБА_7 не вказують, проте мають значення для справи, однак жоден із тих доказів не вказує на ОСОБА_7 як на єдино можливого вбивцю. Отже, без показів ОСОБА_7 жодного доказу, який би вочевидь свідчив про наявність його вини у вбивстві без зізнання не має. Зокрема, в справі взагалі відсутні докази вбивства ОСОБА_17 , відповідальність за її смерть ОСОБА_7 поніс виключно на підставі зізнання. Якщо припустити, що ОСОБА_17 померла не від черепно-мозкової травми, а від інтоксикації внаслідок вживання алкоголю чи в неї зупинилось серце, то це зовсім інша кваліфікація злочину. Відповідно до висновку експерта № 2109 від 12.10.2002 року, у ОСОБА_11 виявлені та кваліфіковані тілесні ушкодження в області лобу, крововиливи в області лівого ліктя, забій на передній поверхні грудної клітини. Виявлені тілесні ушкодження повністю узгоджуються з його зізнанням у вбивстві ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , а тому перегляду даної справи за нововиявленими обставинами підлягають докази у сукупності. Як вбачається з матеріалів справи та показів ОСОБА_7 , після його затримання працівниками міліції об 11:00 годині 11.11.2002 року йому не надано юридичної допомоги захисника, первісне відібрання показів 11.11.2002 року здійснено без участі захисника, що є порушенням п. 3 ст. 6 Конвенції. При перегляді справи судом не взято до уваги та не надано належної оцінки жорстокого поводження працівниками міліції з ОСОБА_7 та ризику бути підданим катуванню, спрямованого на зізнання у злочині, якого він не скоїв. Зізнання ОСОБА_11 у вбивстві ОСОБА_18 та ОСОБА_17 (за яке відбуває покарання ОСОБА_16 ), мало місце 09.09.2004 року в судовому засіданні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, про що ним написано власноручно заяву та зафіксовано в протоколі судового засідання. Однак, через неналежне виконання прокуратурою своїх обов`язків щодо зізнання ОСОБА_11 у вбивстві двох осіб щодо перевірки всіх обставин даної справи, в тому числі і добровільного зізнання у вбивстві та подальшої відмови від зізнання, зазначивши про загрозу вбивства від невідомих осіб у СІЗО № 10 м. Запоріжжя, правильність кваліфікації злочину, наявності вини ОСОБА_7 ставиться під великий сумнів, а «небажання» сторони обвинувачення перевіряти зізнання засудженого ОСОБА_11 у вбивстві є тому підтвердження.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та винести новий вирок, за яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні приховування злочину, відповідальність за яке передбачена ст. 396 КК України, відкрити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами або призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В клопотанні про дослідження доказів захисники просять дослідити докази, що наявні в матеріалах справи 1-7/2003 та оцінити їх у сукупності, а також допитати свідка ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі засуджений вважає ухвалу суду незаконною через суттєве порушення вимог КПК України. Зазначає, що суд в порушення вимог КПК України не призначив захисника ОСОБА_11 , участь якого є обов`язковою в даному кримінальному провадженні. В судовому засіданні суд в повному обсязі не надав оцінки доказам, викладеним в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Суд не перевірив достовірність показань засудженого ОСОБА_11 в судовому провадженні; не викликав в судове засідання свідка ОСОБА_12 , показання якої мають суттєве значення для кримінальної справи і які раніше не були відомі суду при ухваленні вироку. Зазначає, що показання засудженого ОСОБА_11 мають протиріччя показанням ОСОБА_12 та його особистим показанням, наданим ним раніше, що підтверджується матеріалами кримінальної справи. Вважає, що суд повинен був усунути наявні протиріччя, дослідивши їх в судовому засіданні.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу районного суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 13.03.2003 року за нововиявленими обставинами.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарг; захисників та засудженого, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що спільна апеляційна скарга захисників засудженого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам ухвала районного суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 375 КПК України судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.

В порушення вказаних вимог ухвала місцевого суду не підписана суддею ОСОБА_19 , а отже ці обставини не дозволяють колегії суддів зробити висновок, що оскаржувана ухвала районного суду від 25 травня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_7 була постановлена «судом, встановленим законом», який, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним у здійсненні правосуддя, що є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Європейської конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

За таких обставин, ухвалу суду щодо ОСОБА_7 не можна визнати законною, оскільки судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне судове рішення, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, усунути вищевказані порушення, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, в тому числі і ті, на які вказували апелянти в своїх апеляційних скаргах, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

спільну апеляційну скаргу захисників засудженого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року, якою заяву ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2003 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Запорізького районного суду Запорізької області.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4