Справа № 136/1507/18
провадження №1-кп/136/154/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 07.05.2018, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Вінницький ПДСП-4, Вінницького району, Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 , яка ще є законним представником
неповнолітніх потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що згідно рішення Калинівського районного суду від 27.02.2007 він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, до досягнення ними повноліття, не бажав виконувати вказане рішення суду.
Так, ОСОБА_3 умисно, з метою злісного ухилення від сплати аліментів, будучи працездатним, усвідомлюючи, що має сплачувати аліменти на утримання дітей, свідомо не прийняв ніяких мір в пошуках роботи, щоб надати дітям матеріальні блага для їх повноцінного життя та всебічного розвитку, тривалий час ніде не працевлаштовувався, не став на облік як безробітний в районний центр зайнятості населення, не звертався за допомогою з приводу працевлаштування, нічим матеріально не допомагав для утримання своїх дітей, при цьому працював на тимчасових заробітках, маючи прибуток від них, і приховуючи доходи умисно не сплачував аліменти.
Таким чином, в період з 19.03.2007 по 30.04.2018 не вчинив жодної сплати аліментів, внаслідок чого допустив заборгованість в розмірі 94784,87 грн., що сукупно складає суму виплат більшу ніж за три місяці відповідних платежів.
Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся.

Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, а саме: ОСОБА_3 раніше не судимий; за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, на обліку в лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті не перебуває.
Судом враховано досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації за висновки якого виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, рівень вчинення повторного кримінального правопорушення середній.

Обставинами, відповідно до ст. 66 КК України які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують його покарання та інших обставин, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його діяння.
При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 75, 76 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п.1, 2, ч.2 п.2 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1