Постанова Іменем України

14 листопада 2018 р.

м. Київ
справа № 344/1467/15-к

провадження № 51-2677км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002462, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Прибличів Ярорівського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 ,
за ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі КК) у редакції 05.04.2001 року та ч. 4 ст. 358 КК у редакції 07.04.2011 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Івано-Франківського міського суду від 24 квітня 2017 року ОСОБА_7 засуджено:
за ч. 3 ст. 358 КК у редакції 05.04.2001 року до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн;

за ч. 4 ст. 358 КК у редакції 07.04.2011 року до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави 1475,76 грн процесуальних витрат. Вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він за невстановлених обставин придбав підроблене рішення суду від 10 березня 2005 року № 2-596/2005 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу, яке 24 листопада 2005 року подав до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції (надалі РАЦС) з метою реєстрації розлучення з ОСОБА_8 .
На підставі вказаного підробленого рішення суду відділом РАЦС безпідставно внесено актовий запис про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за № 865 від 24.11.2005 та видано два свідоцтва про розірвання шлюбу між ними від 26.04.2005: на бланку серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 та на бланку серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 .
Крім того, 04 липня 2013 року в Апеляційному суді Івано-Франківської області у відкритому судовому засіданні у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 квітня 2013 року ОСОБА_7 разом з апеляційною скаргою подав 2 копії завідомо підробленого свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 26.04.2005 на бланку серії НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_8 . Таким чином ОСОБА_7 використав вказане завідомо підроблене свідоцтво, у результаті чого Апеляційний суд Івано-Франківської області виніс ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції від 30 квітня 2013 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу відмовлено.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях засудженого складу інкримінованих злочинів. Посилається на порушення судом кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Вказує, що суд не дав належної оцінки доказам, залишив поза увагою факт відсутності у кримінальному провадженні доказів щодо наявності в засудженого умислу на використання підроблених документів, а також на підтвердження того, що судове рішення від 10 березня 2005 року є підробленим. Крім того, зауважує, що внаслідок відсутності в судовому засіданні без поважних причин потерпілої ОСОБА_8 засудженого було позбавлено можливості допитати її, що, на переконання сторони захисту, призвело до порушення основних засад кримінального судочинства, верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на порушення, допущені судом першої інстанції, а також не обґрунтував свого рішення, залишаючи без задоволення апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав касаційну скаргу.
Прокурор вважав, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала апеляційного суду скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно із положеннями частин 1, 3, 4 ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст. 433КПК передбачено, що суд касаційноїінстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно зч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Положеннями ст. 419 КПК передбачено, що в ухвалі суду апеляційної інстанції, зокрема, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали; при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, визнав доводи останніх необґрунтованими та залишив скарги без задоволення, а оскаржений вирок без зміни.

Визнаючи безпідставними доводи, наведені в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо необґрунтованого засудження останнього за ч. 3 ст. 358 КК у редакції 05.04.2001 року та ч. 4 ст. 358 КК у редакції 07.04.2011 року, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що за матеріалами кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а висновки про винуватість засудженого у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджуються доказами, дослідженими судом.

Суд касаційної інстанції вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 апеляційний суд не дотримався вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Як видно зі змісту апеляційних скарг захисника і засудженого, посилаючись на необґрунтованість засудження ОСОБА_7 , вони вказували на відсутність в його діях складу інкримінованих злочинів, недоведеність умислу в засудженого на використання завідомо підробленого документа. Зазначали, що висновки суду не підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, а також що місцевий суд не взяв до уваги всіх обставин, які могли істотно вплинути на його висновки.
У своїй скарзі засуджений зазначав, що поза увагою суду залишилися обставини, що свідчать про суперечливість висунутого йому обвинувачення. Зокрема, орган досудового слідства інкримінував йому, а суд визнав доведеним те, що він 24 листопада 2005 року подав до органу РАЦС підроблене рішення суду з метою реєстрації його розлучення з ОСОБА_8 . Водночас свідоцтва про розірвання шлюбу, видані цим органом, датовані 26 квітня 2005 року.
Засуджений та його захисник у скаргах вказували, що суд першої інстанції не спростував доводів ОСОБА_7 про те, що він разом із ОСОБА_8 у 2005 році зверталися за допомогою до адвоката, якому надали відповідні документи та заяви для підготовки останнім розірвання шлюбу між ними в судовому порядку, і саме від адвоката отримано рішення суду від 10 березня 2005 №2-596/2005 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу. Зазначали, що лист Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, в якому вказано, що такої цивільної справи в суді не зареєстровано, не свідчить про обізнаність ОСОБА_7 в тому, що дане судове рішення є підробленим. Крім того, засуджений звертав увагу, що суд не зазначив у вироку, в чому саме полягає підроблення цього документа.
Також, скаржники зауважували, що потерпіла ОСОБА_8 не давала суду показань із цього приводу і взагалі не брала участі у судовому розгляді, внаслідок чого сторону захисту було позбавлено можливості допитати її в судовому засіданні. На їхню думку, таким чином було порушено право засудженого на захист, а, крім того, позбавлено суд можливості правильно встановити обставини кримінального провадження.
Вказані доводи в апеляційних скаргах обґрунтовувалися посиланням на конкретні докази та потребували належної перевірки з боку апеляційного суду, в тому числі шляхом їх дослідження та оцінки в сукупності з іншими доказами.
Апеляційний суд за результатами перевірки наведених вище доводів, викладених в апеляційних скаргах засудженого і захисника, зазначив формальні мотиви та висновки на їхнє спростування. Разом із тим, з`ясування наведених в апеляційних скаргах обставин має важливе значення для встановлення суб`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_7 злочину та правової оцінки інкримінованого йому діяння.
З огляду на викладене висновки апеляційного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК у редакції 05.04.2001 року та ч. 4 ст. 358 КК у редакції 07.04.2011 року, суд касаційної інстанції вважає передчасними.

На підставі наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку, що апеляційний суд кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянув з істотним порушенням кримінального процесуального закону, а тому на підставі п. 1 ст. 1 ст. 438 КПК ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження в апеляційному суді.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно усунути зазначені недоліки, повно, всебічно й об`єктивно перевірити доводи апеляційних скарг та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК та § 3 Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 а скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3