У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001226 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесненського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Миколаєва, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий.

Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_6

__________________________________________________________________
провадження :№ 11-кп/812/153/19 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія : ч.2 ст. 125 КК України доповідач апеляц. інстан.: ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить оскаржуваний вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_10 з обвинуваченого ОСОБА_6 1 510 (одну тисячу п`ятсот десять) гривень 31 копійку в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 10 000 (десять тисяч) гривень, в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, а всього 11 510 (одинадцять тисяч п`ятсот десять) гривень 31 копійку.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та грунтуються на доказах, які є або недопустимими або мають суб`єктивний та упереджений зміст.

Стверджує, що судом були порушені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді справи. Так, в матеріалах справи відсутня заява потерпілого, а є тільки посилання на протокол прийняття заяви на досудовому слідстві.
Також суду не надавалось такого доказу як амбулаторна карта потерпілого ОСОБА_10 , а отже висновок експерта зроблений на підставі даних з неї є недопустимим доказом. Крім того, зазначає, що недопустимим доказом є і відеодиск з записом події, оскільки він повторно перезаписувався з флеш носія, наданого стороною обвинувачення.

Стверджує, що покази усіх свідків сторони обвинувачення є неналежними та недопустимими, оскільки вони не могли бачити всієї події.

Також, апелянт вважає, що суми стягнуті з нього в рахунок матеріальної та моральної шкоди є необгрунтованими, явно завищеними та такими, що не відповідають вимогам розумності і справедливості.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
29 червня 2018 року о 14 годин 30 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області на вулиці Чубчика, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи власним транспортним засобом виїжджав з майданчика для паркування транспортних засобів, який розташований по вулиці Чубчика. Під`їхавши до шлагбауму майданчика для паркування транспортних засобів, розташованого навпроти крамниці «Квіти», обвинувачений ОСОБА_6 розпочав розмову з працівником паркувального майданчику потерпілим ОСОБА_10 .. В ході розмови між ними на грунті раптово виниклих неприязних відносин, обвинувачений ОСОБА_6 вийшов із за керма транспортного засобу та умисно наніс один удар правою рукою в ліву частину нижньої та верхньої губи потерпілого ОСОБА_10 , а після чого наніс ще декілька умисних ударів рукою в область обличчя та голови потерпілого ОСОБА_10 .. Внаслідок умисних дій обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці верхньої та нижньої губи зправа, набряку м`яких тканин в ділянці спинки носа та потилиці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілого про залишення вироку без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов наступного.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що суд безпідставно визнав його винуватим, оскільки він не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , а той оговорив його через наявність між ними неприязних стосунків.

Але такі твердження апелянта спростовуються зібраними по справі та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності.

Так, потерпілий ОСОБА_10 пояснив в суді першої інстанції, що коли обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи власним транспортним засобом виїжджав з майданчика для паркування транспортних засобів, він повідомив, що не буде відкривати шлагбаум до тих пір, поки ОСОБА_6 , не здійснить оплату за паркування. Внаслідок цього між ними виникла суперечка, в ході якої обвинувачений вийшов із за керма транспортного засобу, вірвався в кабіну де він знаходився і умисно наніс йому удар правою рукою в ліву частину обличчя в область нижньої та верхньої губи, а після цього наніс ще декілька ударів рукою в область обличчя та голови. Тоді він схопив стілець на якому сидів, та випхав обвинуваченого ОСОБА_6 з приміщення кабіни паркувальника, який керує шлагбаумом. Після чого між ними виникла штовханина, при якій вже обвинувачений ОСОБА_6 не наносив йому ударів руками в область голови та обличчя. Свідки даної події викликали наряд поліції та автомобіль швидкої допомоги для нього.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 29 червня 2018 року біля 14 годин 30 хвилин в місті Вознесенську Миколаївської області він стояв біля шлагбаума перед майданчиком для паркування транспортних засобів та побачив, як обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем зупинився перед шлагбаумом майданчика, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 забажав виїхати з майданчика без оплати за паркування. Потерпілий ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_6 , що не буде відкривати шлагбаум до тих пір, пока обвинувачений ОСОБА_6 не здійснить оплату за паркування. Внаслідок цього між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 виникла суперечка, під час якої обвинувачений ОСОБА_6 вийшов із за керма транспортного засобу, штовхнув двері кабіни де знаходився потерпілий ОСОБА_10 і умисно наніс йому декілька ударів правою рукою в обличчя та в голову. ОСОБА_10 схопив стілець на якому він сидів, та виштовхнув обвинуваченого ОСОБА_6 з приміщення кабіни паркувальника. Після чого між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_10 виникла штовханина.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він керуючи транспортним засобом, виїжджав з майданчику для паркування, коли під`їхав до шлагбауму то зупинився, так як шлагбаум знаходився в закритому стані. Перед шлагбаумом попереду нього був зупинений транспортний засіб приватного підприємця ОСОБА_6 , який про щось розмовляв з паркувальником ОСОБА_10 , останній сидів на стільці в кабіні де знаходиться пульт керування шлагбаумом. Надалі обвинувачений ОСОБА_6 вийшов із за керма транспортного засобу, забіг до кабіни де знаходився потерпілий ОСОБА_10 та умисно наніс йому удари правою рукою в обличчя та в голову.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що вона 29 червня 2018 року з самого ранку продавала квас із діжки, яка була припаркована на тротуарі вулиці Чубчика недалеко від майданчика для паркування. Цього ж дня біля 14 годин 30 хвилин вона побачила, як перед шлагбаумом для здійснення виїзду зупинився на автомобілі обвинувачений ОСОБА_6 .. Вона бачила, як він зі свого автомобілю про щось розмовляв з паркувальником ОСОБА_10 , потім ОСОБА_6 вийшов із салону транспортного засобу, заскочив до кабіни де знаходився потерпілий ОСОБА_10 , і почав наносити йому удари правою рукою в обличчя та в голову. Вона зателефонувала в чергову частину Вознесенського відділу поліції та викликала слідчо оперативну групу. Крім працівників поліції на місце пригоди прибув і автомобіль швидкої допомоги. У потерпілого ОСОБА_10 було розбите обличчя, з розбитого носа та розбитих губ текла кров, йому фельдшером швидкої допомоги була надана медична допомога.
Покази потерпілого та даних свідків є послідовними та узгоджуються між собою і судом не висловлено сумнівів щодо них, не навів і обґрунтованих доводів про це і ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі.

Твердження апелянта про те, що показання вищевказаних свідків суд безпідставно взяв до уваги, оскільки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є знайомими потерпілого, до того ж не могли бачити детально того, що відбувається, не є слушними, з огляду на те, що суд безпосередньо допитав даних свідків і вони надали під присягою саме зазначені судом пояснення, які повністю узгоджувались з поясненнями потерпілого та записом на відеодиску, дослідженому судом.

Також критично колегія суддів відноситься до твердження апелянта, що свідок ОСОБА_16 теж взагалі не могла бачити конфлікту з свого місцезнаходження, зважаючи на той факт, що цей свідок під час події подзвонила та визвала наряд поліції.

Зазначене апелянтом, що не виключно, що він ненавмисно завдав тілесні ушкодження ОСОБА_10 , але це було з вини останнього, оскільки він захищався від його нападок, спростовується показами даних свідків, які вказували, що ОСОБА_6 вийшовши з свого автомобілю, заскочив до кабінки, де знаходився потерпілий і перший наніс удари.

Погоджується колегія суддів і з зазначеним судом першої інстанції, що покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не підтверджують позицію ОСОБА_20 в частині того, що він удари не наносив, а тільки допустив штовханину з потерпілим, оскільки, як вбачається з показів даних свідків, всі вони пояснили, що спостерігали подію не з самого початку.

Так, свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що 29 червня 2018 року біля 14 год. 30 хв. в місті Вознесенську Миколаївської області він проходив на перехресті вул. Київська та Чубчика, коли в процесі його руху подивився на шлагбаум то побачив, як обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_10 штовхаються між собою перед шлагбаумом. При цьому він не бачив, щоб вони наносили один одному удари руками в область голови.
Свідок ОСОБА_18 та свідок ОСОБА_19 надали суду аналогічні покази щодо того, що вони спостерігали штовханину між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , але не бачили, щоб вони наносили один одному удари.

Крім вище вказаних показань, вина ОСОБА_6 підтверджується наступними письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження: висновком судової медичної експертизи № 299 від 03 липня 2018 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_10 виявлені рани в ділянці верхньої та нижньої губи зправа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, набряк м`яких тканин в ділянці спинки носа та потилиці зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, протоколом огляду предмета від 18 липня 2018 року, яким є відеодиск: DVD TR № 7010515 XRE, на якому зафіксований відеозапис моменту із відеокамери зовнішнього спостереження на вулиці Чубчика в місті Вознесенську Миколаївської області, постановою органу досудового розслідування від 18 липня 2018 року, відповідно до якої речовим доказом за даним кримінальним провадженням визнано відеодиск: DVD TR № 7010515 XRE, на якому зафіксований відеозапис моменту із відеокамери зовнішнього спостереження на вулиці Чубчика в місті Вознесенську Миколаївської області, під час якого 29 червня 2018 року в місті Вознесенську, обвинувачений ОСОБА_6 умисно наносив удари правою рукою в область обличчя та голови потерпілого ОСОБА_10 ( а.к.п. 46-47)
До зазначеного апелянтом, що покази потерпілого ОСОБА_10 в частині того, що він наніс йому удари в обличчя, є перебільшенням та спробою оговорити його, оскільки між ними існують неприязні відносини, колегія суддів відноситься критично з огляду на те, що покази ОСОБА_10 знайшли своє підтвердження показами свідків та дослідженими матеріалами провадження.

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведенність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.125 КК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого, що кримінальне провадження є незаконним, тому що матеріали не містять заяви потерпілого ОСОБА_10 , а отже її не було подано на початок досудового розслідування, оскільки потерпілим ОСОБА_10 така заява була подана усно, і вона була прийнята протоколом прийняття заяви, що відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Інші доводи, які зазначив апелянт, судом першої інстанції, при ухвалені вироку враховані і їм надана належна оцінка.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався вимог ст. 65 КК України. Так, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються задовільно, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом встановлено не було, та дійшов вірного висновку про призначення покарання у виді штрафу в розмірі 50 п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову потерпілого було безпідставно зараховано в суму відшкодування матеріальної шкоди суму витрачену на ліки призначені для лікування неврологічних захворювань та було призначено явно завищену суму відшкодування за моральну шкоду, то вони не є слушними.

Так, відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд першої інстанції дослідив надані потерпілим чеки та квитанції, які свідчили про придбання ним ліків прописаних лікарем невропатологом після того, як у нього погіршилось самопочуття внаслідок спричинених йому обвинуваченим легких тілесних ушкоджень та на підставі ст.1166 ЦК України, визнав цивільний позов потерпілого обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1510 грн.31 коп.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого суд першої інстанції врахував тривалість моральних страждань, наявність негативних змін в житті потерпілого, наслідки, які настали від протиправних дій ОСОБА_6 , і вірно, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, при вирішенні позову стягнув на користь ОСОБА_10 10 000 грн. моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його скасування, як того просить апелянт.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесненського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: