Постанова
Іменем України
10 січня 2019 року

м. Київ
справа № 296|1595/17
провадження № 51-5036км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року в кримінальному провадженні № 0004889 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростеня Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 07 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано, призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Як установив суд, ОСОБА_7 01 жовтня 2015 року близько 17:00 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, перебуваючи за адресою: вул. Н. Сотні, 16, м. Житомир, підійшли до салону автомобіля марки «Lancia» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який належить громадянину Італії ОСОБА_8 , та представившись працівниками правоохоронних органів, повідомили останнього про необхідність проїхати разом з ними до відділу поліції.
В цей же день близько 17:20, перебуваючи у вищевказаному автомобілі, один з невстановлених слідством осіб наказав ОСОБА_8 зупинитись поблизу будинку №4 Б по проїзду Тихому в м. Житомирі. В подальшому ОСОБА_7 почав погрожувати ОСОБА_8 фізичним насильством, а в цей час невстановлена слідством особа, діючи в межах спільного злочинного умислу, зірвала з шиї потерпілого золотий ланцюг з золотим хрестиком та забрала грошові кошти, які знаходились на передній панелі автомобіля. ОСОБА_7 в свою чергу, перебуваючи на задньому сидінні автомобіля, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Самсунг». Таким чином, ОСОБА_7 разом з невстановленими слідством особами спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 63650 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовим рішенням, ухваленим щодо ОСОБА_7 , через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить судове рішення щодо нього змінити та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, шляхом застосування ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, визнання вини, добровільне відшкодування завданого збитку, знаходження на його утриманні двох малолітніх дітей, те, що засуджений працює, переніс тяжку операцію та потребує тривалої реабілітації. Крім того, на думку захисника, судом не взято до уваги те, що обвинувачений не тільки став на шлях виправлення, а й має наявність постійного місця проживання, роботи, міцних соціальних зв`язків, що, на його думку, призвело до надто суворого покарання. Також зазначає про те, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження
В письмових запереченнях на касаційну скаргу захисника прокурор ОСОБА_10 просила касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судове рішеннябез зміни.
Захисник ОСОБА_6 в письмовій заяві просив задовольнити його касаційну скаргу, змінити судове рішення та призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, шляхом застосування ст. 75 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а судове рішення- без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі захисника не оскаржуються.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. При цьому суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається із кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який має на утриманні двоє малолітніх дітей, його вік та стан здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розкриттю злочину та повне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому. Поряд з цим, судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу ОСОБА_7 , який має непогашені судимості за вчинення інших злочинів, відбував реальне покарання у виді позбавлення волі та знову вчинив умисний тяжкий злочин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 лише за умови його ізоляції від суспільства та призначив йому мінімальне покарання, передбачене санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим.

З урахуванням конкретних обставин провадження та даних про особу засудженого, а саме того, що останній неодноразово засуджувався за вчинення тяжких злочинів, в тому числі і до покарання у виді позбавлення волі, проте не зробив належних висновків та не став на шлях виправлення, Суд погоджується з висновком апеляційного суду про необхідність призначення засудженому покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим, яке засуджений має відбувати реально.

На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_7 апеляційним судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, призначене з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті за вчинений злочин, що є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Судом апеляційної інстанції обґрунтовано було скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме норм ст. 75 КК України.
Обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, були враховані апеляційним судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку апеляційного суду.

З урахуванням наведеного, Суд уважає призначене засудженому покарання справедливим, підстав для зміни чи скасування судового рішення апеляційної інстанції через суворість призначеного покарання не вбачає.
Судом також встановлено, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
Отже підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, для зміни вироку апеляційного суду у зв`язку із необхідністю пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання та звільнення від відбуття призначеного покарання із застосуванням статті 75 КК України за доводами касаційної скарги захисника, у Суду немає.

В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, а тому його касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3