Справа № 727/2393/19
Провадження № 1-кп/727/186/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:

Головуючого, судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

здійснивши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в м. Чернівці, судовий розгляд у кримінальному провадженні за № 0000027 від 16.01.2019р., на підставі обвинувального акту відносно: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українця, уродженця м. Чернівці, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження прокурора - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5 та в її інтересах законного представника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 16 січня 2019 року біля 19 год. 50 хв., ОСОБА_3 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в приміщенні під`їзду № 9 будинку № 77 по вул. Героїв Майдану м. Чернівці, переслідуючи корисливу мету, направлену на відкрите заволодіння чужим майном, умисно, погрожуючи застосуванням насильства неповнолітній потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затиснув їй рота рукою, із метою подолання супротиву останньої та зірвав з її вуха одну золоту сережку, вартістю 2250 грн., при цьому, забрав з руки потерпілої мобільний телефон, марки «Iphone 8+», в чохлі, із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone», загальною вартістю 22375 грн., спричинивши ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці лівої мочки вуха, саден в ділянці верхньої та нижньої губи в ділянці підборіддя справа, що згідно з висновком експерта № 55 від 18.01.2019р., відносяться до легких тілесних ушкоджень, таких, що призвели до короткочасного розладу її здоров`я та після вчинення нападу, маючи реальну можливість розпорядитись викраденим, з місця вчинення злочину втік, у результаті чого спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 24.625 грн. В подальшому, після вчинення кримінального правопорушення, був затриманий ОСОБА_5 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєні вказаного злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та в порядку вимог ст. 351 КПК України надав показання про те, що дійсно, 16 січня 2019 року біля 19 год. 00 хв. він випив з другом і пішов додому; йдучи по дорозі, він помітив дівчину, яка в руці тримала мобільний телефон марки «Iphone», а оскільки він давно хотів мати подібний мобільний телефон, пішов до дівчиною до під`їзду, піднявся вслід за потерпілою на другий поверх, де притиснув рукою до стіни дівчину, зірвав з її вуха золоту сережку та з руки забрав мобільний телефон та в той момент почув голос чоловіка « ОСОБА_8 », зрозумівши, що може бути викритим, різко побіг з під`їзду на вулицю у напрямку до свого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , де проживав, однак, чоловік його наздогнав і затримав; в подальшому він дізнався, що це був батько дівчини, займав посаду прокурора.

Пояснив, що при затриманні йому не було завдано тілесних ушкоджень; було викликано слідчу оперативну групи і його відвезли до Шевченківського відділення поліції. Пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється, просив його суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював фактичних обставин справи, повністю визнав свою вину за ч.1 ст. 187 КК України, в скоєному розкаявся і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст обставин передбачених ч.3 ст. 349 КПК України, що обвинуваченим було підтверджено в засіданні; відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позицій, заслухавши думку прокурора, думку потерпілої і її законного представника, думку захисника та роз`яснивши зміст і правові наслідки застосування вимог ст. 349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі, крім допиту потерпілої та документів, що характеризують особу обвинуваченого.

Потерпіла, неповнолітня ОСОБА_5 , 2003 року народження, будучи допитаною в судовому засіданні, у присутності законного представника ОСОБА_6 , надала показання про те, що 16.01.2019р. після обіду вона пішла в місто у власних справах, та коли після перукарні поверталася додому, це було біля 19 год. 30 хв. вона зателефонувала матері, що пішки йде додому з перукарні, яка розташована неподалік від її будинку. Пояснила, що йдучи дорогою після розмови з мамою, вона включила в мобільному телефоні Інстаграм, куди записувала усі події дня. Підходячи до під`їзду свого будинку, вона помітила молодого хлопця, однак цьому не придала значення, так як усіх сусідів не знає і вважала його сусідом. Піднявшись на другий поверх, позаду себе відчувала подих людини, в той час коли вона повернулася побачила того самого хлопця, в залі суду у якому впізнала обвинуваченого ОСОБА_3 , вона швидко подала гудок в телефоні батькові, однак розмовляти з ним вже не змогла, оскільки обвинувачений, який був на підпитку, притиснув її до стіни, затулив рукою рота, після чого, зірвав з лівого вуха сережку золоту та мав намір зірвати і іншу, коли почув голос її батька, після чого, одягнув їй на голову куртку та з її руки вирвав мобільний телефон і швидко втік; в той час батько ще кілька разів крикнув « ОСОБА_8 » і коли по сходах збіг вниз, то одразу ж побіг на вулицю наздоганяти обвинуваченого; він його наздогнав, затримав і повернув до під`їзду, де положив обличчям до підлоги. В той час, вже спустилася мати, яка викликала працівників поліції та вийшов сусід. В показах зазначила, що за увесь час, до приїзду слідчої групи, ніхто ОСОБА_3 не наносив тілесні ушкодження. Пояснила, що мобільний телефон «Iphone 8+» червоного кольору їй було подаровано на день народження батьками, телефон знаходився в чохлі малинового кольору; сережки їй також купили батьки. В показаннях вказувала, що цивільного позову до обвинуваченого не подавала, їй усі речі було повернуто працівниками поліції; однак просила призначити покарання ОСОБА_3 суворе, в межах санкції статті пред`явленого обвинувачення.

У суду немає підстав не довіряти показанням як потерпілої ОСОБА_5 , яка була допитана у присутності законного представника матері ОСОБА_6 ; останньою підтверджено правильність наданих показів в суді донькою, так і обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки вони здобуті в встановленому законом порядку; за з`ясованими обставинами, між потерпілою та обвинуваченим до скоєного не було ніяких стосунків, один одного вони не знали, а тому підстав обмовляти (наговорювати) один одного не мають, як потерпіла, так і обвинувачений послідовно надавали показання в судовому засіданні.

Аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_3 , при вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, суд, виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння та враховує спосіб, характер і локалізацію отриманих потерпілою ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, у вигляді рани в ділянці лівої мочки вуха, саден в ділянці верхньої та нижньої губив ділянці підборіддя справа, що згідно з висновком експерта № 55 від 18.01.2019р., відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я потерпілої; поведінку винного, що передувала події, ставлення обвинуваченого до наслідків злочину, і приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_3 умислу на вчинення розбою.

Вина обвинуваченого встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», тобто, стандарт доведеності якого, був запозичений із правової системи загального права (Великобританія, США) та активно використовується Європейським судом з прав людини, зокрема, справа «Ушаков проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.06.2015 року, заява №10705/12), у якому, Європейський суд з прав людини відзначив, що при оцінці доказів, суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», доведеність у якому, може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою; при цьому, розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді; випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Суд вірно кваліфікує дії обвинуваченого, в межах пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Надаючи правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.187 КК України, суд враховує і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові «Про судову практику в справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, в п.6 та п.9), якої вказано, що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо. Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Згідно ст. 12 КК України, вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Судом роз`яснено обвинуваченому вимогу ч.1 ст.337 КПК України, яка передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК) а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо; виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку (акті).

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд керується положеннями ст.65 КК України, щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що в силу вимог ст. 66 КК України, помякшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття у вчиненому. Обставинами, що в силу вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину в стані сп`яніння, що підтверджується довідкою КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер».

Отже, виходячи із наведеного вище, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину (ч.1 ст. 186 КК України), про що свідчить довідка ВІТ при ГУНП України в Чернівецькій області, однак в силу вимог ст.. 89 КК України вважається не судимим; вину в скоєному визнав повністю і щиро розкаюється, офіційно не працює, не навчається, речі, що були викрадені потерпілій повернуто працівниками поліції; претензій від потерпілої не має Судом при призначенні покарання обвинуваченому, враховується і те, що злочин він вчинив відносно неповнолітньої потерпілої; судом встановлено, що ОСОБА_3 схильний до вчинення злочинів; перебуває з 2016 року на обліку в наркологічному диспансері і не знаходиться на обліку в психіатричній лікарні; має постійне зареєстроване місце проживання, за яким характеризується задовільно; за даними висновку судової психіатричної експертизи № 98 від 05.02. 2019 року, ОСОБА_3 ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, має ознаки психічного розладу у формі легкого когнітивного розладу з емоційно вольовою нестійкістю, він може віддавати звіт своїм діям та керувати ними та як не психічно хворий, на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.к.п. 126 152, 154155).

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якщують і обтяжують покарання ОСОБА_3 , а також думки потерпілої та її законного представника щодо призначення обвинуваченому покарання, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає, за можливе призначити покарання останньому в межах санкції ч.1 ст. 187 КК України, а виправлення і перевиховання ОСОБА_3 , на думку суду є не можливим без ізоляції від суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував і вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, суд звертає увагу і на судову практику Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Харченко проти України», рішення від 10.02.2011 року), яким визначено, що тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції, з урахуванням чого суд вважає, що ступінь небезпечності ОСОБА_3 , для суспільства перевищує положення принципу поваги до особистої свободи, а тому не вбачає підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні останньому покарання.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При ухваленні вироку, суд за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись конституційними засадами верховенства права та законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення…. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються із такими ж положеннями ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР).

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу слід залишити застосовану у вигляді тримання під вартою, а строк відбування ним покарання рахувати з 16 січня 2019 року.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають вирішенню в порядку вимог ст.. 124 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За таких обставин суд вважає за необхідне зазначені вище процесуальні витрати стягти з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376, 395 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, залишити застосованим до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з 16 січня 2019 року.

Речові докази (а.с. к.п. 45, 53, 98), зокрема:

мобільний телефон, марки «Iphone 8+», в чохлі, із сім-карткою мобільного оператора «Vodafone» та сережку з металу жовтого кольору, що були передані на зберігання законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 повернути за належністю останнім;

кофту та штани бежеві, куртку джинсову блакитного кольору, футболку сіру чоловічу, до видані були 16.01. 2019 року ОСОБА_5 та передані на зберігання законному представнику неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 повернути за належністю останнім;

ДВД диск із записами виданими 18.01. 2019 року ОСОБА_9 залишити в матеріалах кримінального провадження;

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави, витрати на залучення експерта, в загальному розмірі 1001,00 грн. (довідка про витрати а.с.к.п.29).

Вирок може бути оскаржено протягом 30 ти діб з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці (в порядку п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України). Вирок суду підлягає врученню в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України прокурору, засудженому, в його інтересах захиснику. В порядку визначеному ч.7 ст. 376 КПК України судове рішення - вирок направити не пізніше наступного дня після ухвалення потерпілій по справі.

Суддя ОСОБА_1