Справа № 520/1526/19
Провадження № 1-кс/520/1201/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000848 від 18.12.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000848 від 18.12.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме за фактом можливого отримання посадовими особами юридичної особи публічного права неправомірної вигоди за забезпечення діяльності фізичної особи-підприємця.

Так, в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

23.01.2019 старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , за участі т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 та співробітників УЗЕ в Одеській області ДЗЕ Національної поліції України, які діяли за дорученням слідчого, з метою врятування належних заявнику грошових коштів, виявлення та збереження речей і документів, які мають значення для вказаного кримінального провадження, проведено огляд у вагончику, розташованому на території полігону ТПВ-2, за адресою: м. Одеса, вул. Хутірська, 70.

Враховуючи, що мета проведення огляду була досягнута, оскільки вилучено відеореєстратор, який має значення для кримінального провадження та може бути використаний як доказ в рамках кримінального провадження, сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутності, зазначивши, що подане клопотання підтримує у повному обсязі.

Від підозрюваного та його захисника також надійшла заява, в якій вони просили розгляд клопотання проводити за їх відсутності, вказавши, що проти задоволення клопотання заперечують.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з КонституцієюУкраїни та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавстваУкраїни і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальнадекларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «ОСОБА_9 проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено обґрунтованість підозри за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Так, 24.01.2019 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України.

Як вбачається з клопотання, необхідність в проведенні невідкладного огляду була обумовлена необхідністю забезпечення, зокрема, врятування речей, які мають значення для кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді від 24.01.2019 року клопотання про узаконення проведеного за адресою: м. Одеса, вул. Хутірська, 70, огляду було задоволено.
Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи сторони обвинувачення в частині того, що вилучена річ, а саме відеореєстратор s/n: BA7I00682, має суттєве значення для кримінального провадження, оскільки останній може бути використаний як доказ на підтвердження факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Так, на вказаному відеореєстраторі могли бути зафіксовані факти допуску ОСОБА_5 на територію полігону вантажівок з відходами, вказування конкретних місця для здійснення їх розвантажування, без попереднього укладення будь-яких договорів.
Відтак, вилучена річ відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні її збереження, з метою подальшого досягнення вищезазначених завдань в рамках даного кримінального провадження.
На підставі викладеного, враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість використання як доказів вилученої речі в рамках кримінального провадження, беручи до уваги розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання про арешт майна підлягає задоволенню, а вказаний захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним тому ступеню обмеження права власності, яких особи зазнають в результаті його дії.

Згідно ч. 11 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Таким чином, з метою запобігання можливого знищення чи псування вилученої речі, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність накладення також заборони на розпорядження та користування відеореєстратором s/n: BA7I00682.

Таким чином, керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000848 від 18.12.2018 року задовольнити.
Накласти арешт без права користування та розпорядження, на вилучене старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 в ході проведення огляду вагончика, розташованого на території полігону ТПВ-2, за адресою: м. Одеса, вул. Хутірська, 70, майно, а саме:

Відеореєстратор s/n: BA7I00682;

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1