Житомирський апеляційний суд
Справа №287/231/17-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих: ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 05 травня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, не інваліда, не депутата, в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначиено йому покарання за ч.1 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк три роки.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , за даним вироком суду ухвалено рахувати з дня фактичного затримання.

Цивільний позов потерпілої позивача ОСОБА_11 , ухвалено залишити без розгляду та роз`яснити позивачу про те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Матеріали кримінального провадження № 0000159 ухвалено залишити при обвинувальному акті, з подальшим їх зберіганні при кримінальному провадженні № 287/231/17-к.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 19.03.2017 року, об 20 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у громадському місці приміщенні амбулаторії с.Білокоровичі, яка відноситься до Комунальної установи «Центру екстренної медичної допомоги», (далі по тексту КУ «ЦЕМД»), розташованого в с.Білокоровичі по вул.Шкільна, 34 Олевського району Житомирської області, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку, ігноруючи суспільні правила поведінки, безпричинно з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яке проявилося у відкрито вираженому нехтуванні загальнолюдськими правилами і нормами моралі, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нахабному поводженні, діючи умисно, і на ґрунті раптово виниклого буйства, яке призвело до бійки, в ході якої працівники амбулаторії с.Білокоровичі, які знаходилися при виконанні службових обов`язків отримали тілесні ушкодження, що призвело до тимчасового порушення нормальної діяльності установи, зокрема: ОСОБА_8 , безпричинно з хуліганських мотивів застосував фізичне насильство стосовно потерпілої ОСОБА_11 , яке виразилося в тяганні її за волосся та нанесенні трьох ударів кулаком правої руки стиснутої у кулак в область голови і тулуба, п`яти ударів підошвою своїх черевиків по ногах останньої заподіявши при цьому потерпілій ОСОБА_11 , тілесні ушкодження у вигляді: садна лівого коліна, нижньої третини лівого передпліччя, середньої третини лівої гомілки; синців в середній та нижній третині лівого стегна, верхній третині лівого передпліччя, потиличної ділянки, які могли утворитися не менш як від 6-ти разової дії тупого (тупих) предмету (предметів), які відповідно до висновків судово-медичної експертизи за № 51 від 24.03.2017 року, № 128 від 13.07.2017 року, № 131 від 13.07.2017 року та № 133 від 13.07.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_8 , в ході раптово виниклого конфлікту з медсестрою з приймання викликів та передачі їх виїзним бригадам екстренної медичної допомоги КУ «ЦЕМД» ОСОБА_10 , що виник з приводу зробленого зауваження останньою в адресу ОСОБА_8 , щодо його поведінки, де після чого ОСОБА_8 , не звертаючи на зауваження ОСОБА_10 , діючи умисно, безпричинно з хуліганських мотивів застосував фізичне насильство стосовно потерпілої ОСОБА_10 , яке виразилося в хватанні за її волосся, нанесенні одного удару кулаком правої руки стиснутої у кулак в область голови, від якого остання втратила свідомість і впала на підлогу вкриту кахельною плиткою та 4-х ударів по різним частинам її тіла заподіявши при цьому потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: садна тім`яної ділянки голови, лівого колінного суглобу, 5-го пальця лівої кисті; синця лівого плеча та правої сідниці, що могли утворитися не менш як від 5-ти разової дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів), які відповідно до висновків судово-медичної експертизи за № 56 від 30.03.2017 року, № 129 від 13.07.2017 року, № 130 від 13.07.2017 року та № 132 від 13.07.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України на підставі п.3.ч.1 ст.284 КПК України, так як не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпані можливості їх отримання. Посилається на те, що вирок суду є незаконним, у зв`язку з істотними порушеннями вимог крим інального процесуального закону, оскільки суд невірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_13 як хуліганство, досудове розслідування за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 проведено незаконно, оскільки проведені слідчі дії з ОСОБА_11 , складені при цьому процесуальні документи є недопустимими доказами, та не повинні були враховані судом при ухваленні обвинувального вироку. Зазначає, що при ухваленні обвинувального вироку судом не перевірено походження доказів. Суд не дослідив походження висновків СМЕ №51, №56, №128, №129, №130, №131, №133, протоколів проведення слідчого експерименту за участю потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які проведені старшим слідчим СВ Олевського ВП ОСОБА_14 , так як сторона захисту в своїй письмовій промові під час дебатів вказував на визнання їх недопустимим доказом, але суд в вироку навіть не згадав про таке. Крім того, суд не надав оцінки вилученню медичних документів на підставі яких були проведені судово-медичні експертизи, оскільки ухвала про надання тимчасового доступу до документів, на підставі яких мали б проводитися експертизи, суду не надана. Також стороні захисту невідомо чи взагалі повідомлялось його підзахисному про підозру і чи роз`яснювались йому права підозрюваного, так як такі відсутні в матеріалах справи. Крім того вказує, що суд при призначенні покарання безпідставно послався як на характеризуючі обставини продовження погроз застосування насильства щодо потерпілих, свідків та членів їх сімей зі сторони обвинуваченого, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП у цьому ж місці та стосовно тих же осіб після надходження кримінального провадження № 0000159 по обвинуваченню ОСОБА_13 , за ч.1 ст.296 КК України. Як вказано вище протокол відносно ОСОБА_13 за ст. 173 КУпАП не був відкритий стороні захисту, будь-яких відомостей, підтверджуючих документів про продовження погроз з боку ОСОБА_13 суду не надано. Таким чином, проаналізувавши всі зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази, сторона захисту дійшла висновку про те, що стороною обвинувачення не представлено належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, відповідно до тих обставин, які вказані в обвинувальному акті, тому він підлягає виправданню.

Крім того в судовому засіданні апеляційного суду захисником ОСОБА_9 було заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання за амністією в порядку ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» у разі відмови в задоволенні його апеляційної скарги. Зазначене клопотання було підтримано обвинуваченим ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши зазначені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Суд, дослідивши докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, з чим також погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Так, вина ОСОБА_8 повністю підтверджується, а доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого повністю спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Доводи захисника, викладені в його апеляційній скарзі є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Зокрема, безпідставними є доводи про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки як було встановлено під час судового розгляду провадження, даний злочин обвинуваченим ОСОБА_8 було вчинено у громадському місці, обвинувачений своїми діями заважав нормальній роботі медичної установи, крім того тілесні ушкодження обвинуваченим ОСОБА_8 були нанесені не тільки його колишній дружині, а й іншим працівниками даної установи, кваліфікувати даний злочин за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочин проти особи, в даному випадку, враховуючи обставини його вчинення наведені вище, підстав немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що досудове розслідування за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 проведено незаконно, оскільки в матеріалах провадження відсутня заява ОСОБА_11 слід зазначити, що в матеріалах провадження наявний рапорт працівника поліції про те, що до відділення поліції надійшло повідомлення від громадянки ОСОБА_11 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_8 прийшов до неї на роботу та перешкоджав своїми діями працювати. (а.с.106) Крім того ОСОБА_11 не є дружиною ОСОБА_8 , тому посилання адвоката на ст. 477 КПК України в тій редакції, яка діяла під час вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України (у формі приватного обвинувачення) вданому випадку є недоречним.

Також слід зазначити, прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції також було надано заяву потерпілої ОСОБА_10 про вчинення ОСОБА_8 злочинних дій в тому числі і щодо потерпілої ОСОБА_11 , що за наведених вище обставин є достатньою підставою для здійснення досудового розслідування даного кримінального правопорушення.

З приводу того, що судом не перевірено походження доказів про те, шо стороні захисту невідомо чи взагалі повідомлялось його підзахисному підозра у вчиненому злочині, оскільки такі дані відсутні в матеріалах провадження, слід зазначити, що стороною обвинувачення до суду подається обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування, в якому зазначено перелік всіх слідчих дій, які були проведені під час досудового розслідування та перелік прийнятих процесуальних рішень, в тому числі про призначення судово-медичних експертиз та повідомлення про підозру. Подання до суду матеріалів кримінального провадження, в тому числі і зазначених процесуальних документів, які не є джерелом доказів, не є обов`язковим. Натомість сторона кримінального провадження відповідно до ст.290 КК України після відкриття матеріалів кримінального провадження знайомиться з ними, у разі виникнення сумніву у походженні доказів, не позбавлена можливості заявити про це під судового розгляду.

Крім того, суд першої інстанції у вироку зазначив, чому клопотання захисника щодо визнання недопустимими доказами висновки судово-медичних експертиз та протоколи проведення слідчого експерименту за участю потерпілих є безпідставним, зь чим погоджується і апеляційний суд.

Щодо доводів захисника про те, що судом в основу покладено протокол про адміністративне правопорушення від 03.01.2018 року відносно ОСОБА_8 за ст.173 КУпАП, який стороні захисту не відкривався, то слід зазначити, що даний доказ не є вирішальним, і не впливає будь-яким чином на правильність прийнятого судом рішення про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні даного злочину, як і посилання суду при призначенні покарання на характеризуючі обставини продовження погроз застосування насильства щодо потерпілих, свідків та членів їх сімей, оскільки вина ОСОБА_8 підтверджуються показаннями потерпілих ОСОБА_10 , і ОСОБА_11 , свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , та ОСОБА_21 , висновками судово-медичних експертиз, яким суд надав належну оцінку, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду, а також в матеріалах провадження достатньо характеризуючих даних, які негативно характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно яких ОСОБА_8 при вживанні алкогольних напоїв стає агресивним, конфліктним, не контролює свої дії, зі сторони жителів села до сільської ради неодноразово надходять на нього скарги.

Таким чином колегія суддів вважає, що судом повно та всебічно встановлено обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, усі надані стороною обвинувачення докази досліджені та оцінені у відповідності до положень ст.94 КПК України, та зроблено законний та обгрунтований висновок про визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що досудове розслідування та судове слідство проведено з достатньою повнотою, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, немає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, апеляційним судом не виявлено.

Разом з тим під час апеляційного розгляду провадження захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого амністії та звільнення його від призначеного покарання на підставі п. «е» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 разом з обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання про застосування до останнього амністії підтримали та просили задовольнити. Прокурор не заперечив проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 амністії з мотивів, наведених в поданому захисником клопотанні, оскільки ОСОБА_8 є постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, представник потерпілих адвокат ОСОБА_12 заперечив проти задоволення клопотання про звільнення обвинуваченого від покарання на підставі закону про амністію з тих підстав, що обвинувачений не визнає вину та даний закон підлягає виконанню протягом трьох місяців з дня набрання ним чинності.

Так, відповідно до п. «е» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили та є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 раніше не удимий в силу ст. 89 КК України, вчинив злочин невеликої тяжкості до набрання ЗУ «Про амністію у 2016 році» чинності, та є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, а саме громадянином, який постійно працював чи працює, або проживав чи проживає у зонах гарантованого відселення з 1986-1992 років, що підтверджується, відповідним посвідченням. (а.с.6 т.2), тобто є суб`єктом наведеного Закону.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_9 та звільнити ОСОБА_8 від призначеного вироком суду першої інстанції покарання на підставі ст. 74, 86 КК України та п. «е» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

При цьому заперечення представника потерпілої ОСОБА_11 про неможливість звільнення обвинуваченого від покарання за амністією, оскільки він не визнав вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, та з моменту набрання ЗУ "Про амністію в 2016 році" чинності сплинув тримісячний строк його застосування, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні такого клопотання сторони захисту, оскільки визнання вини обвинуваченим не є умовою для звільнення його від покарання за амністією, а щодо тримісячного строку застосування даного Закону, слід зазначити, що він підлягає застосуванню з моменту набрання ним чинності і до моменту набрання чинності наступним законом про амністію, та посилання представника потерпілої на неможливість його застосування за спливом тримісячного строку, зазнченого в ст. 18 є помилковим, оскільки в даній нормі йдеться не про стрроки його застосування, а про строки його виконання.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, КК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 05 травня 2018 року, щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України залишити без змін.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання за амністією задовольнити.

На підставі ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді 3 років обмеження волі на підставі п. «е» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: