ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2593/17 Номер провадження 11-кп/814/51/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2017 року

з участю
прокурора ОСОБА_9
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12
обвинуваченого ОСОБА_7
в с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2014 року та за сукупністю вироків ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 06.12.2015 року, близько 19.00 год. ОСОБА_7 діючи повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_13 , прибули до приміщення магазину «Продукти», який розташований за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Копили, вул. Червона 39, де розподілили між собою ролі. Після чого, ОСОБА_7 виконуючі відведену йому злочинну роль став біля приміщення вищевказаного магазину де спостерігав за навколишньою обстановкою, забезпечуючи безпеку ОСОБА_13 , на випадок появи сторонніх осіб та при необхідності мав повідомити останнього про небезпеку до моменту закінчення вчинення злочину, а ОСОБА_13 виконуючи відведену йому злочинну роль проник у приміщення магазину, підійшов до продавця ОСОБА_14 і погрожуючи їй ножем, тобто з застосуванням насильства небезпечного для її життя та здоров`я, заволодів грошима в сумі 10 800 гривень, мобільним телефоном марки «Lenovo» моделі А369і, вартістю 1800 гривень, в якому знаходилася картка оператора мобільного зв`язку «МТС Україна», вартістю 25 гривень і на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 20 гривень.

Внаслідок чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 завдали потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 12 645 гривень.

Крім цього, 15.12.2015 року, близько 17-20 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою із ОСОБА_13 , прибули до приміщення магазину «Продукти», який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Нагорна, 34, де розподілили між собою ролі, після чого, ОСОБА_7 виконуючи відведену йому злочинну роль став біля приміщення вищевказаного магазину де спостерігав за навколишньою обстановкою, забезпечуючи безпеку ОСОБА_13 на випадок появи сторонніх осіб та при необхідності мав повідомити останнього про небезпеку до моменту закінчення вчинення злочину, а ОСОБА_13 виконуючи відведену йому злочинну роль проник у приміщення магазину, підійшов до продавця ОСОБА_10 і погрожуючи їй ножем, тобто з застосуванням насильства небезпечного для її життя та здоров`я, заволодів грошима в сумі 1200 гривень, мобільним телефоном марки «NOKIA 1280» вартістю 152,00 грн., в якому знаходилася картка оператора мобільного зв`язку «МТС Україна», вартістю 20 гривень і на рахунку якої знаходилися грошові кошти сумою 90 гривень; виготовленою із золота 585 проби сережкою, вагою 2.5 грамів, вартістю 2000 гривень; три шоколадки «Оленка» за ціною 14.50 гривень за штуку, на загальну суму 43.50 грн.; дві шоколадки «Чайка» за ціною 14.50 гривень за штуку, на загальну суму 29.00 грн.; два шоколадних батончики «Буено» за ціною 17.50 гривень за штуку, на загальну суму 35,00 грн.; чотири пачки цигарок марки «Пріма» (люкс), за ціною 14,00 грн. за пачку, на загальну суму 56,00 грн.; три пачки цигарок марки «Кемел» (жовтий), за ціною 21,50 грн. за пачку, на загальну суму 63,00 грн., дві пачки цигарок марки «Мальборо» (Голд), за ціною 21,00 грн. за пачку, на загальну суму 42,00 грн., три пачки цигарок марки «НЕКСТ» (Азур), за ціною 12,60 грн. за пачку, на загальну суму 37,80 грн., чотири пачки цигарок марки «Парламент» (аква), за ціною 27,30 грн. за пачку, на загальну суму 109,20 грн.; три пачки цигарок марки «Кент» (№4), за ціною 21,00 грн. за пачку, на загальну суму 63,00 грн.
Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_13 своїми спільними умисними діями завдали потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 4032 гривні 90 копійок.

Крім цього, 08.01.2016 року, близько 02.00 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_13 , прибули до домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де перелізли через паркан, шляхом підпалу принесеного із собою піротехнічного засобу виманили з будинку потерпілу ОСОБА_11 . Після чого, погрожуючи їй принесеним газовим револьвером, тобто з застосуванням насильства небезпечного для її життя та здоров`я, разом проникли у житло, де вчинили розбійний напад на останню застосувавши насильство небезпечне для її життя та здоров`я, у вигляді здійснення ОСОБА_13 з близької відстані пострілу з револьверу, спорядженого холостими патронами в ділянку голови ОСОБА_11 , в наслідок чого останній, згідно висновку судово-медичної експертизи №80 від 25.01.2016 року, спричинене легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я у вигляді рани м`яких тканин чола, а також з застосуванням фізичного насильства, яке виразилось у зв`язуванні потерпілої ОСОБА_11 , заволоділи належним ОСОБА_11 майном, а саме: грошима сумою 2000 гривень, двома виготовленими з янтарю бусами, вартістю 500 гривень, кожні, згідно показань потерпілої, на загальну суму 1000 гривень, парою виготовлених із мельхіору сережок, вартістю 2000 гривень, парою виготовлених із срібла 825 проби сережок, вартістю 2000 гривень; виготовленим із золота 585 проби хрестиком, вартістю 2000 гривень; набором з 18 цінних мінеральних камінців, вартістю 50 гривень, кожен, на загальну суму 900 гривень; мобільним телефоном марки «Samsung», вартістю 300 гривень, в якому знаходилася картка оператору мобільного зв`язку «МТС Україна», вартістю 25 гривень і на рахунку якої знаходилися грошові кошти сумою 6 гривень; платіжною карткою «Приват банк», шкатулкою, виготовленим кустарним способом трьома намистами, браслетом, які не являють матеріальної цінності для потерпілої.

Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_13 своїми спільними умисними діями завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 10 231 гривень.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій прохає вирок суду першої інстанції щодо нього скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким його визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні. Наголошує на тому, що у матеріалах кримінального провадження відсутні прямі докази, які б беззаперечно вказували на причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, зазначає, що в основу обвинувачення було безпідставно покладено вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2017 року, яким ОСОБА_13 засуджено за вчинення тих же епізодів, оскільки обвинувачений та його захисник не брали участь у кримінальному проваджені щодо Горєлого, натомість суд відмовив у допиті ОСОБА_13 .

У своїй апеляційній скарзі прокурор прохає вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Необхідність призначення більш суворого покарання прокурор мотивує тим, що ОСОБА_7 раніше судимий, звільнившись умовно-достроково з місць відбування покарань продовжив злочинну діяльність, вчиняючи за попередньою змовою групою осіб корисливі злочини проти жінок та осіб похилого віку, що свідчить про високу суспільну небезпечність вчинених ним діянь, не розкаявся у вчиненому.

За наслідками апеляційного розгляду прокурор прохає ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.3 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого; на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого.

Позиції інших учасників судового провадження
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги прокурора.

Захисник ОСОБА_12 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечував проти апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_10 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 посилаючись на те, що вона добре роздивилась та впізнала лише одного з нападників ОСОБА_13 ..

Потерпіла ОСОБА_11 покладалася на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_14 будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась та не висловила своєї позиції щодо поданих апеляційних скарг.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно ст.370 КПК України, с удове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме таким вимогам відповідає вирок суду щодо ОСОБА_7 .

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, протоколи слідчих дій, речові докази та висновки експертиз.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Не знайшли вони свого підтвердження і під час апеляційного перегляду вироку суду.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду безпосередньо допитала ОСОБА_13 , який не був допитаний судом першої інстанції.

Під час апеляційного перегляду вироку суду щодо ОСОБА_7 , засуджений ОСОБА_13 стверджував, що вчиняв злочини не з ОСОБА_7 , а з іншою особою, яку назвав як «Серьога з Мотелю», а телефон потерпілої ОСОБА_15 віддав ОСОБА_7 за борги. Стверджує, що раніше обмовляв ОСОБА_7 .. Проте, ОСОБА_13 не заперечував, що в Ленінському районному суді м. Полтави він повністю визнавав вину та дійсно казав, що скоював злочин разом з ОСОБА_7 з яким одночасно звільнився з установи відбування покарання та деякий час проживав у нього вдома.

Хоча такі показання засудженого ОСОБА_13 узгоджуються з позицією обвинуваченого, проте колегія суддів оцінює їх критично виходячи з такого.

Так, ОСОБА_13 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року за ч.3 ст.187 КК України за вчинення семи епізодів розбійних нападів, в тому числі, на потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 .. Зі змісту цього вироку вбачається, що в його основу покладені докази належність та допустимість яких ніким з учасників кримінального провадження не ставилася під сумнів. В тому числі, в основу вироку покладені показання ОСОБА_13 , який повністю визнавав свою вину; письмові докази, зокрема, протокол проведення слідчого експерименту від 29.01.2016 року зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_13 в присутності свого захисника та понятих пояснював та показував за яких обставин та з ким він вчиняв розбійні напади; протоколи впізнання ОСОБА_13 потерпілими, протоколами огляду речових доказів, тощо. Ці докази повністю узгоджуються з показаннями безпосередньо допитаних судом потерпілих, зокрема, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 ..

ОСОБА_13 ні до, ні після вироку суду не звертався зі скаргами на слідчого, який нібито примусив його обмовляти ОСОБА_7 ..

Натомість, під час апеляційного перегляду вироку щодо ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_11 стверджувала, що в Ленінському районному суді м. Полтави ОСОБА_16 висловлював своє обурення тим, що за злочини, які він вчиняв разом з ОСОБА_7 він має відповідати сам.

Враховуючи вище викладене, дані щодо кримінальної біографії ОСОБА_13 , а також те, що незважаючи на те, що він в присутності свого захисника повністю визнавав свою вину - докази його винуватості в суді першої інстанції ретельно перевірялися та повністю узгоджувалися з іншими доказами, колегія суддів вважає, що показання ОСОБА_13 під час допиту судом апеляційної інстанції є неправдивими та не спростовують висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 .

На думку колегії суддів апеляційного суду слушними є доводи сторони захисту про те, суд не повинен був визнавати вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року щодо ОСОБА_13 доказом вини ОСОБА_7 .. Проте, аналізуючи покладені в основу обох вироків докази, належність та допустимість яких ніким не спростована, колегія суддів дійшла переконання про те, що безпосередньо досліджені судом докази, в тому числі протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_13 від 29.01.2016 року та відеозапис до нього спростовують доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Також ці доводи спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_11 , яка під час апеляційного перегляду пояснила, що під час досудового розслідування їй не показували фото нападників. Під час злочину вона добре бачила та намагалася запам`ятати нападників, щоб в подальшому їх впізнати. Вона була зв`язана та просила ОСОБА_7 випустити її на вулицю, але він відмовив їй. Нападники спілкувалися між собою, ОСОБА_17 називав ОСОБА_18 то « ОСОБА_19 », то « ОСОБА_20 ». Хоча під час нападу більша частина обличчя ОСОБА_7 була закрита шапкою під час досудового розслідування вона впізнала ОСОБА_7 , в тому числі, й по голосу, поведінці, характерним жестам.

Під час апеляційного перегляду потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що не впізнавала ОСОБА_7 . Проте, вона чітко зазначила, що нападників було двоє. В одному з них вона впізнала ОСОБА_13 , який безпосередньо на неї напав в магазині. Обличчя іншого нападника не бачила, бачила лише його силует. Це був високий чоловік в капюшоні.

Такі показання потерпілої ОСОБА_10 повністю узгоджуються з її заявою про вчинений злочин, даними протоколів впізнання ОСОБА_10 . ОСОБА_13 та слідчого експерименту з його участю, а також з протоколом огляду зі змісту якого вбачається, що 25.01.2016 року батько ОСОБА_7 добровільно видав мобільний телефон, який йому дав його син ОСОБА_20 . При цьому колір, марка, модель та ІМЕІ зазначеного телефону повністю збігаються з тим телефоном, яким заволодів ОСОБА_13 під час нападу на потерпілу ОСОБА_10 .

Доводи сторони захисту щодо відсутності доказів вини ОСОБА_7 по епізоду нападу на потерпілу ОСОБА_14 також є безпідставними оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої, яка стверджувала, що ОСОБА_13 вчинив напад разом з іншим хлопцем який чекав його на вулиці та який пішов разом з ним з місця злочину. Такі показання потерпілої узгоджуються зі змістом її заяви про вчинене кримінальне правопорушення, а також з даними вище зазначеного протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_13 .

Як вбачається зі змісту вироку, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд встановив, що під час інкримінованих епізодів злочинної діяльності ОСОБА_7 , який (згідно розподілених ролей, спостерігав за навколишньою обстановкою для забезпечення безпеки) діяв узгоджено з ОСОБА_13 , який, в свою чергу, під час нападів на потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проникав у житло та інші приміщення, відповідно, застосовував насильство при цьому погрожував застосуванням ножа та пістолету, а тому дійшов правильного висновку про те, що між ними була попередня змова на вчинення злочину.

Отже, висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення є правильною.

Таким чином, переглянувши вирок суду в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів також не знайшла підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Зі змісту вироку вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.187 КК України суд в повній мірі дотримався вимог статей 50,65 КК України.

Зокрема, призначаючи покарання в межах санкції ч.3 ст.187 КК України суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, скоїв злочин щодо осіб похилого віку, шкоду не відшкодував. Обставин, що обтяжують покарання винного судом не встановлено. З огляду на вище викладене, суд призначив обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.187 КК України та додаткове покарання у виді конфіскації всього майна, яке є власністю засудженого.

Також суд врахував, що злочин вчинено під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі та, дотримавши вимог ст.71 КК України призначив остаточне покарання за сукупністю вироків частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання як за ч.3 ст.187 КК України, так і за сукупністю вироків є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки вважає непереконливими доводи апелянта щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання, яке незначно перевищує покарання призначене судом. При цьому колегія суддів приймає до уваги, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому були враховані всі обставини, на які посилається прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, переглянувши вирок суду в межах апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.

Під час апеляційного перегляду вироку суду не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418 КПК України колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4