Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
320/1493/17-к: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти життя та здоров'я особи; Умисне вбивство.
Надіслано судом: 16.04.2019. Зареєстровано: 17.04.2019. Забезпечено надання загального доступу: 18.04.2019.
Дата набрання законної сили: 08.04.2019
Номер судового провадження: 11-кп/807/761/19
Дата документу 08.04.2019 Справа № 320/1493/17-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/1493/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/761/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія:ч.1ст.115КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Мелітополя Запорізької області, українка, громадянка України, маюча повну середню освіту, заміжня, непрацююча, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та їй призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 грудня 2016 року по 8 червня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за наступних обставин.

21 грудня 2016 року приблизно об 11 годині ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_11 , маючи умисел на вбивство останньої, умисно нанесла їй множинні удари руками, ногами та невстановленими в ході досудового розслідування тупими предметами в область голови, кінцівок, тулуба, з них не менше 17-ти ударів в область життєво важливого органу голови, заподіявши їй, тим самим, тілесні ушкодження, а саме: закриту поєднану тупу травму голови та тулубу, тобто, внутрішньочерепну травму; субарахноїдальні крововиливи на полюсі правої лобної частки, на конвекситальній поверхні лівої лобної частки з переходом на її полюс, на конвекситальній поверхні лівої тіменної долі з переходом на конвекситальну поверхність лівої височної долі; повний поперечний перелом 1 зуба на верхній щелепі ліворуч, на рівні його шийки з крововиливом під слизову оболонку ясна по його периферії, рани, крововиливи під слизові оболонки верхньої та нижньої губи; рани, синці, садна, крововиливи в м`які тканини голови; повний поперечний перелом тіла грудини на рівні 3-х міжреберій; повні поперечні переломи ребер: праворуч 2-7 від серединно-ключичної до передньо-пахвової лінії, 8,9 по задній пахвовій лінії, 11,12 між кологрудинною та лопатковою лініями, 5-9 - по колохребтовій лінії з наскрізним пошкодженням білястінкової плеври згідно лінії перелому 5 ребра; ліворуч 2,3,5-8 - від серединно-ключичної до передньої пахвової лінії, 3-12 - від колохребтової до лопаткової лінії з наскрізним пошкодженням білястінкової плеври згідно лініям переломів 6,7,12 ребер; забій задньої поверхні нижньої долі правої легені; крововилив у навколониркову клітчатку зліва; розрив паренхіми задньої поверхні лівої нирки; крововилив в м`які тканини в області ніжки селезінки; крововиливи, синці в м`які тканини тулуба; садна шиї, рук, крововиливи шиї, тулуба, рук та ніг.

Вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя в момент заподіяння, та від яких внаслідок ускладнення розвитком травматичного та геморагічного шоку настала смерть потерпілої на місці події.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 просить вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження скасувати, а кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 закрити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не було надано достатніх і переконливих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили причетність обвинуваченої до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Так, жоден зі свідків прямо чи опосередковано не вказував на обвинувачену як на особу, яка скоїла вбивство, а з усіх досліджених письмових доказів підтверджує пред`явлене обвинувачення лише висновок експерта № 230 від 9 лютого 2017 року, яким встановлено наявність на кофті обвинуваченої крові людини, походження якої не виключається від потерпілої ОСОБА_11 .

Разом з тим, ця обставина є лише припущенням, оскільки осіб з даною групою крові безліч, а молекулярна експертиза, яка з великою ймовірністю могла б встановити походження крові від певної особи, у даному кримінальному провадженні не проводилась.

Також зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано врахував висновок експерта № 980 та власноручну заяву ОСОБА_7 , і прийшов до висновку, що наявні у обвинуваченої тілесні ушкодження могли утворитися в той момент, коли потерпіла вдарила її держаком від лопати.

Вважає, що наявні у обвинуваченої тілесні ушкодження самі по собі не доводять факту завдання нею потерпілій тілесних ушкоджень, а власноручно написана обвинуваченою заява є недопустимим доказом відповідно до ст. 86 КПК України, оскільки була отримана не у встановленому КПК порядку, а в момент її написання вона не була забезпечена захистом адвоката.

Крім того, в порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у вироку не знайшов свого відображення спосіб вчинення кримінального правопорушення та не вказано, яким саме предметом було завдано потерплій не менше 17 ударів.

З урахуванням викладеного вважає, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення ґрунтується на припущеннях і факт доведеності її вини є сумнівним, у зв`язку з чим, просить дослідити наявні докази та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом її дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вжиття обвинуваченою заходів для приховування слідів вчинення злочину та застосованого знаряддя, повне невизнання обвинуваченою своєї вини незважаючи на наявність беззаперечних доказів, що у сукупності свідчить про неможливість призначення їй мінімального покарання, передбаченого санкцією статті.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 10 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену та її захисника та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченої заперечувала, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга захисника обвинуваченої підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374КПК України та відповідно до ст. 337КПК України вмежах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення,встановивши фактичніобставини кримінальногопровадження,обґрунтовано прийшовдо висновкущодо обсягута доведеностіїї виниу вчиненнікримінального правопорушення,передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєннікримінального правопорушення,передбаченого ч.1ст.115КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала та відмовилась від дачі показань.

Разом з тим, в ході судового розгляду на запитання суду та учасників судового розгляду пояснила, що ОСОБА_11 вона не била. В той день вона посварилась з нею, оскільки вона хотіла йти до церкви, а на вулиці була ожеледиця, і тому вона їй не дозволяла йти. ОСОБА_11 була весь день вдома, окрім неї у них вдома нікого не було. Вона ходила до сусідки ОСОБА_12 на 1-2 години, а коли повернулась додому, то ОСОБА_11 лежала на дивані, вона спросила про те, чи все в неї добре і вийшла до коридору. Пізніше вона зайшла до кімнати і погукала ОСОБА_11 їсти, але вона вже була холодна, ніяких ран та синців у бабусі не було. Тоді вона подзвонила брату та подрузі. Зазначила, що можливо ОСОБА_11 впала, але при ній вона не падала.

Таким чином, в суді першої інстанції обвинувачена, а в апеляційній скарзі її захисник заперечують факт того, що обвинувачена наносила потерпілій ОСОБА_11 множинні удари, з яких не менше сімнадцяти було завдано в область голови, від яких настала смерть ОСОБА_11 .

Позиція захисту зводилась до того, що в той день обвинувачена лише посварилась з ОСОБА_11 , потім пішла на декілька годин до сусідки, а коли повернулась, то потерпіла вже лежала на дивані, ніяких ран та синців на ній не було, і можливо вона впала.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченої та доведення в повному обсязі її вини саме в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілій ОСОБА_11 , оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так,потерпілий ОСОБА_9 ,який єрідним братомобвинуваченої, в суді першої інстанції взагалі відмовився від дачі показань, пославшись на п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК України.

Свідок ОСОБА_12 , яка є сусідкою обвинуваченої, в суді першої інстанції показала, що 21 грудня 2016 у неї помер батько і вона вирішила в той день його пом`янути, у неї була пляшка горілки і вона запропонувала обвинуваченій випити, на що остання погодилась. Після того, як вони посиділи, обвинувачена вирішила йти додому, вона її провела, прибрала зі столу, увімкнула телевізор, лягла і заснула. Вона прокинулась, коли на дворі вже було темно, хтось постукав у вікно, вона вийшла, там стояв слідчий ще з одним чоловіком. Він їй повідомив, що сусідка вбила бабусю. Додатково повідомила, що в той день обвинувачена більше до неї не приходила, ніяких скандалів вона не чула, в квартирі у неї ніколи не була, оскільки обвинувачена не любила, коли до неї хтось приходить, нікого до себе додому не водила, до неї приходила лише подруга ОСОБА_13 . Потерпілу ОСОБА_11 вона бачила в той день вранці, яка сиділа на стільці біля дверей і збиралася кудись йти, ніяких тілесних ушкоджень на той час вона не мала. Також пояснила, що обвинувачена раніше вже сварилась зі своєю бабусею.

Свідок ОСОБА_14 , який є сусідом обвинуваченої, в суді першої інстанції показав, що ввечері 21 грудня 2016 року він вийшов із дому, мав намір йти до знайомого, побачив обвинувачену, яка сиділа біля вхідних дверей та плакала. Він спитав у неї про те, що трапилось, а вона відповіла, що бабуся лежить холодна і мабуть померла. Додатково повідомив, що обвинувачена іноді скандалила зі своєю бабусею, хоча він особисто свідком скандалів не був, і про це йому відомо зі слів інших.

Свідок ОСОБА_15 , яка є сусідкою обвинуваченої та була присутня під час огляду місця події в якості понятого, в суді першої інстанції показала, що для проведення огляду її запросив співробітник поліції. В квартирі був безлад, ОСОБА_11 лежала на ліжку, обвинуваченої під час огляду не було, експерт вказував на тілесні ушкодження, вона пам`ятає, що були пошкодження на шиї бабусі, рана на голові, лівий бік був синій. В ході огляду складався протокол, який їм було оголошено та ними підписано. Додатково повідомила, що в той день вона скандалів не чула, але раніше у них постійно було чути крики, обвинувачена часто сварилась з бабусею, вона чула, як бабуся кричала «За що ти мене б`єш?», а влітку 2016 року обвинувачена побила свою бабусю, сусіди викликали швидку та поліцію, але бабуся відмовилась писати на неї заяву.

Свідок ОСОБА_16 , яка є подругою обвинуваченої, в суді першої інстанції показала, що 21 грудня 2016 року вона весь день була на роботі, а коли прийшла з роботи, їй подзвонила її мати і сказала, що обвинувачена плаче, просить прийти до неї. Вона пішла до обвинуваченої, остання сиділа біля вхідних дверей, плакала, була засмучена, її всю трясло. При цьому, вона пояснила, що прийшла додому, а бабуся спить і вона не може її розбудити. Коли вони разом з обвинуваченою зайшли до кімнати, то ОСОБА_11 лежала обличчям до стіни, вкрита ковдрою до шиї, тому тілесних ушкоджень на ній вона не бачила. В квартирі обвинуваченої на той час нікого із сторонніх не було, і вона не говорила про те, що хтось приходив до них. Через деякий час прийшов з роботи ОСОБА_9 та почав викликати поліцію. Додатково повідомила, що раніше обвинувачена вже сварилась зі своєю бабусею.

Свідок ОСОБА_17 , який є сусідом обвинуваченої, в суді першої інстанції показав, що про смерть ОСОБА_11 дізнався від співробітників поліції. Разом з тим, повідомив, що кілька років тому він був свідком конфлікту між обвинуваченою та бабусею на порозі будинку, вони сварились та кричали, а потім обвинувачена не то замахнулась, не то вдарила бабусю держаком від лопати.

Свідок ОСОБА_18 , який є колегою по роботі брата обвинуваченої ОСОБА_9 , в суді першої інстанції показав, що 21 грудня 2016 року вони разом з ОСОБА_9 виконували будівельні роботи в с. Костянтинівка, протягом всього дня вони були разом, а коли ввечері повертались з об`єкту, то вирішити випити кави на автостанції. Це було в період часу з 17 до 18 години. За цей час ОСОБА_9 двічі дзвонила його сестра, з розмови між ними він зрозумів, що їх бабуся не дихала і необхідно викликати швидку допомогу, а після другого дзвінка ОСОБА_9 сказав, що бабуся померла.

Експерт ОСОБА_19 в суді першої інстанції показав, що він підтверджує свої висновки щодо причини смерті ОСОБА_11 та пояснив, що при таких тілесних ушкодженнях малоймовірно, що потерпіла, якщо вона не втратила свідомість, могла здійснювати якісь активні дії, зокрема ходити. На допомогу звати вона могла впродовж кількох хвилин. Така травма голови може супроводжуватись втратою свідомості. Положення потерпілої могло бути будь-яким. У неї тілесні ушкодження є на плечах та руках, тобто вона могла закриватись від ударів, змінювати положення. Не виключається нанесення тілесних ушкоджень у даному випадку жінкою.

В суді першої інстанції також були допитані свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , показання яких, на думку суду першої інстанції, з чим також погоджується колегія суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки містять лише характеристику особи обвинуваченої та її сім`ї.

Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку свідків.

Показання вищезазначених свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 21 грудня 2016 року вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_2 , де проживає обвинувачена ОСОБА_7 . Під час проведення огляду виявлено та вилучено сліди РБК на зовнішній поверхні дерев`яних дверей, фрагмент тканини та вологі серветки зі слідами РБК і волоссям світлого кольору, а також чорні спортивні брюки, джинсові брюки, дерев`яну палицю схожу на держак від сільськогосподарського інвентаря, килими та занавіску, які були зі слідами РБК. Крім того, на ліжку було виявлено та оглянуто труп ОСОБА_11 , встановлено наявність численних тілесних ушкоджень та речовини бурого кольору. Також в ході огляду було виявлено та вилучено 5 слідів папілярних узорів (т. 1, а.с. 64-78).

З лікарського свідоцтва про смерть № 566 від 23 грудня 2016 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від шоку та закритої тупої травми із залученням декількох ділянок тіла, отриманих в результаті нападу з використанням тупих предметів з метою вбивства чи нанесення ушкодження (т. 1, а.с. 79).

З висновку експерта № 566 від 30 січня 2017 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_11 стала закрита поєднана тупа травма голови та тулубу, яка ускладнилась розвитком травматичного та геморагічного шоку. Вказана травма має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі пошкодження у ОСОБА_11 утворились по механізму тупої травми. Внутрішньочерепна травма утворилась не менш ніж від 17-ти травматичних дій тупих предметів в різні області голови або при ударах об такі предмети. Поєднана тупа травма голови та тулубу утворилась за життя ОСОБА_11 в межах кількох хвилин кількох годин до настання смерті, відповідно вказаний проміжок часу після отриманої травми вона могла прожити. І протягом цього проміжку часу не виключається можливість здійснення потерпілою активних цілеспрямованих дій, в тому числі ймовірно вона могла самостійно пересуватись, кричати, звати на допомогу. Специфічні ознаки травмуючих предметів в певній мірі відобразились в ранах правої тім`яної області, які утворились від дії тупого предмету, що має в структурі травмуючої частини ребро. Слідів сполучень заліза на стінках та по краях ран правої тім`яної області не виявлено. Не виключається можливість утворення інших ушкоджень від ударів руками, взутими ногами та іншими тупими предметами. Можливість власноручного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 є малоймовірною. Наявність крововиливів на зовнішній поверхні рук потерпілої може свідчити про її ймовірний захист від ударно-травмуючих дій. Достовірних ознак волочіння трупа не встановлено. Можливість утворення всього комплексу пошкоджень у ОСОБА_11 при її одноразовому падінні з висоти власного росту, враховуючи кількість, локалізацію та характеристики тілесних пошкоджень, виключається (т. 1, а.с. 80-92).

З висновку експерта № 34 від 24 січня 2017 року вбачається, що в наданих на дослідження змивах з нижньої частини внутрішніх дверей та лівої створи дверей виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_9 , за наявністю у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину не виключається. Походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 101-103).

З висновку експерта № 36 від 24 січня 2017 року вбачається, що в слідахна спортивнихбрюках встановленакров людини,походження якоїне виключаєтьсявід ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_9 ,при наявностіу останньоготілесних ушкодженьіз зовнішньоюкровотечею намомент злочину.Походження кровівід ОСОБА_7 виключається (т.1,а.с.105-107).

З висновку експерта № 35 від 24 січня 2017 року вбачається, що в слідах на фрагментах килимової доріжки коричневого кольору та килимової доріжки зеленого кольору встановлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_9 , при наявності у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину. Походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 109-111).

З висновку експерта №38від 24січня 2017року вбачається,що в слідах на фрагменті синтетичної тканини та фрагменті ковдри встановлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_9 при наявності у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину. Походження крові від ОСОБА_7 виключається (т. 1, а.с. 113-115).

З висновку експерта №227від 9лютого 2017року вбачається,що в змиві з лівої руки ОСОБА_11 встановлена наявність крові людини, походження якої не виключається від ОСОБА_7 при наявності у неї тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину. Домішка крові від потерпілої ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_23 не виключається за наявності у останнього тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею на момент злочину (т. 1, а.с. 120-122).

З висновку експерта № 230 від 9 лютого 2017 року вбачається, що на кофті обвинуваченої ОСОБА_7 встановлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_11 . Походження крові від ОСОБА_7 виключається. (т. 1, а.с. 124-126).

З висновку експерта №38від 6лютого 2017року вбачається,що при судово-цитологічного дослідженні піднігтьового вмісту ОСОБА_11 знайдена кров людини і клітини поверхневого шару епідермісу. Статева приналежність крові і клітин не встановлена. При встановленні групової приналежності знайденої крові і клітин виявлені антигени А і Н ізосерологічної системи АВО, що дозволяє припустити їх походження від ОСОБА_7 і ОСОБА_11 та ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 131-134).

З висновку судово-психіатричного експерта № 70 від 6 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 психічних розладів не виявляла та не виявляє в теперішній час. В період скоєння інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла. Отже, вона могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час вона також може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 1, а.с. 161-165).

Також в матеріалах кримінального провадження містяться висновки експерта № 771 від 10 січня 2017 року, № 37 від 24 січня 2017 року, № 39 від 3 лютого 2017 року, № 228 від 9 лютого 2017 року, № 229 від 9 лютого 2017 року, № 980 від 24 грудня 2016 року, але наявні в них відомості, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню (т. 1, а.с. 98-99, 117-118, 128-129, 136, 138-140, 141-142).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме обвинувачена ОСОБА_7 вчинила умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 .

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження її вини і не взяв до уваги докази її невинуватості.

Так, свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу того, що відбувалося в день події, стосовно характеристики обвинуваченої та її стосунків з потерпілою, їх показання повністю узгоджуються між собою.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої з приводу покладення в основу обвинувального вироку в якості доказів показань свідків, які прямо не вказували на ОСОБА_7 як на особу, що вбила ОСОБА_11 , а тому суд не повинен був їх враховувати як докази на підтвердження винуватості, то ці доводи спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що показання цих свідків викладені в обсязі, необхідному та достатньому для встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, в тому числі щодо взаємовідносин між обвинуваченою та потерпілою, вказані показання свідків є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою щодо істотних обставин справи та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 .

Так, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 категорично повідомили, що обвинувачена раніше неодноразово сварилась з ОСОБА_11 , а свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 взагалі були безпосередніми очевидцями конфліктів між ними, в результаті яких обвинувачена в першому випадку побила ОСОБА_11 і їй довелося викликати швидку, а в другому випадку обвинувачена або замахнулась на ОСОБА_11 , або ж взагалі вдарила її держаком від лопати.

Вказані показання свідків свідчать про те, що у обвинуваченої раніше неодноразово виникали сварки та конфлікти з ОСОБА_11 , в ході яких вона застосовувала фізичну силу до останньої, погрожувала та наносила їй тілесні ушкодження, в тому числі держаком від лопати.

Крім того, суд першої інстанції перевіряв можливу причетність до вчинення злочину іншими особами та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що даних про причетність до вбивства ОСОБА_11 якоїсь іншої особи не встановлено, і ніхто інший, окрім обвинуваченої, вказаного злочину вчинити не міг.

Так, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_16 повідомляли, що обвинувачена вела замкнений спосіб життя, ніякі інші особи, окрім ОСОБА_16 , до неї не приходили, навіть будь-хто з сусідів там ніколи не був, обвинувачена постійно знаходилась вдома, вела домашнє господарство, ніде не працювала.

В день вбивства ОСОБА_11 обвинувачена також була вдома, лише на деякий час ходила до сусідки ОСОБА_12 , і об`єктивних даних, що хтось в цей час заходив до квартири обвинуваченої, судом першої інстанції встановлено не було, і вказаний факт також був підтверджений самою обвинуваченою.

Разом з тим, судом також було перевірено версію щодо можливої причетності до вчинення злочину ОСОБА_9 , який є братом обвинуваченої і з огляду на показання свідка ОСОБА_18 було встановлено, що брат обвинуваченої - ОСОБА_9 не мав можливості вчинити цей злочин, оскільки протягом всього дня працював у с. Костянтинівка, до того ж, ОСОБА_18 був свідком того, як в той день ОСОБА_9 двічі дзвонила обвинувачена, і з розмови він зрозумів, що ОСОБА_11 померла.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої про недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, то на користь цього, окрім іншого, також жодним чином не свідчать висновок експерта № 227 від 9 лютого 2017 року про виявлення у змиві з правої руки ОСОБА_11 крові, походження якої від обвинуваченої не виключається, а також висновок експерта № 230 від 9 лютого 2017 року про виявлення на кофті обвинуваченої крові, походження якої від ОСОБА_11 не виключається.

Колегія суддів зазначає, що висновок експерта № 230 від 9 лютого 2017 року дійсно сам по собі не доводить факт вчинення обвинуваченою вбивства, натомість, враховуючи узгодженість та взаємозв`язок цього доказу з іншими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, колегія суддів вважає його належним та достатнім, оскільки в сукупності з іншими доказами він підтверджує факт вчинення обвинуваченою вбивства ОСОБА_11 .

Крім того, викликає сумніви у достовірності версії обвинуваченої той факт, що на речах обвинуваченої були виявлені сліди крові потерпілої ОСОБА_11 , враховуючи, що обвинувачена категорично заперечувала як наявність у потерпілої тілесних ушкоджень взагалі, так і те, що вона підходила до ОСОБА_11 в той момент, коли остання нібито лежала на дивані.

Ступінь тяжкості отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, їх характер, локалізація та кількість заподіяних ударів, яка полягає у нанесенні їй не менше 17 ударів в область голови, також не свідчать на користь версії сторони захисту про те, що ОСОБА_11 впала, в результаті чого й отримала всі тілесні ушкодження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що на вилучених під час огляду місця події речових доказах не було виявлено слідів, які б категорично вказували на їх приналежність обвинуваченій, на правильність висновків суду не впливають, оскільки досліджені судом першої інстанції висновки експертиз не спростовують можливість походження біологічних речовин, виявлених на вилучених з квартири обвинуваченої речових доказах, в тому числі і від обвинуваченої ОСОБА_7 , а сукупність інших доказів доводить, що лише вона була присутня на місці події та вчинила інкриміновані їй дії у відношенні потерпілої ОСОБА_11 .

Апеляційним судом також перевірено доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що обвинувачена не могла вчинити злочин, оскільки вона була деякий час в гостях у свідка ОСОБА_12 , і враховуючи сукупність всіх досліджених судом першої інстанції доказів обвинувачення, які без жодних сумнівів доводять, що злочини вчинено саме ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що така позиція є лише способом захисту обвинуваченої, його намаганням будь-яким чином уникнути відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Також на правильність висновків суду першої інстанції жодним чином не впливає той факт, що органом досудового розслідування та судом не було встановлено предмету, яким було завдано потерпілій не менше 17 ударів в область голови, оскільки враховуючи позицію обвинуваченої до пред`явленого їй обвинувачення, яка вину у вчиненні злочину категорично не визнала та відмовилася від дачі показань, не виключається можливість знищення чи приховування обвинуваченою знаряддя вчинення злочину для того, щоб ускладнити органам досудового розслідування можливість притягнення її до кримінальної відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи захисника обвинуваченої про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченої.

Доводам обвинуваченої та її захисника у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Разом з тим, є обґрунтованими доводи захисника обвинуваченої з приводу того, що суд, мотивуючи свої висновки про доведення вини ОСОБА_7 послався на недопустимий доказ її заяву на ім`я начальника Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, в якій вона пояснила обставини завдання тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 держаком від лопати (т. 1 а.с. 151-152), оскільки ці пояснення були надані особою, підозрюваною у вчиненні особливо тяжкого злочину за відсутністю захисника.

З огляду на наведене з вироку суду підлягають виключенню посилання на вказаний доказ, що не приводить, на переконання колегії суддів, недостатності інших належних та допустимих доказів, які в своєї сукупності поза розумних сумнівів доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 розміру, яке на думку прокурора є м`яким і не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку за обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

За наявності сукупності цих обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченою можливо із призначенням їй покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з його реальним відбуванням, що буде дієвим засобом забезпечення її належної поведінки в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та даним про її особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання як на доказ вини на письмову заяву ОСОБА_7 на ім`я начальника Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...