Дата документу 18.02.2019 Справа № 336/5133/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/5133/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/160/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянула 18 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого
17.03.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,штраф сплачений 17.03.2014 р.
26.03.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 307, 69 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Встановлені вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
від 19 лютого 2018 року обставини:
10.08.2017 року приблизно о 16.30 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна,діючи з корисливих мотивів, перебуваючи біля буд.44 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі, таємно, шляхом вільного доступу, з багажнику автомобіля «ВАЗ 2105» р.н. НОМЕР_1 , викрав металеву розкладну драбину «KRAUSE» 3*13190 вартістю 6000 грн., яка належить ОСОБА_10 , чим завдав потерпілому матеріальну шкоду. З викраденим майном ОСОБА_7 направився до буд. АДРЕСА_2 , де викрадену драбину збув.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя

від 19 лютого 2018 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.71 ч.1 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2015 року та остаточно за сукупністю вироків призначено покарання ОСОБА_7 у виді 5 (п`яти) років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_7 .
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , не погоджується з оскаржуваним вироком через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України, з причин того, що суд першої інстанції при постановлені вироку не в повній мірі врахував ступень тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та особі обвинуваченого, який своєї винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, перед потерпілим не вибачився, ніде не працює, раніше судимий, вчинив злочин в період іспитового строку, що вказує на його небажання стати на шлях виправлення, відсутність критики до злочинної поведінки, що робить його небезпечним для суспільства. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду М.Запоріжжя від 26.03.2015 року та остаточно призначити покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у вигляді 6 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваним вироком, вважає висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які відповідно до вимог закону є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався підсудний під час розгляду справи, як на підставу його не винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Зазначає, що у судовому засіданні не встановлено, де металева дробина була встановлена та у кого вона була знайдена, а також вказує, що жодної слідчої дії спрямованої на впізнання потерпілим чи свідком дробини органами досудового розслідування проведено не було. Крім того, із відео, на яке посилається суд як на доказ, не вбачається, що саме він викрав дробину, оскільки на відео зафіксовано лише те, що він неодноразова пройшов поряд з автомобілем, на якому була дробина, а також час зазначених подій, зафіксований автоматично на носії камери не відповідає часу, зазначеному в обвинувальному акті. Вказує, що суд залишив поза увагою покази свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що він коли збував та забирав дробину був не один, а з невідомою особою, яка як на досудовому слідстві так і в суді першої інстанції встановлена не була. Вважає, що суд першої інстанції належним чином в судовому засіданні всупереч вимог кримінально-процесуального закону ретельно не дослідив обставини встановлення та вилучення дробини, чим проявив неповноту судового розгляду. Просить вирок скасувати, та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, та заперечував вимогам та доводам апеляційної скарги обвинуваченого.

Захисник та обвинувачений у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та висловили заперечення вимогам апеляційної скарги прокурора.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 па початку судового слідства вказав про визнання винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину у повному обсязі, надалі висловив позицію про те, що його винуватість органом досудового розслідування та прокурором не доведена та відмовився від дачі пояснень на підставі ст. 63 Конституції України.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 стверджував про не доведення його провини у вчиненні інкримінованого злочину.

Натомість, вищенаведені пояснення обвинуваченого та доводи, викладені в його апеляційній скарзі з цього приводу спростовуються дослідженими доказами.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 у суді першої інстанції пояснював, що влітку 2017 р. він придбав у власність металеву розкладну драбину виробництва Польщі, яка складається з 3-х секцій, використовував її у виробничій діяльності. В серпні 2017 р. він працював на іспитовому строку на фірмі по ремонту кондиціонерів,10.08.2017 р. отримав завдання на ремонт кондиціонера в магазині «Лотос» по вул.Чарівній в м. Запоріжжі, куди прибув з напарником ОСОБА_12 у після обідній час на власному автомобілі «ВАЗ 2105» р.н.д. НОМЕР_2 білого кольору. На багажнику автомобіля,що розташований на даху кузова,гумовими стяжками була закріплена його власна металева розкладна драбина. Автомобіль він залишив біля службового входу у магазин, разом з ОСОБА_12 пішов перевірити кондиціонер в магазин «Лотос», драбина залишалася на багажнику без нагляду. Повернувшись приблизно через 10 хвилин, виявив, що драбину вкрали,одразу викликав поліцію та написав заяву про злочин. Встановлений в автомобілі відеореєстратор фіксував цей період часу та записав, як ОСОБА_7 ,безпосередньо перед викраденням драбини вийшов з магазину, йшов у бік автомобіля потерпілого, крутився навколо нього кілька хвилин, а далі чутно звук, як відкривалося кріплення драбини. В процесі досудового розслідування драбина була йому повернута.
Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що у серпні 2017 р., точну дату не пам`ятає за давністю подій, разом з потерпілим ОСОБА_10 на автомобілі останнього приїхав виконувати замовлення по ремонту кондиціонера в магазині «Лотос» у Шевченківському районі м.Запоріжжя, на багажнику автомобіля гумовими стрічками без замків була закріплена металева розкладна драбина потерпілого, яку вони разом купували незадовго до цих подій. Автомобіль залишили на вулиці біля входу у магазин, були відсутні хвилин 20, коли повернулись, виявили крадіжку драбини, про що повідомили поліцію.
За пояснення свідка ОСОБА_11 слідує, що в серпні 2017 р., точну дату не пам`ятає, після 18.00 год. до неї за місцем проживання по АДРЕСА_2 приїхав на автомобілі знайомий ОСОБА_13 та запропонував купити металеву розкладну драбину з умовою, що отримає за неї гроші та залишить драбину свідку до ранку наступного дня, а якщо фінансова ситуація у нього зміниться,то він поверне гроші і драбину забере, на що свідок погодилась. Як вважала ОСОБА_11 , драбина належить ОСОБА_14 , інших подробиць не з`ясовувала, купила її для використання у власному господарстві. Наступного ранку ОСОБА_13 драбину забрав, гроші повернув, через кілька днів її викликали в поліцію, де стало відомо, що драбина була вкрадена.
Наведені пояснення потерпілого та свідків узгоджуються із письмовими доказами, а саме:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.08.2017 р., з якого вбачається, що у ОСОБА_10 була прийнята усна заява про те, що 10.08.2017 р. в період часу з 16.00 до 16.50 невідома особа викрав з багажника автомобіля «ВАЗ2105» р.н.д. НОМЕР_2 , що був припаркований поблизу входу до магазину «Лотос» по вул.Чарівній 44 в м.Запоріжжі, драбину металеву, чим заподіяв шкоду на суму 7288 грн.50 коп. (а.п 87);
протоколом огляду місця події від 10.08.2017 р., згідно якого місцем події є ділянка місцевості між будинками № 42 та № 44 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі, де знаходиться припаркований автомобіль «ВАЗ 2105» р.н.д. НОМЕР_2 , про що був складений протокол з ілюстраційною таблицею (а.п. 88-93);
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2017 р., згідно якого свідок ОСОБА_15 вказала, що на фотознімку № 1 зображений чоловік на ім`я ОСОБА_16 , який збув їй драбину. Відповідно до довідки до протоколу впізнання особи за фотознімками,на фото № 1 зображений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п.98-99);
протоколом огляду предмету від 30.08.2017 року разом з ілюстраційною таблицею , згідно якого, згідно якого металева драбина складається з 3-х секцій, на кожній з яких зазначений логотип «KRAUSE» (а.п.101-103);
постановою слідчого від 30.08.2017 р., згідно якої алюмінієва драбина «KRAUSE» визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, передана на зберігання потерпілому (а.п. 104);
висновком експерта від 30.08.2017 р., згідно якого вартість драбини універсальної 3*13190 з урахуванням зносу станом на 10.08.2017 р. становить 6000 грн. (а.п.111).
Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 359 КПК України, відтворено відеозапис з відеореєстратора автомобіля потерпілого ОСОБА_10 подій 10.08.2017 р., з якого вбачається, що між будівлями біля службового входу у торгівельний центр по вул.Чарівній 44 в м.Запоріжжі припаркований автомобіль передньою частиною до вул.Чарівної в м.Запоріжжі, о 16.12 год. в напрямку автомобіля пройшов чоловік, який повернувся о 16.21 год., до 16.24 год. ходив повз автомобіль, о 16.25 год. зафіксовано звук характерний для удару металу об метал.
Зміст відеозапису повністю узгоджується із поясненнями потерпілого та свідка ОСОБА_12 .
Судова колегія, вирішуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого з приводу не проведення жодних слідчих дій, спрямованих на впізнання потерпілим чи свідком дробини, знаходить їх безпідставними.
Зокрема, апеляційна інстанція приймає до уваги зміст наведених показів потерпілого ОСОБА_10 у сукупності із постановою про визнання речових доказів від 30.08.2017 року та наданих у судовому засіданні потерпілим копії квитанції від 03.06.2017 р. про оплату вартості драбини універсальної 3*13190 у сумі 7288 гр.50 коп. та її зображення у розібраному і зібраному вигляді з логотипом «KRAUSE» (а.п. 95-97), за якими встановлено належність алюмінієва драбина «KRAUSE» потерпілому ОСОБА_10 .
Зафіксована на відеореєстраторі автомобіля та з пояснень свідка ОСОБА_12 і потерпілого хронологія подій 10.08.2017 року, що відбувались біля припаркованого автомобіля ОСОБА_10 засвідчує безпосереднє перебування обвинуваченого біля даного автомобіля в період з 16.12 год. до 16.24 год. та моменту характерних звуків щодо демонтажу металевого виробу.
Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність часу подій, зафіксованих на відеореєстраторі та зазначених у обвинувальному акті є необґрунтованими, оскільки суд встановлюючи фактичні обставини, зазначив час скоєння кримінального правопорушення - приблизно о 16.30 год., що в свою чергу узгоджується з переглянутим відеозаписом з відеореєстратора.
Одночасно, за показами свідка ОСОБА_11 , з урахуванням протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2017 р., встановлено, що саме обвинувачений ОСОБА_7 привіз їй металеву розкладну драбину, та наступного ранку драбину забрав, гроші повернув, а щодо посилань обвинуваченого про наявність ще особи, коли збував та забирав дробину у свідка, то згідно положень ст. 337 КПК України, вони є неспроможними.
Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.
Судова колегія приходить до переконання, що характер, послідовність та узгодженість злочинних дій обвинуваченогосвідчать про його причетність до вчиненого злочину.
Таким чином, вказані вище докази узгоджуються між собою та в їх сукупності доводять поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме, в тому що він вчинив умисні дії, які виразилися у таємному викрадені з багажнику автомобіля «ВАЗ 2105» р.н. НОМЕР_1 металевої розкладної драбини «KRAUSE» 3*13190.
Доводи апеляційної скарги не вказують на порушення судом при розгляді кримінального провадження вимог КПК України та на наявність підстав для скасування вироку суду.
Досліджені судом першої інстанції докази та їх оцінка, викладена у оскаржуваному вироку засвідчують, що суд дослідив обставини вилучення предмету злочину, якою є металева дробина, що спростовує доводи сторони захисту.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності допустимих доказів провини та неповноти судового розгляду необґрунтованими.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, про що зазначено в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66, 71 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України, а також за сукупністю вироків у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше судимий, при цьому було враховано наявність родинних зв`язків обвинуваченого, стану здоров`я його дружини, що слугувало призначенню покарання за сукупністю вироків саме на такий строк позбавлення волі, застосувавши принцип часткового приєднання не відбутої частини покарання, який на думку судової колегії являтиметься виваженим щодо приведених вище обставин, наслідків вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ч.2 ст.50 КК України.

Отже, беручи до уваги, що призначене районним судом покарання є виваженим, колегія суддів не вбачає підстав для збільшення призначеного судом остаточного покарання.
Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, що тягнуть за собою скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, що обумовлює відхилення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4