Дата документу 18.02.2019 Справа № 328/3417/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/548/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/3417/16-к
Категорія ст. 115 ч.2 п.1,4.12 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, українця, громадянина України, має середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 18.04.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 850 грн.;
2) 27.05.2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 2-х років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 29.06.2016 року. Судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1, п.4, п.12, ч.2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Токмак Запорізької області, українки, громадянки України, має середню освіту, не одруженої, не працюючої, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1, п.4, п.12, ч.2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Токмак Запорізької області, українки, громадянки України, освіта середня, не працюючої, не одруженої, має на утриманні неповнолітню дитину 2002 року народження та малолітню дитину 2011 року народження, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
1) 17.08.2004 року Токмацьким районним судом за ст.122 ч.1 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Судимість у встановленому законом порядку погашена та знята;
2) 29.02.2008 року Токмацьким районним судом за ст.185 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 510,00 грн. Судимість у встановленому законом порядку погашена та знята;
3) 10.01.2012 року Токмацьким районним судом за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена;
4) 29.10.2012 року Токмацьким районним судом за ст.185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Судимість у встановленому законом порядку не погашена та не знята,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1, п.4, п.12, ч.2 ст. 115 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_13 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що вину визнає, однак, покарання у вигляді 13 років вважає надто суворим. Вважає, що є підстави пом`якшити йому термін покарання. Вказує, що ОСОБА_8 була ініціатором та творцем всіх подій, які потягли за собою смерть двох людей. Слідчими органами не взято до уваги, що він знаходиться на обліку у психіатра з діагнозом «легка розумова відсталість» і міг віддавати звіт своїм діям, а ним могли керувати, маніпулювати його розумом та діями. ОСОБА_8 , мала давню образу на ОСОБА_14 , неодноразово погрожувала її вбивством. Шукала кого використати в своїх цілях. Після скоїла злочин, та шукала як уникнути покарання. 29.04.2016 року він, як і Коцур мали чіткі плани на день, ніяк не пов`язані ні ОСОБА_15 , ні з ОСОБА_16 , ні з Видайко. Однак саме ОСОБА_15 умовила спочатку Коцур а потім і його поміняти плани, при цьому ОСОБА_15 була зацікавлена максимально напоїти їх, а потім умовити піти в гості до ОСОБА_16 . Він був в сильному алкогольному сп`янінні. Рибакова намагалася всі події виставити так, що нібито вона в них участі не брала. Він визнав свою вину. Просить взяти до уваги всі фактичні дані, та пом`якшити призначене йому покарання до 7 років позбавлення волі, вважає цей термін достатнім покарання для його виправлення.

Захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 не погоджується з винесеним вироком суду з мотивів невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_6 .

Органами досудового розслідування обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.1, п.4, п.12 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті (вбивство) двох осіб, яке в ході дослідження доказів в судовому засіданні знайшло своє підтвердження лише частково.

З кваліфікацією кримінального правопорушення визначеного вироком Оріхівського районного суду Запорізької області за ч.1 ст. 115 КК України сторона захисту погоджується, так як ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочину передбаченого за ч.1 ст. 115 КК України визнав у повному обсязі, надав суду правдиві та послідовні показання, що свідчить про його щиросердне каяття у вчиненому, він розповів суду всю правду про обставини вчинення ним злочину та його показання цілком узгоджуються з показаннями обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_17 , які підтвердили показання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також його показання узгоджуються з письмовими доказами по справі.

Були досліджені матеріали, які характеризують особу її підзахисного - за місцем проживання характеризується позитивно, має сім`ю, яка складається з матері, бабусі та рідної сестри, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, характеристикою з місця проживання, матеріали, які підтверджують стан його здоров`я, але при винесенні вироку судом не було враховано стан його здоров`я та призначено занадто суворе покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та сторона захисту просили суд призначити мінімальне покарання передбачене ч.1 ст. 115 КК України, з урахуванням обставин справи, але суд першої інстанції без врахування всіх обставин, пом`якшуючих покарання, з урахуванням особи підсудного, призначив йому занадто суворе покарання.

При визначенні розміру та виду покарання суд не врахував дані про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, ставлення підсудного до вчиненого (щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину), має хронічне захворювання, перебуває на обліку у лікаря психіатра, навчається у ДНЗ «Осипенківський професійний аграрний ліцей», не врахували також і інші обставини, що пом`якшують покарання.

Для призначення мінімального покарання передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, мали місце правові підстави, зокрема наявність кількох обставин, які пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: під час досудового слідства та судового провадження ОСОБА_6 свою вину у скоєному правопорушенні визнав повністю та щиросердно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добросовісно приймав участь у всіх слідчих діях, не ухилявся від суду та слідства. Позитивно характеризується за місцем проживання. Навчається у ДНЗ «Осипенківський професійний аграрний ліцей». Перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Легка розумова відсталість». Просить вирок суду за обвинуваченням ОСОБА_6 змінити. Постановити ухвалу, якою призначити покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі (та в доповненнях до неї) обвинувачена ОСОБА_7 вказує, що вона не згодна з вироком суду, вважає, що доказів скоєння нею замаху на вбивство ОСОБА_18 в матеріалах справи немає. Просить перекваліфікувати її дії на ст. 128 КК України. Вважає, що судом не взято до уваги, що свідки були співробітники поліції, що вона пройшла детектор брехні, в якому була вся правда, не взяв до уваги покази ОСОБА_8 , де вона винить у всьому себе, не допитали свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , захисник ОСОБА_12 не надав записи, в яких вказана вся правда. Просить також застосувати до неї ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , вважає винесений судом вирок незаконним та таким, що підлягає зміні з наступних підстав. Рибакова свою вину в скоєному визнає частково, визнає винною себе у вбивстві ОСОБА_16 , про що щиро кається, так як не хотіла цього робити, все сталося тому, що перебувала в нетверезому стані. Хоча, будучи в стані сильного алкогольного сп`яніння, не все чітко пам`ятає, але не заперечує того, що могла нанести удар ОСОБА_16 в область серця. Вбивство потерпілого Видайка обвинувачена ОСОБА_15 заперечує. Він вважає, що факт вбивства чи завдання удару нею ножем в шию Видайка в ході судового засідання не знайшов свого підтвердження.

Згідно висновку СМЕ смерть останнього наступила від проникаючих поранень грудної клітки та поранень шиї. При цьому Видайку було завдано 10 ран на передній поверхні грудної клітки і 4 ушкодження на шиї. Експертом не указана послідовність їх спричинення і не указано конкретно, чи могла наступить смерть окремо від завданих ударів ножем в серце, тобто до завдання ударів в область шиї. Сезько впевнено пояснив суду, що в область серця удари наносив він. Щодо нанесення ударів в область шиї, він не пам`ятає, проте допускає, що міг і він. Тим більше він упевнено стверджує, що ножа ОСОБА_15 він не передавав. Рибакова Видайку тілесних ушкоджень не завдавала. Сезько пояснив, що його охватив шок після побаченого, що він зробив. Вважаю, що це могло статися тільки після побаченого перерізаного горла, так як після поранень в область серця кров, як правило витікає всередину тіла. Рибакова стверджує, що коли зайшла в кімнату, Видайко лежав у крові і він був уже мертвий. Таким чином, щодо завдання ОСОБА_15 Видайку поранень, від яких наступила смерть останнього не підтверджується. В показаннях маються суттєві протиріччя на користь ОСОБА_15 . Не доказано, чи вона все таки завдавала останньому тілесні ушкодження чи ні. Вважає, що у смерті Видайка ОСОБА_15 не причетна, а тому у її діях відсутні ознаки п. 1 ч. 2 ст. 115 КК.

Тому, на підставі викладеного, вважає за можливе перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з п.1 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Щодо призначення покарання ОСОБА_15 , суд першої інстанції не врахував її щире каяття, те що вона має на утриманні двох малолітніх дітей. Просить вирок суду відносно ОСОБА_8 змінити, змінити правову кваліфікацію дії ОСОБА_8 з п.1 ч.2 ст. 115 КК України на ч.1 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Пом`якшити ОСОБА_8 покарання та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 215 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисників та обвинувачених, зокрема в останньому слові, кожен з яких підтримав свої апеляційні скарги, прокурора, потерпілу, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню підлягають частково, з погляду на наступне.

Вироком колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 13.06.2017 року. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня фактичного затримання з 04.05.2016 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня обрання запобіжного заходу з 30.06.2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.05.2016 року по день вступу вироку в законну силу включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.05.2016 року по 05.10.2016 року, та з 30.06.2017 року по день вступу вироку в законну силу включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.06.2017 року по день вступу вироку в законну силу включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, застосовані до обвинувачених до набрання вироком законної сили - залишено попередніми. Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в рівних частинах витрати на проведення експертизи в сумі 175, 92 грн. з кожного. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, судом встановлено, що 29 квітня 2016 року приблизно о 14-00 годині ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, пішли до знайомої ОСОБА_14 в гості, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
Знаходячись в будинку за зазначеною адресою, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , розпивали спиртні напої з господарем будинку ОСОБА_18 та його співмешканкою ОСОБА_14 , під час чого між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязнених відносин, виник злочинний умисел, направлений на спричинення смерті ОСОБА_14 . З цією метою, вона почала наносити удари руками та ногами в обличчя та грудну клітину ОСОБА_14 , після чого, повалила потерпілу на підлогу та тримаючи її руками за волосся, нанесла близько 5-ти ударів головою о поверхню підлоги. В цей час до неї приєдналася ОСОБА_8 , яка також стала наносила потерпілій удари руками і ногами в область голови та грудної клітки. Одразу після цього ОСОБА_7 взяла металеву каструлю та дном вказаної каструлі нанесла близько 3-х ударів в область правої сторони обличчя, після чого ОСОБА_14 перестала вчиняти будь-які активні дії. Далі ОСОБА_7 взяла каструлю з водою та почала опускати голову ОСОБА_14 у воду, намагаючись привести її до тями. В цей час ОСОБА_8 , діючи без попереднього узгодження з ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом на позбавлення життя ОСОБА_14 , на ґрунті особистих неприязнених відносин, підійшла до останньої, яка лежала обличчям до підлоги та не вчиняла будь-яких активних дій, нанесла їй один удар ножем в ліву нижню кінцівку та 2 проникаючих ножових поранення в область спини зліва, з пораненням серця. Від отриманих тілесних ушкоджень, спричиненої ударами ножем ОСОБА_8 , наступила смерть ОСОБА_14 .
В цей час ОСОБА_6 , знаходячись з ОСОБА_18 у великій кімнаті вказаного будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязнених відносин, наніс останньому не менше 5-ти ударів кулаками обох рук та ногами по обличчю, від чого останній впав на підлогу. Далі ОСОБА_6 взяв з веранди будинку кухонний ніж та нахилившись над ОСОБА_18 , керуючись раптово виниклим умислом на позбавлення його життя, наніс останньому 10 ударів ножем в грудну клітину, а саме в область сонячного сплетіння та 3 удари ножем в область шиї. Після нанесення ОСОБА_14 ножових поранень, тримаючи ніж у руці, ОСОБА_8 ввійшла до кімнати, де в лежачому на спині положенні знаходився ОСОБА_18 та, керуючись раптово виниклим умислом на позбавлення його життя, як можливого свідка вбивства ОСОБА_14 нанесла останньому один удар ножем в область шиї. Від сукупних ударів ножем обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 смерть ОСОБА_18 настала на місці вчинення злочину.

Із висновку судово медичного експерта № 98 від 05.05.2016 року вбачається, що смерть ОСОБА_14 настала від проникаючого поранення грудної клітки з пораненням по ходу раньових каналів легені та серця (лівого шлуночка), про що свідчать виявлені під час дослідження трупа двох ран на задній поверхні грудної клітки, таких, що проникають у плевральну порожнину, пораненням лівої легені, наскрізним пораненням серцевої сорочки, пораненням задньо-бокової стінки лівого шлуночка з проникненням у порожнину лівого шлуночка серця. Також виявлені тілесні ушкодження у вигляді: рани на голові справа у скроневій ділянці та садно у тім`яній ділянці, дві рани на задній поверхні грудної клітини зліва у підлопатковій ділянці, дві рани на нижній кінцівці, перелом лівого рогу під`язикової кістки, які утворилися від дії плоского загостреного з одного краю колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо, від дії предмета, що має ріжучі властивості, від дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею та від стискання органів шиї у напрямку спереду назад (механізм удушеня). Виявлені у потерпілої ОСОБА_14 дві рани на задній поверхні грудної клітки знаходяться у прямому причино - наслідковому зв`язку з наставшою смертю. Розташування тілесних ушкоджень на тілі потерпілої можуть свідчити про те, що під час їх нанесення, у різних місцях, співвідношення потерпілої і того, хто наносив тілесні ушкодження змінювалося. Після отримання проникаючих поранень грудної клітки на задній поверхні, з пораненням серця і легенів по ходу раньових каналів, смерть потерпілої настала практично миттєво. Згідно Правил судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень, виявлені у ОСОБА_14 рани на задній поверхні грудної клітки такі, що проникають у плевральні порожнини з пошкодженням внутрішніх органів по ходу раньових каналів (серце, легені) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, під час їх отримання, а у наведеному випадку такі, що викликали смерть. Рана на голові, перелом рогу під`язикової кістки, рани на нижніх кінцівках зазвичай кваліфікуються за наслідками, але не менше ніж легкі тілесні ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я. Садно на голові легких тілесних ушкоджень. Після отримання інших пошкоджень рана на голові, на нижніх кінцівках, садно на голові, перелом рога під`язикової кістки, можливо потерпіла могла скоювати цілеспрямовані дії (а.с.248-252 т.3).

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно із вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КК України у разі визнання особи винуватою мотивувальна частина вироку повинна містити: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину та докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, тощо.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Однак, як убачається з вироку, районним судом не дотримані вимоги закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону щодо відповідності постановленого вироку вищевказаним положенням законів та правила кваліфікації злочину.

Зміст ухваленого щодо ОСОБА_7 , вироку свідчить про те, що на підставі аналізу досліджених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку про перекваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 з п. п. 1, 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, як замах на вбивство потерпілої ОСОБА_14 , але не доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Поряд з цим кримінально-правові ознаки вчиненого суспільно небезпечного діяння обвинуваченою ОСОБА_7 , які суд першої інстанції навів у вироку, не узгоджуються з ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, за яким засуджено ОСОБА_7 , оскільки викладена судом фабула обвинувачення щодо останньої, яку він встановив а саме, що, знаходячись в будинку за зазначеною адресою, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , розпивали спиртні напої з господарем будинку ОСОБА_18 та його співмешканкою ОСОБА_14 , під час чого між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязнених відносин, виник злочинний умисел, направлений на спричинення смерті ОСОБА_14 . З цією метою, вона почала наносити удари руками та ногами в обличчя та грудну клітину ОСОБА_14 , після чого, повалила потерпілу на підлогу та тримаючи її руками за волосся, нанесла близько 5-ти ударів головою о поверхню підлоги. В цей час до неї приєдналася ОСОБА_8 , яка також стала наносила потерпілій удари руками і ногами в область голови та грудної клітки. Одразу після цього ОСОБА_7 взяла металеву каструлю та дном вказаної каструлі нанесла близько 3-х ударів в область правої сторони обличчя, після чого ОСОБА_14 перестала вчиняти будь-які активні дії. Далі ОСОБА_7 взяла каструлю з водою та почала опускати голову ОСОБА_14 у воду, намагаючись привести її до тями,
фактично не вказує на вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 дій, які передбачені ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_14 , але не доведений до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 КК України, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Аналіз ст. 15 КК України дозволяє відокремити три ознаки замаху: 1) вчинення діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину; 2) не доведення злочину до кінця; 3) причини незавершеності злочину не залежать від волі винного.

Із змісту мотивувальної частини вироку вбачається, що в ньому, фактично відсутні дві останні ознаки замаху на вбивство.

По-перше, відсутня ознака не доведення вбивства до кінця, оскільки злочинний умисел ОСОБА_7 (якщо він дійсно був), направлений на спричинення смерті ОСОБА_14 , був реалізований і остання була вбита.
Подруге, відсутня ознака, наявність причин незавершеності злочину, що не залежать від волі винного, оскільки відсутні різноманітні обставини як об`єктивного, так і суб`єктивного характеру, які не дозволяли закінчити вбивство ОСОБА_14 усупереч докладеним зусиллям обвинуваченою ОСОБА_7 .
Більш того, всупереч фактичних обставин кримінального правопорушення, які встановив прокурор при зміні обвинувального акту (« ОСОБА_7 почала опускати голову ОСОБА_14 у воду, намагаючись топити останню» (т. 2 а.с. 194)), суд першої інстанції прийшов до протилежного висновку, зокрема про те, що ОСОБА_7 взяла каструлю з водою та почала опускати голову ОСОБА_14 у воду, намагаючись привести її до тями, тобто фактично суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_7 добровільно відмовилася від доведення злочину (вбивства) до кінця.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд позбавлений процесуальних можливостей розглянути питання про зміну правової кваліфікації суспільно-небезпечних дій обвинуваченої ОСОБА_7 , оскільки під час судового провадження, було встановлено, що згідно висновку судово медичного експерта № 98 від 05.05.2016 року рана на голові ОСОБА_14 , перелом рогу під`язикової кістки, рани на нижніх кінцівках зазвичай кваліфікуються за наслідками, але не менше ніж легкі тілесні ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я (т. 3 а.с. 248-252), тобто судмедексперт конкретно не вказав - за ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження відносяться до тяжких або середньої тяжкості або до легких тілесних ушкоджень, а без цього неможливо правильно перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_7 .

Враховуючи вищевказане, а також невідповідність викладеної у вироку фабули обвинувачення злочину, визнаного судом доведеним, фактичній кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , за які останній було призначено покарання, колегія суддів вважає істотним порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, а тому вирок суду підлягає безумовному скасуванню.

Приймаючи до уваги, що істотні порушення вимог КПК стосуються і обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необхідним скасувати вирок і відносно останніх.

Відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суду належить ретельно перевірити всі доводи апеляцій обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , та постановити у справі законне й обґрунтоване рішення.

У зв`язку з чим, колегія суддів не вдається до перевірки винності обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та оцінки інших фактичних обставин кримінального провадження, що впливають на правильність та об`єктивність призначення покарання, а тому в перевірку інших доводів апеляційних скарг, колегія суддів не входить.

Колегія суддів залишає обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про їх особу, зокрема те, що вони були раніше притягувалися до кримінальної відповідальності і вважає необхідним продовжити останнім строк тримання під вартою на 60 днів.

Що стосується обвинуваченої ОСОБА_7 , то колегія суддів, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, тяжкості обвинувачення та даних про її особу, зокрема те, що вона раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, вважає необхідним змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок колегії суддів Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року у відношенні обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому його складі.
Продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 19 квітня 2019 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 змінити на домашній арешт в певний період доби, заборонивши останній залишати місце проживання часу з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , до 19 квітня 2019 р. включно.

Обвинувачену ОСОБА_7 звільнити з-під варти у залі суду негайно.
Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 обовязки, передбаченні п.п. 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати останню не відлучатись із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи; прибувати в суд за першою вимогою.
Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_7 положення норми ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_7 .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: