Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1041/19
Провадження № 1-кс/376/257/2019
УХВАЛА

"11" травня 2019 р. м. Сквира Київської області

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області заяву захисника адвоката ОСОБА_8 про відвід головуючого судді Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_9 в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 , у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 146 КК України, -

встановив:

До суду надійшла заява від захисника обвинуваченого захисника ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_9 в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 , у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 146 КК України.

У заяві захисник ОСОБА_4 зазначає, щодо Сквирського районного суду Київської області 26 квітня 2019 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 , який обвинувачується за ч.2 ст.121 і ч.3 ст.146 КК України. Разом з обвинувальним актом до суду надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_10 .

Головуючим у цьому кримінальному провадженні визначено суддю ОСОБА_9 . Захист вважає за необхідне заявити про відвід судді ОСОБА_9 через виникнення обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

А саме, 02 травня 2019 року Сквирським райсудом під головуванням судді ОСОБА_9 у ході підготовчого судового засідання було грубо порушено правову процедуру проведення підготовчого судового засідання.

Так, відповідно до ч.2 ст.314 КПК України, суд після виконання вимог передбачених статтями 342-345 КПК України, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Питання щодо запобіжного заходу на підготовчому судовому засіданні, відповідно до статті 315 КПК України, віднесено до питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду. Етап підготовки до судового розгляду, відповідно до ч.1 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу.

Натомість, головуючий суддя ОСОБА_9 , не з`ясувавши в учасників судового провадження питання про призначення судового розгляду, поставив на порядок денний питання про продовження строку запобіжного заходу.

В той час, судді ОСОБА_9 заздалегідь, з матеріалів кримінального провадження, у тому числі з відомостей доданого до ЄРДР відомо, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні 04.03.2019 року повертався прокурору ухвалою Володарського районного суду Київської області. При ознайомленні з матеріалами судового провадження 30.04.2019 року йому стало відомо, що до них долучено копію зазначеної ухвали Володарського районного суду Київської області. На першому аркуші ухвали вказано, що дане кримінальне провадження, підсудне Володарському районному суду, ухвалою зазначеного суду від 11 січня 2019 року направлялося до Київського апеляційного суду з поданням про зміну територіальної підсудності, і 07 лютого 2019 року дане подання було залишено без задоволення ухвалою Київського апеляційного суду.

Крім того, суддя ОСОБА_9 02 травня 2019 року, розглядав заяву захисника ОСОБА_4 про відвід прокурора ОСОБА_12 , однією з причин заявленого відводу захисник заявив звернення прокурором з обвинувальним актом до Сквирського районного суду з порушенням підсудності, раніше визначеної Апеляційним судом Київської області. До заяви про відвід захисник додав роздруківку ухвали Апеляційного суду Київської області про визначення підсудності цього кримінального провадження за Володарським районним судом.

Отже, суддя, ОСОБА_9 , достеменно знаючи, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 не підсудне Сквирському районному суду і, відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 34 КПК України, це провадження має бути переданим на розгляд іншого суду, причому, відповідно до ч.3 ст.34 КПК України, подання про передання обвинувального акта повинен ініціювати саме Сквирський районний суд, самоусунувся від виконання імперативної норми закону.

Крім того, суддя ОСОБА_9 , встановивши той факт, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу подано прокурором без попереднього вручення підозрюваному ОСОБА_10 копії клопотання зрозумілою для нього мовою, і що переклад клопотання на азербайджанську мову не робився, суддя ОСОБА_9 перебрав на себе повноваження прокурора і доручив перекладачу зробити письмовий переклад на азербайджанську мову. Після перерви суддя ОСОБА_9 у судовому засіданні дав вказівку секретарю вручити ОСОБА_10 письмовий переклад клопотання, що й було зроблено секретарем, хоча вручення копії такого клопотання має передувати зверненню з ним до суду і є виключною прерогативою прокурора. Після того суддя ОСОБА_9 оголосив перерву на 3 години. Під час перерви захисник ОСОБА_4 , виявив, що фактично було вручено не переклад клопотання, а роздруківку тексту іноземною мовою, не підписану ніким, і на якій відсутні будь-які позначки про зроблений переклад.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 посилаючись на вимоги п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України просив заяву задовольнити наголошуючи при цьому, що головуючим суддею ОСОБА_9 порушено ряд процесуальних норм, що викликають сумнів у його неупередженості, а саме :

- прийняв до розгляду обвинувальний акт з порушенням правил підсудності, тобто достовірно знаючи, що справа не підсудна Сквирському районному суду Київської області, оскільки в матеріалах справи містилась ухвала Володарського районного суду Київської області, у якій було зазначено, що Київським апеляційним судом визначено підсудність за Володарським районним судом Київської області;

- грубо порушив вимоги кримінально процесуального закону, щодо порядку проведення підготовчого судового засідання;

- грубо порушив законні права та інтереси обвинуваченого ОСОБА_10 допустивши до участі у справі перекладача, який не має достатньої кваліфікації;

- обрав міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 зовсім іншу ніж просив прокурор;

- особисто вручав процесуальні документи обвинуваченому ОСОБА_10 , на українській мові, яку не розуміє обвинувачений та які за законом має право вручати прокурор тобто перебрав на себе функції обвинувачення;

- в супереч вимог чинного процесуального законодавства продовжив розгляд справи при отриманні заяви про відвід головуючого судді, яку на наступний день зареєстрував у канцелярії суду тощо.

Прокурор у судовому засіданні заперечив, щодо задоволення заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_4 вказуючи, що головуючий по справі суддя ОСОБА_9 під час проведення підготовчого судового засідання не допускав порушення норм кримінально процесуального законодавства, справа підсудна Сквирському районному суду Київської області, оскільки злочин вчинено на території м. Сквира Київської області та заява про відвід головуючого судді не обґрунтована зважаючи на те, що містить переконливих, належних та допустимих доказів, щодо упередженості судді ОСОБА_9 .

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні заяви захисника ОСОБА_8 посилаючись на те, що захисник зловживає своїми процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали заяви про відвід, вважає, що заява про відвід судді ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З безпосередньо дослідженому у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що 26.04.2019 року до Сквирського районного суду Київської області надійшло кримінальне провадження стосовно ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121 та ч.3 ст. 146 Кримінального кодексу України (далі КПК України).

Кримінальне провадження було зареєстровано Сквирським районним судом Київської області та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2019 року о 20 год. 48 хв. розподілено на суддю ОСОБА_9 , якими було призначено підготовче судове засідання на 30.04 2019 року. В подальшому у підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва до 02.05.2019 року, у зв`язку з неявкою перекладача тощо.

02.05.2019 року о 21 год. 59 хв. захисником ОСОБА_13 у підготовчому судовому засіданні було заявлено відвід головуючому судді ОСОБА_9 ..

Відповідно до частини першої статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Відповідно до вимог статті 80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Зокрема, заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду.

Законом визначено порядок вирішення питання про відвід, зокрема відповідно до вимог статті 81 КПК України у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

При розгляді відводу мають бути вислухані особи, яким заявлено відвід, якщо вони бажають дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Стосовно доводів заявника ОСОБА_8 , що головуючий суддя ОСОБА_9 прийняв до розгляду обвинувальний акт, який не підсудний Сквирському районному суду Київської області, то суд звертає увагу що відповідно до ч.5 ст. 34 КПК України спори про підсудність між судами не допускаються, а ст. 32 КПК України визначено територіальну підсудність. Крім того, про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду, або за клопотанням сторін ( ч.2 ст. 34 КПК України).

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Виключно законами України визначаються судоустрій та судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

У Рішенні Конституційного суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 зазначено, що право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Право на справедливий судовий розгляд, яке закріплене в пункті 1 статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Отже, на думку суду, прийняття обвинувального акту до свого провадження не може свідчити про упередженість суду.
Щодо порушення на думку заявника суддею ОСОБА_9 норм кримінально процесуального закону, а саме не задоволення заяв про відвід прокурора та залученого перекладача то суд, наголошує, що суддею ОСОБА_9 з цього приводу 02.05.2019 року була прийнята відповідна ухвала, після заслуховування думки усіх учасників процесу і на думку суду не згода з процесуальним рішенням суду не може бути підставою для відводу.

Посилання заявника ОСОБА_8 на порушення суддею ОСОБА_9 норм кримінально процесуального закону, а саме продовження розгляду справи після отримання заяви про відвід та прийняття процесуальних рішень, що свідчить про упередженість судді то суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).
За загальним правилом до вирішення суддею заяви про відвід цей суддя не може вчиняти будь-яких інших процесуальних дій, пов`язаних із подальшим розглядом справи, з огляду на що з моменту надходження цієї заяви, суддя не міг вирішувати питання про продовження строку (обрання) запобіжного заходу.
Згідно з ч. 1 ст. 81 КПК у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 КПК.

Недотримання цієї норми є істотним порушенням кримінального процесуального закону та тягне за собою скасування судового рішення. (п.2 ч.2 ст. 412 КПК України)

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності з підстав умисного або внаслідок недбалості: істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило учасниками судового розгляду реалізацію наданих їм процесуальних прав (підпункт «а»).
На думку суду, дії судді ОСОБА_9 можуть підпадати під дисциплінарний проступок, який може встановити лише ВРП, але даний факт не може свідчити про його упередженість.
Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до статті 9 Конституції України, Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини - закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом. При цьому, наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів у безсторонності судді та всього складу суду при розгляді справи.

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу ("Сандер проти Сполученого Королівства"); нереагування судді на расистські висловлювання присяжних ("Ремлі проти Франції") тощо. Так, у рішенні у справі "Бушемі проти Італії" було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив на тому, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві!» повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П`єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу"); наявність дискреційних повноважень у одного ¦ з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або під-законних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість.

Враховуючи викладене вище, заявником не наведено передбачених законом підстав та мотивів, з яких можливо вважати суддю ОСОБА_9 упередженим чи необ`єктивним під час розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.75,76,81,82 КПК України, суд

постановив:

В задоволеннізаяви заяву захисника адвоката ОСОБА_8 про відвід головуючого судді Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_9 в кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 , у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.121, ч.3 ст.146 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1