Справа № 609/1064/15-к
Провадження №1-кп/601/183/2018
УХВАЛА

19 грудня 2018 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 від 20 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України,-
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кременецького районного суду Тернопільської області знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та за ч.1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги осіб, які перебували в небезпечному для житті стані і позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілих в небезпечний для життя стан.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав недотримання прокурором при складанні обвинувального акту вимог п.5 ч.2 ст. 191 КПК України.
Клопотання мотивовано тим, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато та проведено незаконно створеною слідчою групою, висунуте прокурором обвинувачення є неконкретизованим і не зрозумілим. Суспільні відносини у сфері дорожнього руху регулюються Законом України «Про дорожній рух», а порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, однак про порушення вимог жодного з цих нормативних документів у обвинувальному акті мова не йде, висунуте прокурором обвинувачення є неконкретним і не зрозумілим. Об`єктивна та суб`єктивна сторони діянь ОСОБА_3 в обвинувальному акті не вказана, немає обґрунтування того, що стан алкогольного сп`яніння, у якому за твердженням прокурора перебував ОСОБА_3 , знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням наслідків, передбачених ч.2 ст.286 КК України. Наявність вказаної неповноти в обвинувальному акті, неконкретність та суперечливість обвинувачення на думку захисника порушує один з основних конституційних принципів обвинуваченого право на захист.

Не погоджуючись з клопотанням, прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважає, що підстав для повернення обвинувального акту немає.
Законний представник потерпілої ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки факти викладені прокурором в обвинувальному акті не відповідають дійсним обставинам справи.
Вислухавши думки прокурора, законного представника потерпілої, обвинуваченого, його захисника, перевіривши обвинувальний акт, суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.

Згідно п.3 ч.3 ст. 314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Пунктом 5 ч.2 ст.291КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Керуючись вказаною нормою, прокурор усі фактичні обставини, які вважав установленими, навів у обвинувальному акті стосовно ОСОБА_3 ..
Суд зазначає, що з огляду на вимоги ст.290 КПК України, поряд з іншим, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті та формулювання обвинувачення.
Конкретності змісту обвинувачення стосується рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
При цьому Верховний Суд України звертав увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
На думку суду, конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні викликає сумніви. Вимоги закону щодо викладу фактичних обставин кримінального провадження не дотримано у повній мірі.
Обставини, які відповідно до ч.1 ст.91КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) викладено нечітко і неконкретно.
В порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин за ч.2 ст. 286 КК України не повно зазначені викладені обставини події: у обвинувальному акті не вказано у якому напрямку рухався автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_3 ; не конкретизоване місце вчинення злочину, лише формально вказано - « ОСОБА_3 , рухаючись автодорогою Острог-Кременець-Почаїв-Радивилів, на «43 км» автодороги по вулиці Українська у місті Шумськ Тернопільської області, проявив неуважність, належно не стежив за дорожньою обстановкою, у темну пору доби при умовах недостатньої видимості не обрав безпечну швидкість і при виникненні небезпеки для руху та перешкод, які він об`єктивно спроможній був виявити: неповнолітнього пішохода ОСОБА_8 та неповнолітнього пішохода ОСОБА_5 , які у цей момент у темпі звичайної ходи прямували по проїздній частині дороги в попутному з автомобілем напрямку»; не вказана смуга руху на якій відбувся наїзд обвинуваченим на пішоходів, оскільки «проїздна частина дороги» та «смуга руху» це різні поняття; не дана оцінка дій потерпілих щодо можливого порушення ними вимог п.4.1 ПДР України, (пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху). Дії потерпілих можуть також бути в причинному зв`язку з подією ДТП, і які можуть бути віднесені до обставин передбачених ст. 66 КК України, або віднесені до доказів зазначених ч.2 ст. 290 КПК України.

З формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в тому числі за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а саме порушення ним пункту 2.9 ПДР України. Таким чином, дана обставина увійшла в об`єктивну сторону складу інкримінованого ОСОБА_3 злочину, фактично як кваліфікуюча ознака, з огляду на бланкетність диспозиції усіх частин ст.286 КК України, а тому не може бути врахована при призначенні покарання як така, що його обтяжує (ч.4 ст.67 КК України). Крім того, пункт 2.9 ПДР України має шість підпунктів, однак в обвинувальному акті відсутнє посилання на підпункт.
В обвинувальному акті не зазначена форма вини обвинуваченого згідно ст.ст. 23, 24, 25 КК України.

З огляду на таке, суд дійшов висновку, що складаючи і затверджуючи обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 , прокурор не дотримався вимог, визначених п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що не дає можливість здійснити належний розгляд кримінального провадження, а тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Суд не погоджується з доводами захисника про те, що підставою для повернення обвинувального акту прокурору є те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато та проведено незаконно створеною слідчою групою, оскільки у підготовчому судовому засіданні суд не наділений повноваженнями оцінювати рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування під час досудового розслідування.

Керуючись п.3 ч.3 ст. 314, 392, 393, 395 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 від 20 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України з підстав його не відповідності п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий