Справа № 462/2001/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/541/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 21.09.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Антверпен Бельгії, українки, громадянки України, учениці 3 курсу Львівського ВПУ ІКТ, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у кримінальному провадженні № 001185 від 02.04.2018 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника відділу у справах дітей ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 21.09.2018р. ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин.

На підставі ст.105 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання з застосуванням до неї примусового заходу виховного характер у виді застереження та заборони відвідувати розважальні заклади (дискотеки, клуби, ресторани, бари) протягом одного року з дня ухвалення вироку.

За вироком суду, ОСОБА_7 27.10.2017р. близько 18 год., перебуваючи неподалік буд. №13, що по вул. Сяйво у м. Львові, на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_11 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно нанесла руками декілька ударів ОСОБА_11 у ділянку обличчя зліва, чим спричинила останній синці на щоці зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування змінити. Просить визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та на підставі ст. 105 КК України звільнити її від покарання, та відповідно до ч.2 ст. 105 КК України застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля, а саме заборони відвідувати розважальні заклади (дискотеки, клуби, ресторани, бари) протягом одного року з дня ухвалення вироку. У решті вирок суду просить залишити без змін.
Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню.
Так, суд першої інстанції визнав неповнолітню ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначив їй покарання у виді громадських робіт строком 80 годин, та на підставі ст. 105 КК України звільнив неповнолітню обвинувачену від покарання із застосуванням до неї примусового заходу виховного характер у виді застереження та заборони відвідувати розважальні заклади протягом одного року з дня ухвалення вироку.

Разом з тим, вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення неповнолітньої обвинуваченої від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі ст. 105 КК України, повинен був згідно ч.2 ст. 373 КПК України постановити вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та на підставі ст. 105 КК України звільнити її від покарання без визначення його виду та розміру, та застосувати до обвинуваченої примусові заходи виховного характеру.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, захисника ОСОБА_9 та представника відділу у справах дітей ОСОБА_10 , які не заперечили проти поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення, виходячи із наведеного.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,за наведених у вироку суду обставин, є доведеною наявними у кримінальному провадженні та перевіреними у судовому засіданні доказами, та учасниками судового провадження в апеляційному порядку не оскаржується.

Згідно ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, зокрема, застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього та інші.
Оскаржуваним вироком неповнолітню ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин.

На підставі ст.105 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання з застосуванням до неї примусового заходу виховного характер у виді застереження та заборони відвідувати розважальні заклади (дискотеки, клуби, ресторани, бари) протягом одного року з дня ухвалення вироку.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачена ОСОБА_7 внаслідок щирого каяття та бездоганної поведінки після вчинення злочину не потребує застосування покарання, проте, всупереч такому висновку, призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт строком 80 годин.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що звільнення від покарання на підставі ст. 105 КК України це звільнення не від конкретного покарання, визначеного у санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів у цілому.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення неповнолітньої обвинуваченої від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі ст. 105 КК України, повинен був згідно ч.2 ст. 373 КПК України постановити вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та на підставі ст. 105 КК України звільнити її від покарання без визначення його виду та розміру, та застосувати до обвинуваченої примусові заходи виховного характеру.

Вимоги прокурора про необхідність зазначення в ухвалі апеляційного суду вказівки про визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та про звільнення її від покарання на підставі ст. 105 КК України, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки такі покликання зазначені у резолютивній частині оскаржуваного вироку.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими, та вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 слід змінити, виключивши з резолютивної частини вироку покликання на призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт строком 80 годин.
У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, ст. 105 КК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 21.09.2018р. щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку Залізничного районного суду м. Львова від 21.09.2018р. вказівку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт строком 80 годин.
У решті вирок суду залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4