Справа № 738/355/19
№ провадження 1-в/738/41/2019
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:
суддi - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в м. Мена Чернігівської області в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування в строк покарання терміну попереднього ув`язнення,
за участю учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_4 ,
засудженого - ОСОБА_3

В С Т А H О В И В:

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , який посилаючись на частину 5 статті 72 КК України, в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року за №838-VIII, просить зарахувати в строк покарання термін попереднього ув`язнення.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнив своє клопотання, просив зарахувати в строк покарання термін попереднього ув`язнення, а саме період перебування в Луцькому СІЗО до прибуття в установу виконання покарань з 08 серпня 2017 року по 28 вересня 2017 року, та періоди слідування та перебування в лікувальних закладах при Бучанській ВК (№85) з 24 вересня 2018 року по 07 листопада 2018 року та при Вільнянській ВК (№20) з 14 грудня 2018 року по 08 лютого 2019 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши клопотання, додані до нього документи та особову справу засудженого, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2017 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначеного за вказаним вироком та часткового невідбутого покарання за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_3 4 роки 1 місяць позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.

Строк покарання засудженому ОСОБА_3 згідно з вироком обчислюється з 30 вересня 2016 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_3 зараховано в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 30 вересня 2016 року до вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 08 серпня 2017 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2017 року щодо ОСОБА_3 в частині призначеного остаточного покарання змінено, виключено з резолютивної частини вироку посилання на ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_3 вважається засудженим за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Вирок Рожищенського районного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року виконувати самостійно. В решті вирок залишено без змін.

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2017 року набрав законної сили 08 серпня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів особової справи та довідки ДУ «Менська виправна колонія (№91) від 27 лютого 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_3 , останній після вступу вироку суду першої інстанції в законну силу - 08 серпня 2017 року продовжував перебувати в Луцькому СІЗО, звідки був направлений для відбування покарання до ДУ «Менська виправна колонія (№91), куди прибув 28 вересня 2017 року. Під час відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_3 перебував в лікувальному закладі при Бучанській ВК (№85), куди вибув з ДУ «Менська виправна колонія (№91)» 24 вересня 2018 року, прибув до лікувального закладу 28 вересня 2018 року, повернувся до установи виконання покарань 07 листопада 2018 року; в лікувальному закладі при Вільнянській ВК (№20), куди вибув з ДУ «Менська виправна колонія (№91)» 14 грудня 2018 року, прибув до лікувального закладу 11 січня 2019 року, повернувся до установи виконання покарань 08 лютого 2019 року.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року та частини 5 статті 72 КК України, у редакції цього ж закону, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про попереднє ув`язнення" попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
У абзаці 4 частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII зазначено, що у строк попереднього ув`язнення включається строк : а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, строк попереднього ув`язнення, виходячи із аналізу положень частини п`ятої статті 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII та Закону України «Про попереднє ув`язнення», складає період з визначеної у вироку дати затримання особи до набрання вироком законної сили і закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Тобто попереднє ув`язнення визначається не умовами тримання в слідчому ізоляторі, а стадіями кримінального провадження, обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою і до набрання вироком законної сили.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування в строк покарання терміну попереднього ув`язнення не підлягає задоволенню, оскільки перебування його в Луцькому СІЗО після набрання вироком законної сили та перебування в лікувальних закладах при Бучанській ВК (№85) та Вільнянській ВК (№20) під час відбування покарання, не є попереднім ув`язненням у розумінні статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а є часом слідування особи до установи відбування покарання та строком відбування покарання, а доводи засудженого про зарахування йому цього строку в строк покарання у подвійному розмірі є намаганням останнього розширити застосування пільгового обчислення строку відбування покарання.

Керуючись частиною 5 статті 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року за №838-VIII, статтями 537, 539 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування в строк покарання терміну попереднього ув`язнення відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим в той же термін з моменту її отримання.
Повний текст ухвали виготовлений 05 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1