ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/644/19 Справа № 185/9045/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши 15 березня 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали провадження № 0001265 від 02 червня 2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлограда, українця, громадянина України, працюючого машиністом підземних установок шахта «Героїв Космосу», не одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 04.07.2014 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за частиною першою статті 289 Кримінального кодексу України до одного року виправних робіт з утриманням 10 % із суми заробітку в дохід держави з позбавленням права управління транспортним засобами строком на 1 рік.
Звільнений від відбування призначеного основного покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України з іспитовим строк на 1 рік з покладанням забовязання, передчаченного статтею 76 Кримінального кодексу України.
- 28.11.2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за частиною першою, другою статті 185, частиною першою статті 70, частиною четвертою статті 70 Кримінального кодексу України до 1 року 6 місяцям позбавлення волі. 03.06.2016 року звільнений із Білозерської ВК № 105 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 Закону України про кримінальну відповідальність та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи у розмірі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог закону.
Цим вироком, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно та останнього визнано винним за наступних обставин.
ОСОБА_7 03.10.2018 року приблизно о 12.15 годині знаходячись в парку за приміщенням загальноосвітньої школи №4, розташованого по вул. Сері Корольова м. Павлограда зустрів малолітніх ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав за руку малолітню сестру ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на відкрите повторне викрадення чужого майна, яке належить малолітньому ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 будучи осудною особою, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до малолітньої потерпілого ОСОБА_9 , який тримав в лівій руці мобільний телефон марки «Мейзу М5с», після чого шляхом ривка викрав вказаний мобільний телефон вартість 2320 грн 55 коп.
Після чого, ОСОБА_7 реалізувавши свій злочинний умисел, направлений на відкрите повторне викрадення чужого майна, а саме: мобільного телефону марки « Мейзу М5с», що належить малолітньому ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити свій вирок, призначивши ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, несправедливим, необґрунтованим, та таким, що підлягає зміні в частині призначеного покарання, оскільки суд першої інстанції не до кінця і не повністю вивчив матеріали кримінального провадження, а також особу обвинуваченого. Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, те що обвинувачений ОСОБА_7 був офіційно працевлаштований, що підтверджується довідкою з місця роботи, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, й вважає, що довідка про те, що обвинувачений нібито перебуває на обліку у даного лікаря є сфальсифікованою. На утриманні має мати, яка тяжко хвора та потребує постійного догляду. Окрім того, має позитивну характеристику як з місця роботи та і з місця проживання, свою вину визнав повністю та розкаявся в скоєному, також сприяв слідству в розкритті злочину. Звертає увагу на те, що потерпіла сторона не має до обвинуваченого ОСОБА_7 жодних претензій, завдані збитки було відшкодовано в повному обсязі, окрім того потерпілий звертався до суду з проханням про те, щоб обвинуваченому було призначено покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, на чому ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 не наполягали.
Висновки суду щодо обставин злочину, доведеності винуватості ОСОБА_7 вчиненні ним інкримінованого йому злочину за який його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України, в апеляційній скарзі обвинуваченого та іншими учасниками судового провадження не оспорюються, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Перевіривши доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання даним про особу обвинуваченого, та характеру скоєного, колегія суддів вважає їх безпідставними.
Колегія суддів не може погодитися з їх доводами про неналежну оцінку даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його покарання та про безпідставність відмови в застосуванні вимог ст.ст. 69,75 КК України.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Матеріалами справи підтверджено, що призначений судом вид і розмір покарання призначений обвинуваченому ОСОБА_7 є мінімальним, в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.
При обранні такої міри і розміру покарання суд, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочину, який відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває; у лікаря нарколога перебуває на обліку з вересня 2018 року з діагнозом " психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоідів зі шкідливими наслідками", раніше судимий; за місцем проживання характеризується посередньою. При цьому судом враховано як обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, та обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у відношенні малолітньої дитини.
Підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст. ст. ст. 69, 75 КК України, суд першої інстанції, враховуючи обставини, що безпосередньою пов`язані з вчиненням злочину, поведінка винного, після вчиненого злочину та індивідуальні властивості обвинуваченого, наявність незанятої та непогашеної судимості, не вбачав, з чим погоджується і колегія суддів, так як такий висновок об`єктивно відповідає матеріалам справи.
Посилання обвинуваченого на те, що був офіційно працевлаштований, що підтверджується довідкою з місця роботи, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, й вважає, що довідка про те, що обвинувачений нібито перебуває на обліку у даного лікаря є сфальсифікованою, матеріалами справи не знайшло свого підтвердження.
Посилання обвинуваченого, що він має на утриманні мати, яка тяжко хвора та потребує постійного догляду, та має позитивну характеристику як з місця роботи та і з місця проживання, свою вину визнав повністю та розкаявся в скоєному, також сприяв слідству в розкритті злочину, то судом першої інстанції у сукупності з іншими даними про особу було надано належну оцінку та враховано при призначенні покарання, з чим і погоджується колегія суддів, і у даному випадку і при даних обставинах, не є підставою для застосування положень ст. 69, 75 КК України і пом`якшення покарання, а інших обставин, які б давали такі підстави не виявлено.
Також не заслуговують на увагу і посилання обвинуваченого, що потерпіла сторона не має до нього жодних претензій, оскільки як вбачається з матеріалів справи, що хоча завдані збитки і було відшкодовано в повному обсязі, однак з наданої до апеляційного суду письмової заяви законного представника потерпілого, остання просить вирок місцевого суду залишити без змін, та залишити обвинуваченого під вартою, оскільки її діти бояться обвинуваченого, та вважає що він є небезпечним для оточуючих та суспільства.
На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 і так в мінімальній межі санкції інкримінованого йому кримінального правопорушення, та при зазначеному вище є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та повністю узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом призначено покарання в найнижчих межах з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4