Справа № 592/1049/19
Провадження № 1-кс/592/625/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м.Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , без застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу начальника Сумського РС філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області про закриття кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2019 року до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла скарга начальника Сумського РС філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області про закриття кримінального провадження, яка мотивована тим, що ОСОБА_4 засуджена 01.06.2017 р. Сумським районним судом Сумської області за ст. 128 КК України до 150 годин громадських робіт та перебуває на обліку в Сумському районному секторі з питань пробації з 06.07.2017 р. і 03.08.2017 р. вона була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання. 03.08.2017 р. засуджена направлена для відбування покарання та була зобов`язана приступити до відбування призначеного покарання на території Юнаківської сільради з 04.08.2017 р. Незважаючи на неодноразові попередження ОСОБА_4 до сільської ради для відбуття громадських робіт не з`явилася, ухиляється від відбування покарання. Вказує, що 05.09.2017 р. Сумським районним відділенням поліції внесено відомості до ЄРДР за № 0000521 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, на підставі звернення начальника Сумського районного сектору з питань пробації за фактом ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт. Але, в результаті досудового розслідування, постановою про закриття кримінального провадження 29.12.2018 р. кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 було втретє закрито, у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тому просить касувати рішення слідчого та зобов`язати СВ Сумського РВП ГУНП в Сумській області поновити кримінальне провадження № 0000521 від 05.09.2017 р. відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за фактом ухилення засудженої від відбування покарання у виді громадських робіт.

Начальник Сумського РС філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області надав заяву, згідно якої просив розгляд скарги проводити без його участі, вимоги скарги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.
Представник Сумського РВП ГУНП в Сумській області повідомлявся про час та місце розгляду скарги, однак до суду не з`явився, що не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши докази по матеріалах скарги, вважаю, що вона є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, при розгляді скарги було встановлено, що 29.12.2018 року слідчим Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 була винесена постанова про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521 від 05.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Вказана постанова була вмотивована тим, що ОСОБА_4 в силу свого стану здоров`я не могла розуміти в чому саме полягає порушення порядку та умов відбування покарання і таким чином не знала які саме її дії чи бездіяльність можуть привести до притягнення її до кримінальної відповідальності.
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

При винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
У відповідності з вимогами п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з и?ого усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язании? з належним здіи?сненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язании? виправдати своі? діі?, навівши обґрунтування своі?х рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндіі?» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити и?ого та отримати и?ого перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічнии? контроль здіи?снення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндіі?» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, враховуючи, що для визначення психічного стану особи обов`язковим є призначення судово-психіатричної експертизи, а слідчий не має права самостійно встановлювати такий стан особи на підставі показів свідків, тому постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 29.12.2018 р. у даному випадку підлягає скасуванню. Слідчому необхідно звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення психічного стану ОСОБА_4 оскільки наявності відомості, які викликають сумнів щодо її осудності.
Керуючись ст.ст.303, 306, 307 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу начальника Сумського РС філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Сумського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521 від 05.09.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а матеріали повернути для проведення досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1