У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000028 за апеляційними скаргами: прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2017 року.

Обвинувачені: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_2

Обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.110 ч.2, ст. 263 ч.1 КК України;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1

__________________________________________________________________
провадження № 11-кп/4812/29/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_11
категорія ст.110 ч.2 К доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Миколаєва, громадянин України, не судимий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 ,

Обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.110 ч.2 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Миколаєва, громадянка України, не судима, проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 ,

Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч.5,110 ч.1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_13 , ОСОБА_5
обвинувачені: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10
захисники: ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 110, ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.2 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.
Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 110, ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання: за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.2 ст. 110 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна.
Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
Визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 110 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання, з випробуванням на строк 3 роки. Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, відповідно до ст. 76 КК України.
Стягнути з засуджених в солідарному порядку на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 9031, 68 грн.

Повторно дослідити докази та повторно допитати свідків.

Обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду в частині її засудження за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 110 КК України скасувати, та закрити відносно неї кримінальне провадження за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

Повернути йому автомобіль «Фіат Добло» НОМЕР_1 , який було вилучено, але який не був зазначений у речових доказах для повернення власнику.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.110 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 20.08.2015 р. по 19.06.2017 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.110 ч.2, 263 ч.1 КК України та призначено покарання:
за ст.110 ч.2 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
за ст.263 ч.1 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувано в строк відбування покарання ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 20.08.2015 р. по 26.09.2016 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.110 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 20.08.2015 р. по 14.03.2016 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.110 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення з 20.08.2015 р. по 14.03.2016 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.27 ч.5, 110 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна.
На підставі ст.75 КК України звільнено засуджену від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.
На підставі ст.76 КК України покладено на засуджену обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

Прокурор вважає, що висновки суду щодо виправдання ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи.
В обгрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції було неправильно оцінено надані обвинуваченням докази і суд безпідставно не взяв їх до уваги, посилаючись на те, що вони здобуті з порушенням встановленого законом порядку.

Зазначає, що покази надані суду свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , щодо того, що залучений як понятий ОСОБА_21 під час проведення обшуку спав у будинку та не був присутній під час вчинення частини дій з проведення обшуку спростовуються показами свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 .

Вважає, що показання свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 щодо порушень з боку співробітників правоохоронних органів під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 є неправдивими, з огляду на те, що вони є близькими родичами обвинуваченого та зацікавлені у виправданні останнього, тому висновки суду про недопустимість протоколу обшуку від 20.08.2015р., протоколу огляду предметів від 26.08.2015 р. та висновка експерта від 28.09.2015р. є хибними.

Також вважає, що судом було невірно змінено кваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 110 КК України на ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 110 КК України. Оскільки із доказів, здобутих органом досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 була обізнана про злочинні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 щодо розповсюдження листівок, так вона 15.08.2015 р. під час телефонної розмови домовлялася з ОСОБА_9 про час зустрічі з ним, з метою передачі грошей та флеш карти та вони обговорювали розташування тексту та зображень на листівках. Крім того, прокурор зазначає, що роздруковуючи таку значну кількість листівок, ОСОБА_6 розуміла, що одна людина не зможе їх розповсюдити, а отже дії останньої вірно було кваліфіковано, як вчинення пособництва групі осіб.

Прокурор також вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки та безпідставно визнав ці докази не допустимими, а саме: протоколи та матеріали НСРД здобуті в результаті зняття інформації, візуального спостереження за особою у публічних місцях, з використанням відеозапису, фотографуванням, спеціальних технічних засобів, оскільки стороною обвинувачення на стадії судового розгляду до ухвалення рішення по справі були виконані вимоги ст. 290 КПК України та наданий стороні захисту доступ до зазначених матеріалів.

Також, на думку апелянта, вирок суду підлягає скасуванню з підстав застосування судом закону, який не підлягав застосуванню та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, вважає, що судом невірно визначено роль ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України, який є фактично співорганізатором вказаного злочину. Не враховано судом, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переслідували також і корисну мету та безпідставно і невмотивовано призначено мінімальне покарання без застосування додаткового покарання, що явно не відповідає тяжкості злочину та особам обвинувачених.

Крім того, вважає, що суд приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 без відбування покарання, не дотримався вимог закону та рекомендації Пленуму Верховного Суду України.

Також, апелянт зазначив, що судом не було вирішено питання про конфіскацію автомобілю «Фіат Добло» НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та на який накладено арешт і безпідставно прийняв рішення про повернення останньому вилучених у нього грошових коштів, які також підлягають конфіскації.

Обвинувачена ОСОБА_6 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Зазначає, що вона не визнала свою вину, так як не знала зміст листівок, які надрукувала. У їх розповсюдженні участі вона не брала, тому в її діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 110 КК України.

Стверджує, що жодним з доказів не встановлено, що вона була обізнана про вчинення злочину групою осіб, а тому суд безпідставно визнав її пособником.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначає, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані невірно, а покарання не відповідає ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що, ніяких дій з метою зміни меж території або державного кордону України ОСОБА_8 не робив, а у головному доказі - листівках, немає жодного заклику про зміну меж території або державного кордону.

Вважає, що справа була сфабрикована співробітниками СБУ.

Також зазначає, що покарання призначене ОСОБА_8 є занадто суворим, з огляду на те, що останній давав правдиві покази, співпрацював з слідством, відмовився від верифікації, відверто розкаявся та зробив певні висновки.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_9 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Приблизно в червні 2015 року ОСОБА_8 умисно, з метою посягання на територіальну цілісність України шляхом розпалювання сепаратистських настроїв серед мешканців міста Миколаєва, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, попередньо домовився з ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 про розповсюдження в м. Миколаєві та Миколаївській області листівок із закликами до незаконних дій, які посягають на зміну меж території України.
При цьому, з метою приховування злочинної діяльності та унеможливлення ідентифікації членів злочинної групи, домовився з вище переліченими особами про надання кожному з них прізвиськ, а також протягом липня-серпня 2015 року, з метою розподілу функцій між членами групи, попередньо погодив з кожним з них виконання певної ролі у підготовці та розповсюдженні листівок із закликами про створення на території м. Миколаєва та Миколаївської області нових державних утворень у складі "Новоросії" та Російської Федерації (далі листівок).
Так, ОСОБА_8 попередньо домовився з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про створення та редагування останніми тексту і зображень листівок, оформлення макету листівок та їх роздрукування, з ОСОБА_23 про придбання засобів для розклеювання листівок, з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 про розклеювання ними листівок у м. Миколаєві та с. Воскресенськ, Жовтневого району Миколаївської області.
27.07.2015 р., ОСОБА_9 , умисно на виконання попередньої змови з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про створення та редагування форми, тексту і зображень листівок, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою персонального комп`ютера № 8-01451 створив та відредагував текст, форму, розмір, колір букв тексту і зображень листівок та в електронному вигляді, для остаточного редагування, відправив ОСОБА_10 через мережу Інтернет на електронний ящик "5555ха@mail.ru".
В період з 27.07 по 14.08.2015 р. ОСОБА_10 умисно, на виконання попередньої змови з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про створення та редагування тексту листівок, оформлення остаточного макету листівок для їх розповсюдження в м. Миколаєві, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 за допомогою персонального комп`ютера відредагував форму, зміст в текстах двох видів листівок, які містились в електронних файлах, що було погоджено ОСОБА_8 , та 15.08.2015 р., знаходячись за місцем мешкання за допомогою персонального комп`ютера відправив ОСОБА_9 через мережу Інтернет електронні файли "Основной" та "вариант 2", які містили макети листівок з текстами та зображеннями, на електронний ящик "5555ха@mail.ru" для організації їх роздрукування.
15.08.2015 р., ОСОБА_9 , на виконання попередньої змови з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , за допомогою персонального комп`ютера скопіював електронні файли "Основной" та "вариант 2", які містили електронні макети двох видів листівок, на флеш-накопичувач та при невстановлених обставинах, запропонував ОСОБА_6 роздрукувати на власному принтері вказані листівки, у загальній кількості близько 1000 шт., для чого знаходячись біля будинку АДРЕСА_5 , передав їй флеш-накопичувач з електронними файлами "Основной" та "вариант 2" з текстами та зображеннями двох видів листівок.
В період 15-18 серпня 2015 року ОСОБА_6 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , достовірно знаючи, що надані їй ОСОБА_9 листівки містять заклики про створення на території м. Миколаєва та Миколаївської області нових державних утворень у складі "Новоросії" та Російської Федерації та необхідні для їх публічного розповсюдження в м. Миколаєві, за допомогою персонального комп`ютера та принтера роздрукувала з флеш-накопичувача листівки з текстом, зображенням прапору з двоглавим орлом та написом "Николаевская народная республика" і картою території Миколаївської області з буквами "ННР" у кількості 700 штук, макет якої містився в електронному файлі "Основной" та листівки з текстом, у кількості близько 300 штук, макет якої містився в електронному файлі "вариант 2", текст яких має публічний характер та в ньому містяться публічні заклики до мешканців м. Миколаєва: розпочинати активні дії за незалежність Миколаєва у складі Новоросії; розпочинати активні дії і за прикладом жителів Криму в березні 2014 року вийти із складу України; звільнити Миколаїв від впливу української влади та повернути його до складу Росії; про подальшу долю Миколаєва тільки у складі Росії і активно сприяти цьому; ставати учасниками нелегальних організацій, тим самим допомогати армії самопроголошених Донецької та Луганської народних республік; виконати свій обов`язок, звільнити Миколаїв від впливу української влади та повернути його до складу Росії.
18.08.2015 року ОСОБА_6 умисно, з метою розповсюдження роздрукованих нею листівок, у загальній кількості 1000 шт, передала їх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 біля будинку за місцем мешкання.
В той же день ОСОБА_8 , з метою розповсюдження листівок, при невстановлених обставинах, розподілив між ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_24 невстановлену для їх подальшого розповсюдження в м. Миколаєві кількість листівок, а також, на виконання попередньої змови, передав ОСОБА_25 листівки з текстом, зображенням прапору з двоглавим орлом та написом "Николаевская народная республика" і картою території Миколаївської області з буквами "ННР" у кількості 10 шт., та листівки з текстом, зображенням побудованого корабля "Брежнев" з роком 1985, та недобудованого корабля з роком 2015 у кількості 10 шт., для їх розповсюдження в с. Воскресенськ Жовтневого району Миколаївської області, які 19.08.2015 р., на виконання попередньої змови з ОСОБА_8 про розповсюдження листівок, були наклеєні ОСОБА_25 в с. Воскресенськ, Жовтневого району Миколаївської області.
18.08.2015 р., ОСОБА_8 ,. бажаючи реалізувати умисел, направлений на розповсюдження листівок із закликами вчинити дії, спрямовані на незаконну зміну меж території України, знаходячись в м. Миколаєві в автомобілі "Фіат Добло" номерний знак НОМЕР_1 , передав ОСОБА_26 листівки з текстом, зображенням прапору з двоглавим орлом та написом "Николаевская народная республика" і з картою території Миколаївської області з буквами "ННР" у загальній кількості 150 штук, та листівки з текстом, зображенням побудованого корабля "Брежнев" з роком 1985, та недобудованого (ржавого) корабля з роком 2015 у загальній кількості 50 штук для їх розповсюдження в мікрорайоні Варварівка м. Миколаєва та на території Миколаївської області.
Близько 00.00 год. 20.08.2015 р., за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 до місця мешкання останніх в будинок АДРЕСА_6 , з метою подальшого розповсюдження листівок, прибув ОСОБА_12 , з яким близько 01.00 год., ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_10 прибув на автомобілі "Фіат Добло" номерний знак НОМЕР_1 до місця мешкання ОСОБА_23 за адресою: АДРЕСА_7 , де отримав від ОСОБА_23 , придбані ним за попередньою змовою, в першій половині серпня 2015 року, клей та пензлики, для використання в розклеюванні вище вказаних листівок, які передав ОСОБА_10 і ОСОБА_12 .
Близько 01.40 год. 20.08.2015 р., ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , керуючи автомобілем "Фіат Добло" номерний знак НОМЕР_1 , прибув з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до будинку АДРЕСА_8 , де ОСОБА_10 та ОСОБА_12 розклеїли на дошках оголошень біля під`їздів № 4, 5, 6, 7, 9 будинку АДРЕСА_9 , біля під`їздів № 1, 2, 4, 5 будинку АДРЕСА_10 , 10 листівок з текстом та зображенням прапору з двоглавим орлом і написом "Николаевская народная республика" та картою території Миколаївської області з буквами "ННР", а ОСОБА_8 залишався в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою та безпекою співучасників.
Приблизно з 01.35 год. по 02.20 год. 20.08.2015 р., ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_24 , керуючи автомобілем "Опель Омега" номерний знак НОМЕР_2 прибув в район церкви по вул. Кірова в м. Миколаєві, де прийняв у автомобіль ОСОБА_24 та ОСОБА_27 , який не знав змісту листівок, з якими прибув до будинків АДРЕСА_11 та АДРЕСА_12 , де передав їм для розповсюдження отримані від ОСОБА_8 листівки, забезпечив останніх засобами розклеювання та залишився в автомобілі, спостерігаючи за навколишньою обстановкою та безпекою співучасників, після чого ОСОБА_24 та ОСОБА_27 розклеїли вказані листівки на дошках оголошень біля під`їздів № 1, 4 будинку АДРЕСА_13 , 5 листівок з текстом, зображенням побудованого корабля "Брежнев" з роком 1985, та недобудованого корабля з роком 2015.
Також, ОСОБА_9 , при невстановлених обставинах, умисно, без передбаченого законом дозволу, придбав 1 гранату Ф-1 із запалом "38-66УЗРГМ 583", яка є стандартним корпусом оборонної ручної осколкової гранати Ф-1, яка придатна для здійснення вибуху з утворенням вражаючих цілі факторів; 338 військових патронів калібру 7,62 мм, зразку 1943 р.; 23 військових бронебійно-запалюючих патронів калібру 7,62 мм, зразку 1943 р.; 21 патрон калібру 7,62 мм зі зменшеною швидкістю кулі УС, зразку 1943 р.; 52 військових патрони з трасуючою кулею (Т-45) калібру 7,62 мм зразка 1943 р.; 50 гвинтівкових патронів калібру 7,62 мм з трасуючою кулею (Т-46), зразка 1908 р.; 33 патрони до пістолета Макарова (ПМ) калібру 9 мм; 26 військових патронів калібру 5,45 мм; 1 гвинтівковий патрон із стальним сердечником (ЛПС) калібру 7,62 мм, зразка 1908 р.; 1 гвинтівковий патрон калібру 7,62 мм, зразка 1908 р.; 1 військовий патрон "Mauser" калібру 8 мм (7,92) - мм, зразка 1905 р.; 1 короткий патрон "Браунінг" калібру 9 мм; 1 малокаліберний пістолетний патрон центрального бою (МПЦ) калібру 5,45 мм; 4 спортивно-мисливські гвинтівкові патрони кільцевого запалення калібру 5,6 мм; 1 короткий (пістолетний) патрон бокового бою калібру 5,6 мм; 1 патрон із запалюючою кулею Б-23 калібру 12,7 мм; 1 патрон із бронебійно-запалювально-трасуючою кулею БЗТ калібру 14,5 мм, які є боєприпасами, придатними до стрільби та які зберігав за місцем мешкання в квартирі АДРЕСА_14 до 20.08.2015 р.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення та її пояснення на підтримку своєї апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , думку інших обвинувачених та їх захисників, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного.

Не є слушними твердження апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції безпідставно визнав недоведеним вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Так, судом першої інстанції було враховано, що сам обвинувачений ОСОБА_8 категорично не визнавав себе винним у цьому злочині, наполягав, що не зберігав вилучені у нього зброю та вибухові речовини, а їх вилучення було інсценовано співробітниками СБУ, при цьому судом було допитано ряд свідків та встановлено, що залучений в якості понятого ОСОБА_21 , під час проведення обшуку спав у будинку та не був присутній під час вчинення частини дій з проведення обшуку.

Зважаючи на зазначене самим свідком ОСОБА_21 , що він дійсно спав, але вже під час складання протоколу обшуку, на показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які стверджували, що даний свідок спав саме під час проведення обшуку 20.08.2015 р. і частини його не бачив, а йому тільки було повідомлено, що виявлено, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що навіть тимчасова відсутность одного з понятих, вказує на неконтрольованість проведення слідчої дії, а тому отримання здобутих в ході обшуку доказів не у порядку, встановленому цим Кодексом вказують на їх недопустимість, що робить неприйнятними такі докази з врахуванням вимог ст.62 Конституції України, ст.17, 86 КПК України.

Допитаний в суді першої інстанції інший понятий свідок ОСОБА_22 беззаперечно не стверджував, що ОСОБА_21 під час обшуку, який був на протязі тривалого часу, знаходився поряд з ним весь час. Він лише свідчив, що не памятає, щоб ОСОБА_21 спав під час проведення обшуку. Інших даних, які б об`єктивно підтверджували, що понятий ОСОБА_21 дійсно не спав, а був присутнім як під час проведення обшуку, так і під час складання протоколів в судовому засіданні не встановлено. Не надав їх прокурор ні в суді першої та апеляційної інстанції, не вказав про них і в своїй апеляційній скарзі.

Тому у суду апеляційної інстанції немає достатніх підстав для того, щоб стверджувати, що покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які є родичами ОСОБА_8 слід визнати недопустимими, а покази понятих - свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 як допустимі, на чому наполягає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Посилання прокурора у апеляційній скарзі на інші докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, суд апеляційної інстанції вважає за недоцільні, оскільки вони є похідними від такої слідчої дії, як проведення обшуку і ніяким чином не підтверджують правильність вказаної дії на відповідність процесуальній формі.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, та вважає, що судом було вірно невраховано надані стороною обвинувачення докази на доведення вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ст.263 ч.1 КК України, як такі, що здобуті з порушенням встановленого законом порядку.
Тому вимоги апеляційної скарги прокурора, щодо скасування вироку суду в частині виправдання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 263 КК України задоволенню не підлягають.
Доводи прокурора, що судом було невірно змінено кваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 110 КК України на ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 110 КК України є безпідставними.

Судом було досліджено надані стороною обвинувачення докази та за результатами оцінки наданих доказів, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.5 ст.27, ч.1 ст.110 КК України, як пособництво у розповсюдженні матеріалів із закликами до вчинення умисних дій, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, оскільки жодним з наданих доказів не встановлено, що обвинувачена була обізнана про вчинення злочину групою осіб, а відтак і сприяла його вчиненню.

До даного висновку суд дійшов після дослідження доказів та зазначив, що це підтверджено показами самої обвинуваченої, показами обвинуваченого ОСОБА_9 , щодо її спілкування з приводу роздрукування листівок лише з ОСОБА_28 , показами інших обвинувачених, щодо відсутності змови з ОСОБА_6 на вчинення таких дій та щодо її необізнаності про вчинення злочину групою осіб.

При цьому, суд зазначив, що жодним з наданих стороною обвинувачення доказів, які визнані допустимими, не було доведено фактичних обставин обізнаності обвинуваченої у вчиненні нею пособництва за попередньою змовою групі осіб, а не лише обвинуваченому ОСОБА_9 .

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно, зважаючи на вимоги ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, на підставі ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, вийшов за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, в частині зміни правової кваліфікації, оскільки це покращило становище обвинуваченої.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що суд безпідставно визнав її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 110 КК України, оскільки вона тільки роздруковала листівки та передала їх ОСОБА_9 , не читаючи і не знаючи їх зміст.

Але такі твердження ОСОБА_6 спростовуються зібраними по справі та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо того, що виявлення у обвинуваченої частини листівок, які вона роздрукувала для ОСОБА_9 спростовує твердження ОСОБА_6 про те, що вона була необізнана про мету їх виготовлення, оскільки з форми і змісту листівок, очевидно вбачається мета їх створення для розповсюдження.

Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджується письмовими доказами, а саме протоколом обшуку від 20.08.2015 р., в квартирі АДРЕСА_15 , де виявлено системний блок " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", роутер "D-Link", принтер "Canon Pixma", та 10 листівок, протоколом огляду від 20.08.2015 р. телефонної книги телефону "Samsung Duos, яка містила запис номеру телефону НОМЕР_3 під ім`ям " ОСОБА_29 ", який за поясненнями ОСОБА_6 належить ОСОБА_30 , на прохання якого вона роздрукувала листівки та зроблені скріншоти зі сторінки "в контакті", яка містить записи суспільств "Південний фронт, Новоросія, миколаївські ополченці на Донбасі", протоколом огляду від 21.09.2015 р. згідно якого системний блок "Logik Power", вилучений в кв. АДРЕСА_15 містить файли з зображенням території України, з зазначенням про дарування Україні територій Сталіним, Леніним і Хрущовим, протоколом огляду від 22.09.2015 р., згідно якого на оптичному диску виявлено файли із прапором "Миколаївської республіки", картою України з територіями віднесеними до Польщі і Росії, символікою "Новоросії", "ДНР", а також файл з інформацією про приєднання 15.08.2015р. о 19.40 год., до комп`ютерного системного блоку, вилученого у ОСОБА_6 , пристрою "Kingston DataTraveler 2.0 USB Device".

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведенність вини обвинуваченої ОСОБА_6 в пособництві у розповсюдженні матеріалів із закликами до вчинення умисних дій, з метою зміни меж території України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 110 КК України.

Доводи ОСОБА_6 щодо того, що вона взагалі не є пособником злочину, оскільки спілкувалась з приводу роздруківки листівок тільки з ОСОБА_28 і була необізнана щодо діяльності інших осіб групи не є слушними, з огляду на положення ст. 27 КК України, згідно яких пособником є особа, яка сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, одним чи декількома.
Тому, той факт, що вона спілкувалась тільки с одним ОСОБА_28 не є підставою, щоб не визнавати її пособником. Сама форма, в якій іншому співучаснику було обіцяно вчинити зазначені дії, може бути різною і значення для визнання діяння пособництвом не має. Діяння, яке утворює пособництво, може бути виконане до вчинення злочину, в процесі його вчинення або після його вчинення іншими співучасниками.
Крім того, суд першої інстанції, на підставі ч.3 ст.337 КПК України, вважаючи що жодним з наданих стороною обвинувачення доказів, які визнані допустимими, не доведено фактичних обставин обізнаності обвинуваченої у вчинені нею пособництва саме групі осіб, а не лише обвинуваченому ОСОБА_9 , перекваліфікував дії ОСОБА_6 з ч.2 ст. 110 КК України на ч.1 ст. 110 КК України.

Доводи прокурора стосовно того, що суд безпідставно визнав недопустимими протоколи та матеріали НСРД, зважаючи на те, що підстави для проведення цих негласних слідчих дій не були відкриті стороні захисту на досудовому розслідуванні є помилковими.

Судом першої інстанції, було встановлено, що хоча протоколи негласних слідчих (розшукових) дій і їх матеріали, були відкриті стороні захисту, підстави для їх здобуття стороною обвинувачення на досудовому розслідуванні не відкривалися.

Враховуючи позицію висловлену у рішенні Верховного суду України від 16.03.2017 р. у справі № 5-364 кс16, суд визнав порушенням ст.290 КПК України невідкриття вказаних матеріалів, та зазначив, що це призвело до неможливості оцінки стороною захисту правових підстав для проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, фактичного порушення прав сторони захисту на доступ до всіх матеріалів справи, оскільки не володіння стороною захисту інформацією про всі докази до завершення розслідування, суттєво порушило баланс інтересів у кримінальному провадженні та з урахуванням вимог цієї статті Кодексу, а також висновків викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини і Верховного Суду України, не допустив, як докази відомості, що містяться в матеріалах негласних слідчих дій.

Щодо твердження прокурора, що судом безпідставно повернуто ОСОБА_8 грошові кошти, які було вилучено під час обшуку, враховуючи положення п.2 ч.9 ст.100 КПК України, то колегія суддів, вважає, що оскільки матеріали провадження не містять данних щодо того, що стороною обвинувачення було доведено, що дані кошти призначались для схиляння осіб до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, суд першої інстанції вірно повернув зазначені кошти власнику.

Доводи апеляційної скарги прокурора, а саме щодо того, що судом не вмотивовано рішення щодо незастосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 альтернативного додаткового покарання у вигляді конфіскації належного їм майна та не зазначення у вироку номера кримінального провадження за даними ЄРДР, є слушниими, але вони не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які можна вважати підставами для скасуванння вироку суду першої інстанції.

Доводи прокурора, що судом невірно визначено роль ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст, 110 КК України, який є співорганізатором злочину, а відтак і призначено занадто м`яке покарання, свого підтвердження матеріалами провадження не знайшли.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 відносно того, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 взагалі відсутній склад злочину, передбаченого ст. 110 КК України, то колегія суддів відноситься до них критично з огляду на наступне.

Так, ст.110 КК України передбачає відповідальність за умисні дії, вчинені з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а також публічні заклики чи розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій.

Згідно досліджених судом першої інстанції протоколів огляду місця події від 20.08.2015 р. та протоколу обшуку від 20.08.2015 р., в автомобілі "Фіат Добло" номерний знак НОМЕР_1 співробітниками СБУ виявлено та вилучено два типи листівок.

Тексти обох типів вилучених листівок, згідно висновків експерта мають публічний характер.

Так, відповідно до висновку експерта № 317/1 від 25.09.2015 р. в тексті листівки з зображенням прапору з двоглавим орлом та написом "Николаевская народная республика" та з картою території Миколаївської області з буквами "ННР", що починається словами "24 года "независимости" та закінчується словами: "Для нас СВОБОДА - высшая форма ответственности!" містяться публічні заклики до жителів Миколаєва, а саме: заклик-гасло, який містить твердження, що місто Миколаїв відноситься до Росії, а не до України; заклик розпочинати активні дії за незалежність Миколаєва у складі Новороссії, заклик ставати учасниками нелегальних організацій, чия діяльність спрямована проти української влади, тим самим допомагаючи армії самопроголошених Донецької та Луганської народних республік; заклик-гасло, який містить твердження про підтримку однодумців; заклик розпочинати активні дії і за прикладом жителів Криму в березні 2014р. вийти зі складу України; заклик-гасло, який містить твердження, що подальша доля Миколаєва можлива тільки у складі Росії і спонукає активно сприяти цьому; заклик виконати свій обов`язок перед попередніми та прийдешніми поколіннями, звільнивши Миколаїв від впливу української влади, повернувши його до складу Росії; заклики-гасла, які містять твердження, що звільняючи м. Миколаїв з-під впливу української влади, тим самим відстоюють інтереси народу, моральні цінності, соціальну рівність та незалежність.

Також, текст другого типу листівки з зображенням побудованого корабля "Брежнев" з роком "1985" та недобудованого корабля з роком "2015", що починається словами: "24 года "независимости" та закінчується словами: "Для нас СВОБОДА - высшая форма ответственности!", має публічний характер та містить заклики аналогічні за змістом закликам листівок першого типу.

Твердження захисника, що оскільки дані листівки не побачило велике коло людей, не можна говорити про суспільну небезпечність дій його підзахисного є безпідставним, так як злочин, передбачений ст. 110 КК України є злочином із формальним складом, і є закінченим з моменту вчинення самого діяння незалежно від настання суспільно небезпечних наслідків.

Зважаючи на зазначене, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведенність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України.

Щодо зазначеного захисником та прокурором, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо повернення автомобілю «Фіат Добло» вилученого під час досудового розслідуання, то дане питання може бути вирішено в порядку ст.537 - 539 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, про те, що суд призначив обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 занадто м`яке покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченим покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При обранні ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд врахував, що обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України, вчинено тяжкий злочин, він був організатором та ініціатором злочину, також судом було враховано особу обвинуваченого, який не судимий, характеризується позитивно, наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, крім того, як пом`якшуючі обставини, судом було враховано визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Тому є безпідставними посилання як прокурора, щодо того, що суд призначив ОСОБА_8 м`яке покарання, так і захисника щодо того, що покарання призначене ОСОБА_8 є занадто суворим.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, що обвинуваченими вчинено тяжкі злочини, а ОСОБА_6 злочин середньої тяжкості, особи обвинувачених, які не судимі, характеризується позитивно, а також наявність у обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_6 малолітніх дітей, та інвалідность ОСОБА_10 ..

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченим, суд визнав активне сприяння ними розкриттю злочину, фактичне усвідомлення і визнання ними протиправності вчинених дій. Врахував суд і відсутність обставин, що обтяжують покарання та призначив обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна.

Приймаючи до уваги дані про особу обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , які не були організаторами злочину, не судимі, їх негативне ставлення до вчиненого, усвідомлення протиправності своїх дій, суд першої інстанції знайшов за можливе звільнити їх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Апеляційний суд вважає, що покарання обвинуваченим призначено відповідно до вимог ст.ст.65-66 КК України в межах санкції ч.1 та ч.2 ст. 110 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, та враховуючи пом`якшуючі та обтяжуючі обставини суд вірно призначив покарання останнім із застосуванням ст. 75 КК України.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру він, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням у процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні бути враховані до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції керувався саме вказаними нормами матеріального права при призначенні обвинуваченим покарання.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та ухвалення нового вироку із призначенням їм міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, апеляційний суд не вбачає.

29.08.2018 року Велика Палата Верховного Суду прийняла рішення щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання). Прийнято рішення про те, що ч. 5 ст. 72 КК України про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання є нормою матеріального кримінального права, а не кримінального процесуального права.
Велика Палата ВС констатувала, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII.
Отже ОСОБА_8 слід зарахувати в строк призначеного покарання строк з 20.08.2015 року до 05.12.2018 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Таким чином, станом на день постановлення судового рішення апеляційною інстанцією обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою 3 роки 3 місяці 15 днів, тобто, на момент апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 з урахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII), відбув строк призначеного покарання, у зв`язку з чим він підлягає негайному звільненню з-під варти в залі суду апеляційної інстанції.
При перевірці кримінального провадження, будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку суду судом апеляційної інстанції не убачається.
Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з вироком суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_6 , та вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора, обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2017 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 - залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 , в строк призначеного покарання строк з 20.08.2015 року до 05.12.2018 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_8 з-під варти негайно в залі суду апеляційної інстанції у зв`язку з відбуттям строку призначеного покарання.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:
Судді: