Дата документу 21.01.2019 Справа№ 334/2103/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2103/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/115/19 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 272 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерплої ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України та йому призначеного покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права виконувати роботи з підвищеною небезпекою строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по справі не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України за наступних обставин.

У липні 2017 року між ОСОБА_7 та ТОВ «ТД Метіда» в особі генерального директора ОСОБА_11 було укладено договір підряду.

Відповідно до інструкції з охорони праці № 5 для кранівника крана ТОВ «ТД Метіда», затвердженої наказом генерального директора ТОВ «ТД Метіда» від 2 березня 2016 року № 04-ОТ, на ОСОБА_7 було покладено наступні посадові обов`язки:

- п. 2.6. Після огляду, перед пуском крана в роботу, необхідно всі його механізми випробувати на холостому ходу й зробити про це запис у вахтовому журналі. При виявленні несправностей, що заважають безпечній роботі крана, кранівник, не стаючи до роботи, повинен зробити відповідний запис у вахтовому журналі і доповісти про це особі, відповідальній за утримання вантажопідіймальних кранів справному стані, і особі, відповідальній за безпечне проведення робіт вантажопідіймальними кранами.

- п. 3.9.3 Кранівнику не дозволяється вмикати рубильник і керувати механізмами крана при перебуванні на його галереї людей; винятки допускаються для слюсарів і електромонтерів при огляді ними механізмів крана; в цьому випадку кранівник виконує команди лише особи, яка здійснює огляд, і може ввімкнути рубильник і механізм крана за її командою, якщо вона перебуває в зоні видимості кранівника.

24 липня 2017 року ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог Закону України «Про охорону праці» та зазначених пунктів посадової, під час огляду крана і виявленого недоліку у роботі механізму підйому вантажів на козловому крані КК22 особисто не доповів про це ОСОБА_12 , не зробив відповідну помітку у вахтовому журналі та виконуючи команди ОСОБА_13 , який знаходився на настилі галереї крана, під час остаточної перевірки механізму підйому вантажів крану, належним чином не переконався, що ОСОБА_13 , команди якого він виконував, перебував у зоні його видимості.

Відповідно до п.п. 94, 100 «Переліку робіт з підвищеною небезпекою» затвердженої наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2005 року № 232/10512, і п.п. 4, 5 «Переліку робіт з підвищеною небезпекою», затвердженого наказом генерального директора ТОВ «ТД Метіда» від 2 березня 2016 року № 03-ОТ, роботи верхолазні, на висоті, робота на конструкціях мостових, баштових та козлових кранів, вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів, роботи на висоті, навантажувально-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів відносяться до категорії робіт з підвищеною небезпекою.

24 липня 2017 року приблизно об 11 годині, в ході виконання електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування ТОВ «ТД Метіда» ОСОБА_13 робіт з ремонту електричної частини електропроводу електродвигуна підйому вантажу на козловому крані КК22, який знаходився на орендованій території підприємства за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гребельна 5, в результаті допущених ОСОБА_7 вищевказаних порушень, ОСОБА_13 впав з галереї козлового крану на землю, в результаті чого отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям, а саме: сполучену травму тулуба та правої нижньої кінцівки, яка супроводжувалась множинними переломами ребер з права з ушкодженням пристінкової плеври та правої легені, множинними переломами кісток тазу, переломом голівки правої стегнової кістки. Травма ускладнилась розвитком шоку, який у даному випадку являється безпосередньою причиною смерті потерпілого.

Дії машиніста крана ТОВ «ТД Метіда» ОСОБА_7 не відповідали вимогам пункту 2.6. «Інструкції з охорони праці № 05 для кранівника крана», в частині того, що під час огляду крана і виявленого недоліку у роботі механізму підйому вантажів на козловому крані КК22 особисто не доповів про це технічному директору ТОВ «ТД Метіда» ОСОБА_12 , із зазначенням виявленої несправності у вахтовому журналі, а також допустив відступи від вимог підпункту 3.9. вищевказаної інструкції, в частині того, що виконуючи команди електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ТОВ «ТД Метіда» ОСОБА_13 , який знаходився на настилі галереї крана, під час остаточної перевірки механізму підйому вантажів крану, належним чином не переконався, що електромонтер ОСОБА_13 , команди якого він виконував, перебував у зоні його видимості.

Таким чином, порушення вимог нормативно-правових та законодавчих актів з питань охорони праці машиністом крана ТОВ «ТД Метіда» ОСОБА_7 перебувають у безпосередньому причино-наслідковому зв`язку із настанням нещасного випадку з електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування ТОВ «ТД Метіда» ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції не навів підстав, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання.

Крім того, у вироку відсутнє обґрунтування призначення додаткового покарання в мінімальних межах, оскільки з огляду на обставини вчиненого злочину, наслідки правопорушення у виді смерті потерпілого та особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 заслуговує на більш тривалий строк позбавлення волі з позбавлення права виконувати роботи з підвищеною небезпекою строком на 3 роки, а його позитивні характеристики свідчать лише про можливість не призначення максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 272 КК України.

Також вказує на те, що суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання, необґрунтовано звільнив його від відбування додаткового покарання.

Просить вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 272 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права виконувати роботи з підвищеною небезпекою строком на 3 роки, а в решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 272 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права виконувати роботи з підвищеною небезпекою строком на 3 роки, в решті вирок залишити без змін, вислухавши обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 272 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, встановив відсутність обставин, які обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

За наявності сукупності цих обставин, а також з урахуванням того, що претензії майнового та морального характеру у потерпілої до обвинуваченого відсутні, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому найбільш м`яке покарання, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо із застосуванням звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 272 КК України було призначене покарання не в мінімальних межах санкції, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його м`якість.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 основне покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 75 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі основного покарання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд першої інстанції необґрунтовано звільнив обвинуваченого і від відбування додаткового покарання, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до абз. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.

Враховуючи викладене, колегія суддів частково погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч. 2 ст. 272 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права виконувати роботи з підвищеною небезпекою строком на 1 рік, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області начальника управління нагляду у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2018 року, задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 липня 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 272 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права виконувати роботи з підвищеною небезпекою строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4