Постанова
Іменем України
16 січня 2019 року
м. Київ
справа № 558/189/17
провадження № 51-6511км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Рівненської області від 10 травня

2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що згідно ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня

2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням

з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені

пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 450 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку із задоволенням цивільного позову потерпілої, з ОСОБА_7 також стягнуто 4500 грн судового збору на користь держави та вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 липня

2016 року близько 12:40, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем

ВАЗ-21101, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Луцьк-Радомишль-Демидівка-Дубно зі сторони с. Хрінників Демидівського району Рівненської області

в напрямку смт Демидівки зі швидкістю 100-120 км/год, на ділянці 36 км + 100 м порушив вимоги пунктів 2.3., 12.1. «б» Правил дорожнього руху(далі ПДР),

не врахував дорожньої обстановки, перевищив установлену швидкість руху

та на заокругленні дороги не впорався з керуванням, виїхав на узбіччя

що призвело до заносу автомобіля, виїзду на зустрічну смугу та зіткнення

з автомобілем Volkswagen T4, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , внаслідок чого пасажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі

на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами,

а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції

на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості. Зазначає, що апеляційний суд лише формально перерахував у вироку обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданої шкоди, молодий вік обвинуваченого, відсутність судимостей, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання), однак не врахував їх та призначив обвинуваченому занадто суворе покарання. Також захисник вважає, що апеляційний суд необґрунтовано зважив на зміну потерпілою своєї думки щодо призначення ОСОБА_7 покарання, яка в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу прокурора, а в подальшому в письмових заявах разом зі своїм представником просила залишити вирок без змін. Зміст цих заяв,

на думку автора касаційної скарги, апеляційний суд не врахував.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити вирок апеляційного суду без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисник не оспорює.
Зі змісту скарги убачається, що захисник фактично порушує питання

про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є:

кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання)

та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття,

які є багатозначними або не мають нормативного закріплення,

зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання,

що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання, апеляційний дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням

згідно ст. 75 КК. При цьому апеляційний суд урахував ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину, який останній скоїв керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а також позицію потерпілої, висловлену нею як в судовому засіданні 22 лютого 2018 року, так і в заяві

від 02 квітня 2018 року.
Встановлені ж судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання засудженого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування завданих збитків, позитивні характеристики та інші дані про особу ОСОБА_7 , перелічені захисником у касаційній скарзі, стали підставами

для призначення останньому мінімального покарання згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК, однак у своїй сукупності є недостатніми для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК.
Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_7 .
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року

щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3