Справа № 448/375/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/180/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мостиська Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

її представника адвоката ОСОБА_10 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.
Звільнено ОСОБА_7 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження, №0000288, внесене до ЄРДР 21.05.2015 року на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КК України - закрито.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду, роз`яснивши потерпілій право звернення із позовами в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.
Згідно з ухвалою першої інстанції, 21 травня 2015 року о 08 год. ОСОБА_7 в житловому будинку за місцем свого проживання в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області, під час конфлікту з ОСОБА_6 на грунті особистих неприязних стосунків, схопив ОСОБА_6 за голову та декілька разів умисно вдарив головою до стіни, в ході цього великим пальцем правої руки натиснув потерпілій на ліве очне яблуко та подряпав лице, тримав та тягав потерпілу за волосся.
Такими діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді лінійного садна у лівій скроневій ділянці та «контузію» (забій) лівого очного яблука, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних пошкоджень.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2018 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпіла покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, неповнотою судового слідства та неправильним застосуванням судом кримінального закону.

На її переконання, судом передчасно звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності, адже при проведенні досудового та судового слідства не з`ясовано ряд обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення даного кримінального провадження, а саме ступінь втрати працездатності потерпілої та причинового зв`язку втрати працездатності та встановлення інвалідності з отриманими тілесними ушкодженнями 21.05.2015 року.

Заслухавши доповідача, потерпілу та її представника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами ч. 3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, за змістом статей 284 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
Оскільки закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим необхідна згода особи на звільнення його від кримінальної відповідальності, а за її відсутності суд вправі звільнити лише від покарання.

Згідно з матеріалами провадження, під час розгляду справи судом першої інстанції захисником обвинуваченого заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що з дня вчинення ним злочину минуло більше ніж два роки, яке, після роз`яснення судом останньому підстав звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, наслідків такого звільнення, а також права заперечувати проти цього і вимагати продовження кримінального провадження в загальному порядку, останній підтримав і не заперечив проти його звільнення від кримінальної відповідальності з зазначених вище підстав.

Ураховуючи пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення, висунутого в межах досудового розслідування, суд першої інстанції, встановивши наявність спливу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, за відсутності даних про ухилення ОСОБА_7 від слідства, вчинення ним нових злочинів середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину, й відомостей про переривання чи зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також незаперечення проти цього обвинуваченим, роз`яснивши останньому правові наслідки такого звільнення, обґрунтовано закрив кримінальне провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними доводи потерпілої про те, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини вчиненого злочину та дав неправильну правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зокрема, у відповідності до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Водночас відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

В силу вимог ч.2 ст.337 КПК України саме прокурору належить право зміни обвинувачення і тільки він може під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000288 від 21 травня 2015 року, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Даний злочин відповідно до ст. 12 КК є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурор не змінював обвинувачення та не висував додаткового обвинувачення ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд позбавлений можливостей перевірити доводи потерпілої про наявність в діях ОСОБА_7 складу іншого більш тяжкого злочину, оскільки такі доводи виходять за межі компетенції суду, який повинен діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону і проводити судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Не вбачає колегія суддів підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в частині відсутності в ухвалі вказівки на номер і дату експертизи, якою встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій ОСОБА_6 , адже зі змісту викладеного в мотивувальній частині ухвали висновку, вбачається, що суд покликався саме на висновок від 13 січня 2016 року №374 (т.1 а.с.п.52-54).

Щодо доводів апелянта на неврахування судом інших висновків експертиз, такі не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а наявне у матеріалах справи направлення на медико-соціально-експертну комісію від 17 березня 2017 року №247/17 (т.1 а.с.п.172), таке отримане поза межами досудового розслідування, після складання 30 березня 2016 року обвинувального акта та скерування його до суду.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілої не встановлено порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість та законність постановленого у справі рішення.

Ураховуючи вищенаведене, не вбачаючи підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга потерпілої, на переконання колегії суддів апеляційного суду, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
постановила:
ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 13 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4