Номер провадження: 11-сс/813/74/19
Номер справи місцевого суду: 509/5408/18 1 кс/5092262/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.11.2018 року про накладення арешту на майно за матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 26.06.2018 року за № 0001298 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.11.2018 року було накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA» моделі «PRADO 2,7», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 , із позначенням у відповідних базах даних про заборону відчуження, користування та розпорядження, надано дозвіл уповноваженим службам поліції, здійснити розшук, затримання та доставку вказаного автомобіля до майданчика тимчасового тримання транспортних засобів Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області за адресою: Одеська область, смт. Овідіополь, вул. Одеська, 8.

В апеляційній скарзі на вказану ухвалу власник майна ОСОБА_9 просить скасувати вказану ухвалу в повному обсязі, посилаючись на порушення вимог діючого законодавства та конституційних прав власника майна, оскільки вказаний автомобіль, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ПП «Лідер-К» 30.09.2018 року, належить йому, 02.10.2018 року він поставив автомобіль на облік в територіальному сервісному центрі № 5149 м. Подільська Одеської області та отримав свідоцтво про його реєстрацію. До цього ОСОБА_11 , володіючи вказаним автомобілем, уклав з ПП «Лідер-К» договір комісії № 6452/18/004337, яким уповноважив ПП «Лідер-К» вчинити продаж вказаного транспортного засобу. Враховуючи, що належний ОСОБА_9 автомобіль не був визнаний речовим доказом у провадженні, а суд зробив лише припущення, що автомобіль може розглядатися як речовий доказ, ОСОБА_9 , посилаючись на те, що клопотання про арешт майна було розглянуто у його відсутність, як добросовісний володілець майна просить про скасування арешту.

Заслухавши доповідача, власника майна ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу власника майна та наголосили на тому, що у даному кримінальному провадженні нікому не повідомлено про підозру, відсутнє будь-яке обгрунтування підозри, на майно 3-ї особи арешт може бути накладено, якщо воно придбано безоплатно або за меншу плату, при продажу автомобіля продавець не попередив про будь-які перешкоди, сервісний центр також надав довідку про відсутність будь-яких заборон на продаж, заслухавши прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки ухвала слідчого судді обґрунтована, зазначений автомобіль є доказом злочину, автомобіль було продано, хоча і була заборона, встановлена ухвалою слідчого судді від 06.08.2018 року, до теперішнього часу автомобіль не затримано через те, що ОСОБА_9 його приховує, підозра не оголошена через те, що на даний час підстав для оголошення підозри немає, в даному випадку об`єктом злочинного посягання є грошові кошти, заслухавши адвоката ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , яка послалася на те, що автомобіль не визнано речовим доказом, з самого початку була заява потерпілого про заволодіння грошовими коштами та автомобілем, заслухавши потерпілого ОСОБА_10 , який повідомив, що вказаний автомобіль він передав ОСОБА_11 , той його перереєстрував на себе, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ст. 170 ч. ч. 1-4 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1 ) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів, дослідивши клопотання слідчого та матеріали провадження, вважає, що при складанні клопотання про арешт майна не були виконані зазначені вимоги кримінального процесуального закону, слідчий суддя, вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна, не звернув уваги на те, що клопотання не відповідає ст. 171 КПК України, оскільки взагалі не було також надано доказів, що автомобіль ОСОБА_10 було передано ОСОБА_11 в рахунок плати за будівлю, в матеріалах клопотання немає достатніх доказів в обґрунтування підозри, посилання потерпілого і його представника на надані ними слідчому аудіо записи розмови потерпілого і ОСОБА_11 , як на доказ передачі ним автомобіля в рахунок плати за будівлю необґрунтовані, оскільки слідчий на протязі декількох місяців, з 16.07.2018 року до часу звернення з клопотанням до слідчого судді, 19.11.2018 року, не дослідив цих доказів у відповідності до вимог діючого КПК України, таким чином, слідчий суддя, не виконав вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України та не повернув клопотання прокурору для усунення недоліків, ухваливши, таким чином ухвалу, яка, в свою чергу, також не відповідає вимогам закону. Крім того, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя не врахував того, що при судовому розгляді, який відбувся без повідомлення та участі в судовому засіданні власника майна ОСОБА_9 , не були доведені підстави, передбачені ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правова підстава для арешту майна, можливість використання майна, як належного та допустимого доказу у кримінальному провадженні, а також не було враховано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна.

ОСОБА_9 не має статусу підозрюваного або обвинуваченого у вищевказаному кримінальному провадженні, крім того, на теперішній час взагалі нікому не було повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні, у клопотанні слідчого не наведені підстави для накладення арешту на автомобіль, а тільки зазначено, що наявні дані, що вказують на завдання кримінальним правопорушення матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_10 , складанням та поданням ним цивільного позову від 27.07.2018 року до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , а також зазначено про можливість зробити припущення, що автомобіль марки Тойота Прадо, державний номер НОМЕР_3 є предметом шахрайських дій, тому може розглядатися як речовий доказ у понятті ст. 98 КПК України, а також може виступити як майно для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення згідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Підстави для задоволення клопотання, на які посилається прокурор, є невмотивованими, оскільки вказівка на відповідність вилученого майна ознакам речового доказу, тощо, вимагає обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, та не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_9 , скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою клопотання слідчого про арешт майна повернути прокурору, який здійснює процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні, та встановити строк 72 години з моменту отримання копії ухвали Одеського апеляційного суду для усунення його недоліків.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 частково задовольнити, ухвалу слідчого судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.11.2018 року про накладення арешту на автомобіль марки «TOYOTA», моделі «PRADO 2,7», 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 скасувати, постановити нову увалу, якою клопотання повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали, протягом 72 годин з часу отримання повного тексту ухвали Одеського апеляційного суду. Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4