ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1087/19 Справа № 192/2203/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,
За участю сторін:

прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року відмовленоу задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_6 відбув 1/2 строку призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, згідно довідки про заохочення та стягнення, має одне заохочення у вигляді подяки, стягнення відсутні, характеризується задовільно, працевлаштований в режимному відділенні гаражу виправної колонії автослюсарем, не допускав порушень режиму утримання, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці, в той же час, засуджений до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

09 листопада 2018 року комісією ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» було відмовлено засудженому ОСОБА_6 у застосуванні ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення.

17 серпня 2018 року комісією ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» було відмовлено засудженому ОСОБА_6 у зміні умов тримання на більш м`які.

За цих обставин суд першої інстанції, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що встановлені обставини не вказують на позитивні зміни в особистості засудженого за весь період відбування покарання, а отже, на даний час засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення і застосування до нього положень ст. 82 КК України є передчасним.

Суд першої інстанції також зазначає, що наявність у засудженого батька похилого віку, дружини, неповнолітньої дитини не є підставами, які повинні враховуватися судом при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відповідно до вимог ст. 82 КК України, при цьому, зазначені обставини також не свідчать про виправлення засудженого під час відбування покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати відносно нього положення ст. 82 КК України та замінити невідбуту частини покарання більш м`яким.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що сумлінно відноситься до поставлених робіт та обов`язків, приймає активну участь у всіх режимних заходах, має заохочення, звертає увагу на те, що має неповнолітню дитину та батька похилого віку.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як слідує зі змісту роз`яснень вищевказаної постанови, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 82 КК України і призначення йому більш м`якого покарання є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його сумлінна поведінка і ставлення до праці.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі за останньою судимістю знаходиться з 04.01.2017 року. За період перебування в УВП №4 м. Дніпро, характеризувався задовільно. В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 26.07.2018 року, де працевлаштований на підприємстві установи в режимній дільниці, до праці ставиться посередньо. За час відбування покарання характеризується задовільно, має одне заохочення у вигляді подяки, стягнень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний та дотримується правомірних і ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі та не бере участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи .

17 серпня 2018 року комісією ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» було відмовлено засудженому ОСОБА_6 у зміні умов тримання на більш м`які.

09 листопада 2018 року комісією ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення (а.с. 32-33).

Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм дана належна оцінка, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що засуджений не повною мірою довів своє виправлення та його поведінка не є достатньо сумлінною, а отже його повне виправлення на теперішній час ще не доведено.
Доводи засудженого щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з наявністю у нього батька похилого віку, дружини та неповнолітньої дитини не є підставами, які повинні враховуватися судом при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до вимог ст. 82 КК України, при цьому, зазначені обставини також не свідчать про виправлення засудженого під час відбування покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: