Дата документу 05.02.2019 Справа№ 313/1599/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 313/1599/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/352/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 3 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, громадянин України, непрацюючий, маючий професійно-технічну освіту, одружений, є інвалідом третьої групи, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначеного покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнений від відбування покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід по справі не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1483 грн. 5 коп., 1581 грн. 92 коп., 1186 грн. 44 коп., 1186 грн. 44 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль «ВАЗ 21104», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

Скасовано арешт, накладений на автомобіль «ГАЗ-САЗ 3507», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 .

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

27 серпня 2017 року приблизно о 17 годині ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21104», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Нижні Сірогози-Веселе в напрямку смт. Веселе Запорізької області, зі швидкістю не менше 100,6 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху поза населеним пунктом, в салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та малолітній ОСОБА_13 .
В цей же час, в попутному з автомобілем «ВАЗ 21104» напрямку, попереду нього рухався вантажний автомобіль «ГАЗ-САЗ 3507», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 , і в районі 5 км + 100 м вказаної автодороги, на перехресті з ґрунтовою дорогою без назви, водій автомобіля «ГАЗ-САЗ 3507» ОСОБА_14 , з метою виконання маневру повороту наліво, змінив напрямок свого руху вліво та приступив до виконання маневру.
В цей же час, ОСОБА_7 перед зміною напрямку руху вліво, з метою виконання маневру обгону автомобіля «ГАЗ-САЗ 3507», не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в районі перехрестя, змінив напрямок руху вліво і приступив до виконання маневру обгону.
Крім того, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити початок виконання водієм ОСОБА_14 маневру повороту наліво та технічну можливість уникнути зіткнення з ним, шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця зіткнення при умові руху з дозволеною швидкістю поза населеним пунктом, належних заходів до дотримання дозволеного швидкісного режиму не вжив.
Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги пунктів 10.1, 12.6 підпункт «ґ», 12.9 підпункт «б», 14.6 підпункт «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (з наступними змінами), відповідно до яких:
- пункт 10.1 :«Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- підпункт «ґ» пункту 12.6: «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населенні пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух зі швидкістю: іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділовою смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.»;
- підпункт «б» пункту 12.9 : «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;
- підпункт «а» пункту 14.6 : «Обгін заборонено на перехресті».
Внаслідок порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21104», скоїв зіткнення з автомобілем «ГАЗ-САЗ 3507», під керуванням водія ОСОБА_14 , внаслідок чого настала смерть ОСОБА_15 , причиною якої була закрита черепно-лицева травма з переломами кісток склепіння черепу, кісток обличчя, крововиливами над та під оболонками головного мозку, вогнищами забою головного мозку, яка ускладнилася двобічною фібринозно-гнійною пневмонією з розвитком інтоксикації, а ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, а саме: відкритий внутрішньосуглобний перелом правої променевої кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, відкритий перелом правої ліктьової кістки в нижній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, тривало незагойна рана в проекції переломів, набряк м`яких тканин в нижній третині правого передпліччя, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не були небезпечними в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш як 21 день.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Також вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог абз. 2 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, не зазначив в резолютивній частині остаточну міру покарання, оскільки не вирішив питання про необхідність призначення або не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, звільняючи обвинуваченого від основного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», суд першої інстанції не навів належним мотивів щодо можливості його звільнення і від відбування додаткового покарання.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував суспільну небезпеку та обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, наслідки у вигляді смерті потерпілого, а також те, що обвинувачений допустив грубе порушення правил дорожнього руху, поставив під загрозу життя та здоров`я інших пасажирів та учасників дорожнього руху, у зв`язку з чим суд не мав обґрунтованих підстав не застосовувати до нього додаткове покарання.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним тяжким злочином, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має малолітню дитину, є інвалідом третьої групи.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_7 основне покарання у вигляді позбавлення волі зі звільненням від його відбування на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі основного покарання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що призначене ОСОБА_7 покарання без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є м`яким, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Пунктом 20 зазначеної постанови визначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Приходячи до висновку про недоцільність призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, суд не в достатній мірі врахував, що він, керуючи транспортним засобом порушив чотири пункти Правил дорожнього руху України, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також тяжкі наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у смерті однієї особи та заподіянні тілесних ушкоджень середньої тяжкості другій особі.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує, що він вчинив тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, необережну форму вини до наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді смерті однієї людини та заподіянні іншій людині тілесних ушкоджень середньої тяжкості, самовпевненість та безвідповідальність при експлуатації транспортного засобу.

Зазначене свідчить про те, що покарання без призначення додаткового покарання не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому колегія суддів вважає, що є всі підстави для призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами без звільнення від його відбування на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, зі звільненням на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування основного покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Веселівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 3 травня 2018 року, задовольнити.

Вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 3 травня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4