ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 656/607/17
Номер провадження : 11-кп/819/317/19 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.213 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року квітня місяця 16 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції з Нижньосірогозьким районним судом Херсонської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000067 від 24.03.2017, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 18 січня 2019 року щодо: ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,
в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Караганда Ленінського району республіки Казахстан, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого визнано винним та засуджено за ч.1 ст.213 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації за місцем постійного проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем постійного проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем постійного проживання. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався. Вирішено питання щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_7 як фізична особа, з березня 2017 року до 25 квітня 2017 року за місцем свого проживання на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 в порушення порядку здійснення операцій з металобрухтом, без державної реєстрації фізичних осіб, на присадибній ділянці будинку АДРЕСА_1 , використовуючи терези, приймав від фізичних осіб брухт чорних металів за грошові кошти, що знайшло підтвердження 25 квітня 2017 року, коли під час проведення в цей день санкціонованого судом обшуку досудовим слідством за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено 236 кілограмів брухту чорних металів.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких :
- прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що в судовому засіданні було дослідженно ряд документів наданих стороною обвинувачення, однак, при ухвалені вироку, суд, в порушення п.2 ч.3 ст.274 КПК України, не надав оцінки дослідженим документам та не зазначив чому судом не взято їх до уваги, оскільки документи за сукупністю повністю підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України. Крім того, під час судового засідання також було допитано свідка ОСОБА_10 , однак в судовому рішенні не викладено його покази, що також є порушенням п.2 ч.3 ст.274 КПК України.
Просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.
- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та здобутими під час досудового розслідування. Окрім цього, судом істотно порушені вимоги кримінального процесуального законодавства, що є підставою для скасування судового рішення.
Так, переглядаючи вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч.1 ст.213 КК України, суд апеляційної інстанції скасував вказаний вирок, пославшись на порушення ст.412 КПК України, а саме, що суд помилково здійснив оцінку доказів та повернув вказану справу на новий судовий розгляд. Саме ухвала апеляційного суду від 14.06.2018 року і стала підґрунтям для винесення обвинувального вироку Нижньосірогозьким районним судом Херсонської області від 18.01.2019 року. Так, судом не прийнято до уваги показання обвинуваченого, що металобрухт, який знаходився у нього на подвір`ї, не є металобрухтом, який обвинувачений начебто приймав від населення, оскільки як і більшість мешканців населеного пункту він займається копанням металу. Свідка ОСОБА_11 він вперше побачив в судовому засіданні, а свідка ОСОБА_12 іноді бачив на території селища, але жодних відносин з ним не підтримує.
Фактично суд визнав ОСОБА_7 винним, пославшись на покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які, окрім ОСОБА_14 , підтвердили в судовому засіданні, що є особами, які неодноразово залучались працівниками поліції в якості свідків та понятих, та є особами залежними від правоохоронних органів, оскільки кожен з них має непогашену судимість, тому є заінтересованою особою в результатах кримінального провадження. Стосовно показань вказаних свідків, то вони не підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 прийому брухту чорного металу.
В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_10 , який був понятим при обшуку володіння обвинуваченого та на покази якого суд у вироку не посилається, пояснював, що він не чув щоб обвинувачений приймав метал, а навпаки знає, що ОСОБА_7 копає для себе метал.
Крім того, суд не посилаючись у вироку на інші докази (письмові) та не надаючи їм належної оцінки із врахування позиції захисту, без встановлення наявності або відсутності причинного зв`язку між виявленим металом на подвір`ї у ОСОБА_7 та діями, в яких він обвинувачується, підтримуючи позицію сторони обвинувачення, прийшов до помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_7 наявності складу злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.
Відповідно до ст.357 КПК України речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження. Але під час судового засідання речовий доказ (металобрухт) взагалі не досліджувався. Більш того, під час відкриття матеріалів досудового слідства ОСОБА_7 та його захиснику даний речовий доказ не відкривався, тому даний речовий доказ є недопустимим доказом.
Що стосується письмових доказів, які досліджувались в судовому засіданні, то суд у вироку на них не посилається взагалі.
Стосовно документів, які були долучені до матеріалів справи, а саме ухвала суду про дозвіл на проведення обшуку та арешт майна, фото таблиця до протоколу огляду місця події - не є доказами, які б вказували саме на факт прийому металобрухту ОСОБА_7 , оскільки ці документи свідчать про наявність на подвір`ї обвинуваченого різного роду металевих виробів, а не на здійснення ним дій щодо прийому чорного металобрухту. Більш того, долучені в якості доказів прокурором документи взагалі не вказують, що металеві вироби різного походження, які були виявлені на подвір`ї ОСОБА_7 , є брухтом чорного металу, оскільки прокурором не надано жодних доказів на підтвердження факту, що ці вироби є саме брухтом чорного метала, а ґрунтуватися на припущеннях свідків або самого прокурора обвинувачення не може.
Розглядаючи це кримінальне провадження, суд не повністю дослідив фактичні обставини справи та з порушенням норм кримінального та кримінального процесуального законодавства дійшов до помилкових висновків про винуватість даної особи.
Вважає, що стороною обвинувачення не надано суду жодного переконливого та беззаперечного доказу на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому слід дійти висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, у зв`язку з чим дане кримінальне провадження повинно бути закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Просить повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 шляхом безпосереднього дослідження письмових доказів та допиту вказаних свідків. Вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 18.01.2019 року скасувати, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.213 КК України закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляцію, а скаргу захисника просив залишити без змін, захисника та обвинуваченого які підтримали свою апеляцію, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться в п. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №3 від 04.06.93; №12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього. Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто, всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудних, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово, в умовах, що виключають будь-яке втручання у вирішенні конкретних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгулі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Однак, судом першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме: з журналу судового засідання (т.2 а.п.2-4) та запису судового засідання від 22.11.2018 року, який міститься на технічному носії інформації, в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_10 та досліджені документи надані стороною обвинувачення, які містяться в матеріалах кримінального провадження: витяг з кримінального провадження №0000067, протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.03.2017, ухвала Іванівського районного суду Херсонської області від 20.04.2017 року про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , протокол обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 від 25.04.2017 року з фототаблицею, постанова про визнання речових доказів від 25.04.2017 року, ухвала Іванівського районного суду Херсонської області від 27.04.2017 року про накладення арешту на майно ОСОБА_7 , повідомлення про підозру від 24.07.2017 року.
Однак, при винесені вироку суд, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, не проаналізував кожний з розглянутих у судовому засіданні доказ, не надав їм належної оцінки та не зазначив чому судом не взято їх до уваги взагалі.
За таких обставин колегія суддів, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення всіх доводів апеляційних скарг захисника та прокурора, однак вважає, що вони підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
Під час нового судового розгляду суду належить дослідити докази у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами КПК України, надати їм належну оцінку та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412 ч.1, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 задовольнити повністю, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 18 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в тому ж суді, але в іншому складі суду.
Ухвала набирає законної сили та оскарженню не підлягає.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2