Справа № 711/8264/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю прокурора: ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
представника потерпілої захисника ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження №0009749 від 30.12.2016 року про обвинувачення:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вікнено Катеринопільського району Черкаської області, громадянина України, працюючого приватним підприємцем по наданню послуг з перевезення, з вищою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учасником бойових дій, депутатом та інвалідом не являється, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-
в с т а н о в и в:

ОСОБА_8 , 29.12.2016 близько 17 годин 50 хвилин керуючи технічно справним автомобілем «Мазда 323», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом на проїзній частині бул. Шевченка біля буд.352 до перехрестя бул. Шевченка з вул. Кривалівська в м. Черкаси, при цьому змінюючи напрямок свого руху ліворуч в напрямку вулиці Кривалівська, проявив неуважність та порушив вимоги п.2.3 б), п.10.9 Правил дорожнього руху України.
Під час руху він, грубо порушуючи вказані пункти правил безпеки дорожнього руху, проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, рухаючись заднім ходом на проїзній частині бул. Шевченка біля буд.352 до перехрестя бул. Шевченка з вул. Кривалівська в м. Черкаси, при цьому змінюючи напрямок свого руху ліворуч в напрямку вулиці Кривалівська, не впевнився в безпеці, а продовжив рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину бул. Шевченка зліва направо відносно напрямку руху автомобіля заднім ходом.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02-01/93 від 31.01.2017 та додаткової судово-медичної експертизи №02-01/1107 від 26.09.2018 року, отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я у вигляді травми лівого передпліччя з переломом променевої кістки, забоєм, набряком та крововиливом м`яких тканин лівого передпліччя, травма куприку з вивихом хребців, забоєм та набряком м`яких тканин куприкової ділянки.
Спричинення потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, відповідно до висновку судової авто технічної експертизи № 4/686 від 20.08.2018, знаходиться у прямому причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля Мазда 323 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом кваліфіковані, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за що передбачена відповідальність згідно вимог ч. 1 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 спочатку винним себе в межах пред`явленого обвинувачення не визнав повністю, зазначив що дорожно транспортна пригода сталась також з вини потерпілої, яка переходила дорогу в невстановленому місці. В подальшому вказав, що вину визнає в повному обсязі. Пояснив, що дійсно, 29.12.2016 року разом з дружиною під`їхав до магазину «Мама купи», що розташований в буд. АДРЕСА_2 . Дружина пішла в магазин, а він вирішив перепаркувати свій автомобіль. Подивився назад, впевнився, що транспортні засоби не рухаються і почав рух задом, проїхавши 50-70 см. Почув крик, зразу зупинив автомобіль. Коли вийшов побачив жінку яка сиділа коло бард юра і яка звинуватила його що він її збив. Він питав, чи потрібна їй допомога, при цьому жінка кричала, що їй нічого від нього не потрібно. При цьому жінка була з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Заявлений цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнає, в частині моральної шкоди та понесених потерпілою витрат на правову допомогу просив відмовити. Під час судових дебат та в останньому слові вказав, що вину визнає, щиросердечно розкаюється в скоєному просив застосувати до нього Закон України «Про амністію в 2016 році».
Потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 29.12.2016 року після закінчення робочого дня, йшла на зупинку що біля буд.352 по бул. Шевченка в м. Черкаси. Вказала, що дійсно дорогу переходила в невстановленому місці. Коли вже перейшла проїзжу частину, крайній автомобіль різко почав рух заднім ходом та внаслідок чого здійснив на неї наїзд. Від удару вона впала, підбіг хлопчина, який стояв на зупинці і почав їй допомагати. Водій автомобіля також вийшов, але поводився агресивно почав кричати та ображати її, вказував, що вона таким чином заробляє кошти і сама кинулась під автомобіль. За медичною допомогою звернулась відразу, але оскільки були святкові дні, то зверталась і 03.01.-04.01.2017 року. Цивільний позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.
В судовому засіданні досліджені наступні докази.
Протокол огляду місця події від 29.12.2016 року.
Висновок №02-01/93 від 31.01.2017 відповідно до якого ОСОБА_5 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я у травми лівого передпліччя з переломом променевої кістки, забоєм, набряком та крововиливом м`яких тканин лівого передпліччя, травма куприку з вивихом хребців, забоєм та набряком м`яких тканин куприкової ділянки.
Висновок додаткової судово-медичної експертизи №02-01/1107 від 26.09.2018 року, згідно якого всі виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_5 , а саме: травма лівого передпліччя з переломом променевої кістки, забоєм, набряком та крововиливом м`яких тканин лівого передпліччя, травма куприку з вивихом хребців, забоєм та набряком м`яких тканин куприкової ділянки відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Вказані ушкодження не характерні для тих, що виникають від удару об нерухомий твердий об`єкт, без механічного впливу вказаного об`єкту на тіло людини, найбільш ймовірним є виникнення вказаних ушкоджень внаслідок падіння тіла на тверду поверхню з вертикального положення або наближеного до нього з прискоренням, яке міг створити рухомий об`єкт.
Протокол слідчого експерименту з свідком ОСОБА_10 від 16.08.2018 року, згідно якого свідок показав при яких обставинах сталась дорожньо-транспортна пригода 29.12.2016 року на проїзній частині бул. Шевченка біля буд.352 в м. Черкаси.
Висновок експерта №4/686 від 20.08.2018 року, згідно у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди водій автомобіля Мазда 323 д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідності до вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. Дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження
У відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
При цьому суд враховує вимоги ст. 65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання винного згідно ст. 66 КК України, є щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання винного згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні міри покарання суд враховує особу ОСОБА_8 який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони; його щире каяття; наявність малолітньої дитини на утриманні, те що обліку і лікаря психіатра та нарколога не перебуває; позицію потерпілої яка просить не позбавляти волі обвинуваченого, висновки зазначені в досудовій доповіді. Обвинуваченим ОСОБА_8 вчинено необережний злочин невеликої тяжкості згідно з класифікацією тяжкості злочинів, які містяться в ст. 12 КК України.
З огляду на вказані обставини, виходячи із загальних засад кримінального провадження, таких як верховенство права, законність, повага до людської гідності, керуючись принципами гуманності та справедливості, переслідуючи за мету виконання завдань кримінального провадження щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів достатнім буде покарання у вигляді штрафу визначеного санкцією ч.1 ст.286 КК України. Беручи до уваги встановлені фактичні дані в судовому засіданні, визнання вини та розкаяння обвинуваченого, поведінку після вчинення злочину, що значно знижує рівень суспільної небезпечності винного та вказує на повне усвідомлення вчиненого, суд обґрунтовує необхідне, обираючи міру покарання, застосувати штраф, наближений до мінімального розміру, передбаченого санкцією статті.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд зазначає, що ОСОБА_8 раніше ні до кримінальної відповідальності, ні до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувався, та приходить до висновку про недоцільність призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Підстав для застосування положень ст.69 КК України суд не знаходить, враховуючи, що всю сукупність встановлених обставин судом було аргументовано наведено для призначення вищезазначеного виду покарання для виховання обвинуваченого.
Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Крім того, 07.09.2017 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст. 13 дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до пункту в) статті 1 цього Закону звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
ОСОБА_8 підпадає звільненню від відбування покарання з підстав того, що він має дитину, якій на день набрання чинності цього Закону не виповнилося 18 років, що було встановлено та підтверджено в ході з`ясування обставин.
Положення ст.85 КК України регламентує, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв злочин, який є невеликої тяжкості з необережною формою вини, вироком суду йому призначається покарання не пов`язане з позбавленням волі, та дав свою згоду суду на застосування амністії щодо нього в усній формі, тому його необхідно звільнити за амністією від покарання за вироком суду.
Суд вважає таке покарання справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
В судовому засіданні встановлено, що є обґрунтованим та підтверджений належними та допустимими доказами заявлений цивільний позов в частині завданої матеріальної шкоди в сумі 1110 грн. 00 коп., тому суд прийшов до висновку про його задоволення.
Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн., суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
При вирішенні питання про часткове задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_5 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що їй в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_8 було заподіяно моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, а саме, те що і порушення п.4.7 Правил дорожнього руху України потерпілою ОСОБА_5 є в причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку, що сума моральної шкоди в розмірі 5000 грн. є співрозмірною, справедливою і розумною.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Судові витрати покласти на обвинуваченого, а саме: 572 грн. за проведення судової авто технічної експертизи;
Процесуальні витрати у вигляді витрат на правову допомогу понесені потерпілою стягнути з обвинуваченого в сумі 4000 грн.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-
У х в а л и в :
Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 гривень, без позбавлення права керуванням транспортними засобами;
На підставі пункту в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому покарання, визначеного в абзаці першому резолютивної частини вироку.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 на відшкодування шкоди, а саме: за завдану матеріальну шкоду 1110 грн., за завдану моральну шкоду 5000 грн., понесені процесуальні витрати за надання правової допомоги - 4000 грн., а всього 10110 грн.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 572 грн.
Речові докази:
?Автомобіль «Мазда 323» д.н.з НОМЕР_1 залишити в розпорядженні ОСОБА_8 ;
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1