Справа № 158/1954/18 Провадження №11-кп/802/44/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника виправної колонії ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_11 за вироком Рожищенського районного суду Волинської області від 10 квітня 2015 року засуджений за ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Волинської області від 7 травня 2013 року, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді 11 років 3 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2016 року за вищевказаними судовими рішеннями на підставі ч.5 ст.72 КК України проведено відповідне зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_11 .

Адвокат ОСОБА_10 не погодився з даною ухвалою, в своїй апеляції посилається на безпідставність відмови в умовно-достроковому звільненні його підзахисного, фактичного відбуття ним понад трьох четвертих строку покарання, призначеного судом та його сумлінну поведінку. Просить скасувати вищевказану ухвалу суду, ухвалити нову, якою умовно-достроково звільнити ОСОБА_11 від відбування невідбутого покарання.

Заслухавши доповідача, який доповів суть справи і доводи апеляції, засудженого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, прокурора та представника виправної колонії, які відносно її задоволення заперечили, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляція до задоволення не підлягає.

Відповідно до положень п.3 ч.3 ст.81 КК України особу, яка вчинила особливо тяжкий злочин і відбула не менше трьох чвертей призначеного покарання може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання в разі, коли вона сумлінною поведінкою і ставленням до праці доведе своє виправлення.

Суд першої інстанції відмовив в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_11 від покарання, виходячи з того, що хоча той і відбув три четвертих покарання, однак за час перебування в колонії не працював, тоді як наявність двох заохочень та відсутність дисциплінарних стягнень не свідчить про зразкову поведінку засудженого.

Апеляційний суд погоджується із такою оцінкою всіх обставин, і вважає, що судом прийнято законне і справедливе судове рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні.

Як встановлено, ОСОБА_11 відбув три четвертих призначеного йому покарання. За час перебування в місцях позбавлення волі у нього з 2015 року відсутні дисциплінарні стягнення, наявні два заохочення в 2015 та 2016 роках. Засуджений в колонії не працював, так як є інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно. Проте, зазначені обставини, у своїй сукупності, не свідчать про його сумлінну поведінку.

Про відсутність підстав для задоволення клопотання вказує також і позиція представника органу пробації, який, як в суді першої так і апеляційної інстанцій, заперечував проти задоволення поданого захисником клопотання, обґрунтовуючи таку свою позицію тим, що засуджений за місцем відбування покарання зарекомендував себе посередньо, а його поведінка не свідчить про виправлення. Представник даного органу найбільш обізнаний щодо стану виправлення ОСОБА_11 , оскільки періодичне спілкування та перебування в полі зору складає повну картину про його поведінку (т.2, а.с. 232).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_11 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України,

П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 вересня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: