Постанова
Іменем України
20 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 622/111/17
провадження № 51- 650 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000532 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 28 березня 2017 року, залишеною без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу(далі КПК) у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 31 липня 2016 року приблизно о 2:00 він, біля магазину «Золочівський» в смт Золочів Харківської області, відімкнувши через віконний отвір дверцята з боку водія таємно викрав з автомобіля ВАЗ 2107 (д.р.н. НОМЕР_1 ) магнітолу з картою пам?яті, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі процесуальний керівник у кримінальному провадженні прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного судутапризначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
На думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки у ній не надано відповіді на доводи його скарги щодо відсутності належного підтвердження наявності дійсних трудових відносин між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_8 , що є обов`язковою умовою для закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ч. 3 ст. 477, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК.
Крім того зауважує, що незважаючи на те, що в апеляційній скарзі було порушено питання про погіршення становища ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції розглянув справу без його участі та за відсутності потерпілої.
У доповненнях до касаційної скарги прокурор, окрім зазначеного, також вказує на порушення стороною захисту вимог ст. 290 КПК, оскільки під час досудового розслідування остання не повідомила прокурора про наявність трудового договору між обвинуваченим та потерпілою, а тому вважає, що суд не мав права визнавати цей договір допустимим доказом у справі.

Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу підтримала, просила судове рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
У своїх запереченнях захисник ОСОБА_9 просив Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Інші учасники були належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги і в судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, обговоривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні при розгляді справи районний суд встановив, що унаслідок вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення було завдано майнової шкоди потерпілій ОСОБА_8 , по відношенню до якої на момент вчинення злочину обвинувачений був найманим працівником та перебував з нею у трудових правовідносинах, тобто, що дане провадження відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, а тому, оскільки потерпіла подала заяву про відмову від обвинувачення, таке підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК.
Не погоджуючись із таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому прокурор акцентував увагу на тому, що трудовий договір між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не був зареєстрований у визначеному законом порядку, а, отже, він не є чинним, не може бути підтвердженням трудових відносин між ними та підставою для закриття кримінального провадження. Крім того, звертав увагу апеляційного суду на те, що під час досудового розслідування сторона захисту не повідомила сторону обвинувачення про наявність вказаного договору.
Перевіривши ці доводи апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд дійшов висновку, що положення п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК передбачають встановлення судом лише наявність факту того, що обвинувачений був по відношенню до потерпілого найманим працівником. При цьому закон взагалі не вимагає будь-яких обов`язкових підтверджень цього факту (наявність обов`язкової письмової форми трудового договору, реєстрація тощо), а час, коли прокурору було повідомлено про наявність такої угоди, відповідно до вимог КПК не впливає будь-яким чином на наявність підстави для закриття провадження.
У касаційній скарзі прокурор, як на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує на невідповідність змісту ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК. Вважає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів його апеляційної скарги та не надав їм відповідної оцінки, а також не навів обґрунтованих мотивів з яких залишив цю скаргу без задоволення.
Однак із правильністю цих доводів не можна погодитись, зважаючи на таке.
Зі змісту положень ч. 2 ст. 418 та ст. 419 КПК вбачається, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, та наведено докази, що спростовують її доводи.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до змісту п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є також кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК (крім вчиненої організованою групою), якщо воно вчинене особою, яка щодо потерпілого була найманим працівником і завдала шкоду виключно власності потерпілого.
Враховуючи наведені вимоги закону, наявність трудового договору, укладеного між ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_8 , а також клопотання останньої про відмову від обвинувачення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд умотивовано відмовив у задоволенні апеляційної скарги прокурора, оскільки наведені у ній доводи жодним чином не спростовують та не ставлять під сумнів законність судового рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Крім того, у своїх доводах, наведених у касаційній скарзі, прокурор також вказує на порушення апеляційним судом вимог п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, та п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
За правилами ч. 4 ст. 401 КПК обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурор просив скасувати рішення суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме закриття кримінального провадження без достатніх для того, на думку прокурора, правових підстав. Таким чином, в апеляційній скарзі прокурора порушувалося питання про погіршення становища ОСОБА_7 .
З`ясувавши думки сторін апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого.
Суд вважає, що ця обставина не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки апеляційний суд хоча і розглянув апеляційну скаргу прокурора без участі ОСОБА_7 , однак фактично його становище не погіршив, так як залишив ухвалу районного суду без змін.
Така позиція Суду узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 438 КПК, за змістом якої суд касаційної інстанції не вправі скасувати рішення постановлене на користь особи лише з мотивів істотного порушення її прав.
Потерпіла ОСОБА_8 була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду (а.с. 53), однак у судове засідання не прибула. Як вбачається із змісту її заяви, наданої суду першої інстанції, остання просила розглядати справу без її участі (а. с. 32).
Доводи, наведені у касаційній скарзі прокурора, не спростовують правильності висновків, викладених в ухвалі апеляційного суду, та не ставлять під сумнів законність прийнятого цим судом рішення.
Враховуючи наведене, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 та п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, аухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3