Справа № 761/9622/19
Провадження № 1-кс/761/6876/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця майна ПрАТ «Краплика» - адвоката ОСОБА_3 , представника потерпілого АТ «Сбербанк» - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ліквідатора арбітражного керуючого ПрАТ «Краплинка» - ОСОБА_5 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :
до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва звернувся представник Приватного акціонерного товариства «Краплинка» - ліквідатор-арбітражний керуючий ОСОБА_5 із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного м. Києва від 23.11.2018 року у справі № 761/44635/18.
В обгрунтування заявленого клопотання зазначає, що 15.11.2018 року за заявою ПАТ «Сбербанк» слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0012133, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
23.11.2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/44635/18 розглянуто клопотання слідчого ОСОБА_6 про арешт майна, в результаті такого розгляду судом накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ПрАТ «Краплинка», а також передано арештоване майно на відповідальне зберігання ОСОБА_7 арбітражному керуючому, ліквідатору ПрАТ «Краплинка».
Вказує, що арешт накладено необґрунтовано та відсутні будь-які потреби у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, висновки суду за результатами розгляду клопотання не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами та іншими матеріалами кримінального провадження.
До того ж, станом на 21.11.2018 року у кримінальному провадженні № 0012133 відсутні особи, яким повідомлено про підозру та відсутні відомості про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження.
Зазначає, що позовна заява ПАТ «Сбербанк» не може слугувати підставою для накладення арешту на майно ПрАТ «Краплинка», а також те, що текст цивільного позову ПАТ «Сбербанк» є ідентичним за змістом заяви про вчинення злочину, постановою про визнання речових доказів, показів відображених у протоколах слідчої дії, а також співпадає з текстом клопотання про арешт майна у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до ухвали слідчого судді про арешт майна від 23.11.2018 року вирішено передати рухоме та нерухоме майно ПрАТ «Краплинка» на відповідальне зберігання арбітражному керуючому ОСОБА_7 , однак на думку власника, визначення судом конкретної особи не відповідає вимогам ч. 4 ст. 170 та ч. 1 ст. 175 КПК України.
Вказує, що призначення та усунення осіб (ліквідатора), на яких покладається обов`язок збереження майна боржника, в тому числі ПрАТ « Краплинка», є виключним правом господарського суду, який розглядає справу про банкрутство.
Наявність рішення суду про арешт майна накладеного в межах кримінального провадження, яким визначено конкретну особу зберігача цього майна, в даному випадку фактично підмінює рішення суду в господарській справі про банкрутство ПрАТ «Краплинка» та порушує права всіх учасників господарської справи, в тому числі інших арбітражних керуючих, які можуть бути призначені ліквідатором боржника.
Зокрема, 11.12.2018 року Господарським судом Вінницької області у справі № 902/1406/15 прийнято рішення про усунення арбітражного керуючого ОСОБА_7 від обов`язків ліквідатора у справі про банкрутство ПрАТ «Краплинка».
Враховуючи вищевикладене заявник просить скасувати арешт рухомого та нерухомого майна накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року у справі № 761/44635/18.
В судовому засіданні представник володільця майна ПрАТ «Краплика» - адвокат ОСОБА_3 вимоги клопотання підтримав, надав пояснення аналогічні його доводам, просить таке задовольнити.
Представник потерпілого АТ «Сбербанк» - адвокат ОСОБА_4 щодо скасування арешту майна заперечив, вважає клопотання безпідставним, а раніше накладений арешт обґрунтованим та таким, в якому не відпала потреба.
Заслухавши пояснення представника володільця майна, думку представника потерпілого, ознайомившись із доводами клопотання, дослідивши надані учасниками докази та матеріали, оцінивши їх в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, слідчий суддя зазначає наступне.
Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0012133 від 15.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року у справі № 761/980/19 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно що належить на праві власності Приватному акціонерному товариству «Краплинка» та передано таке майно на відповідальне зберігання ОСОБА_7 арбітражному керуючому, ліквідатору ПрАТ «Краплинка».
Як вбачається із вказаної ухвали, арешт на майно накладено у зв`язку з відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та з огляду на те, що з урахуванням обставин згаданого кримінального провадження, вилучене майно цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак обґрунтовано має правовий статус речових доказів, а тому з метою забезпечення їх збереження, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність арешту цього майна.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, а також здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить із наступного.
За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку . Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Доводи сторони заявника, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала необхідність та/або арешт накладено необгрунтовано, не знайшли свого підтвердження.
На час постановлення ухвали про арешт майна ліквідатором ПрАТ "Краплинка" був арбітражний керуючий ОСОБА_7 , якому і передано майно на зберігання, однак, його подальше усунення від виконання обов`язків може слугувати підставою для заміни особи, що відповідальна за збереження арештованого майна, а не для скасування арешту майна, як про це просить заявник.
Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.
Керуючись ст. 7-9, 170, 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
в задоволенні клопотання ліквідатора арбітражного керуючого ПрАТ «Краплинка» - ОСОБА_5 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1