Справа № 523/435/19
Провадження № 1-кс/523/271/19
15.01.2019 року м. Одеса
Суворовський районний суд м.Одеси в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про накладення арешту, -
Відповідно до вищевказаного клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 27.10.2017 року приблизно о 18:15 год. невстановлена особа, знаходячись в приміщенні Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» шляхом обману заволоділа майном ОСОБА_4 , а саме: квартирами за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
В поданому клопотанні прокурор вказує, що із закріплених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно копій документів вбачається, що вищевказані квартири дійсно належали ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ). Разом з тим, державним реєстратором КП «Департамент державної реєстрації» 28.10.2017 року зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ПП «Файндсол» на підставі акту прийому-передачі майна до статутного капіталу ПП «Файндсол» від 20.10.2017 року (далі Акт) та інших документів. Відповідно до вказаного Акту ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передає, а ПП «Файндсол» приймає нерухоме майно, що складається з двох квартир розташованих за адресами: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .
Прокурор також в клопотанні посилається на те, що відповідно до листа приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 21.12.2018 № 405/01-16 встановлено, що останнім взагалі не посвідчувались підписи на Акті, а за реєстровими № 5185, 5186 засвідчені інші документи ПП «Файндсол», відповідно до яких право власності на нерухоме майно не виникає. Таким чином, на думку прокурора, про що він вказує в поданому клопотанні, реєстрація державним реєстратором прав власності на квартири, розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 була безпідставною, що свідчить про незаконне заволодіння невстановленими особами чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах.
Також в клопотанні вказано, що відповідно до рішення прокурора у кримінальному провадженні від 12.12.2018 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом, оскільки вона є предметом кримінально протиправних дій. Окрім цього, відповідно до рішення прокурора у кримінальному провадженні від 12.12.2018 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 визнана речовим доказом, оскільки вона є предметом кримінально протиправних дій.
Разом з тим, згідно поданого клопотання на теперішній час, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 з 12.12.2018 року належить ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від ОСОБА_9 до ОСОБА_8 від 12.12.2018 року. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_2 з 31.01.2018 року належить ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від ОСОБА_7 до ОСОБА_10 .
Окрім цього, прокурор в клопотанні посилається на те, що на теперішній час існує сукупність підстав вважати, що вказані квартири є доказами по кримінальному правопорушенню, та з метою збереження речового доказу, а також запобігання можливості перетворення та відчуження, виникла необхідність в накладенні арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ними, тому прокурор в клопотанні просив накласти арешт на вищевказані квартири та розгляд клопотання проводити без виклику осіб, у зв`язку із необхідністю збереження майна.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання в повному обсязі, посилаючись на ті ж підстави, що висвітлені в останньому.
Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, ознайомившись із клопотанням та долученими до нього документами, керуючись ст.170-173 КПК України, приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню на підставі слідуючого.
Відповідно до ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Статтею 170 ч.11 КПК України передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно ст.170 ч.2 п.1, ч.3 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, дослідивши матеріали поданого клопотання, приймаючи до уваги необхідність всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, враховуючи, що вказані в клопотанні квартири визнано речовими доказами по кримінальному провадженню, посилання прокурором в клопотанні та в судовому засіданні на необхідність збереження вищевказаного майна, у зв`язку із чим слідчий суддя приходить до висновку, що вказані в клопотанні квартири становлять важливу цінність для встановлення істини у кримінальному провадженні, адже існує об`єктивна потреба фіксації та збереженні даних слідів, а тому встановлено наявність підстав для часткового задоволення клопотання прокурора про накладення зазначеного арешту.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про накладення арешту на вищевказані квартири, - задовольнити частково.
Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження, розпорядження нею.
Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 шляхом заборони відчуження, розпорядження нею.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя : ОСОБА_1