справа № 489/5473/18
кримінальне провадження
№1-кп/489/671/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пересадівка Вітовського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, неодруженого, офіційно непрацюючого, має неповнолітню дитину, на день вчинення кримінального правопорушення проходив службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , працюючого на посаді такелажника аеродромно-будівельного взводу аеродромно-будівельної роти у військовому званні старший солдат, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ;

встановив:

13.06.2016 ОСОБА_3 був призваний Жовтневим РВК міста Миколаєва для проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 13.06.2016 № 119 ОСОБА_3 призначений на посаду такелажника аеродромно-будівельного взводу аеродромно-будівельної роти вказаної військової частини.
11.12.2017 о 08 год. 00 хв., старший солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 129, 130, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1, п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, при цьому усвідомлюючи те, що він розшукується правоохоронними органами, як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину з метою ухилитись від військової служби назавжди.
02.08.2018 о 15 год. 00 хв., старший солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової прокуратури Миколаївського гарнізону, чим повідомив про себе, як про військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину з метою ухилитись від військової служби назавжди.
Суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, а саме у дезертирстві, тобто у самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінального правопорушенні визнав у повному обсязі, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що 11.12.2017 самовільно залишив військову частину, в якій проходив службу за контрактом з 2016 року, не розуміючи про наслідки своїх дій. До військові частини добровільно з`явився 02.08.2018. У вчиненому щиро кається.

Враховуючи, що учасники кримінального провадження не оспорюють обставини вчинення кримінального правопорушення та судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд за клопотанням сторін судового розгляду визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинуваченого.

При призначенні покарання, суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, особу обвинуваченого,який раніше не судимий, офіційно не працює, має неповнолітню дитину, характеризується добре, на обліку у психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, тому з метою виправлення доцільно застосувати покарання альтернативне позбавленню або обмеженню волі на певний строк.
З урахуванням викладеного та з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.3 ст. 408 КК України.

Однак, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, його негативне ставлення до вчиненого, усвідомлення протиправності своїх дій, щире каяття у скоєному та самовільне з`явлення до правоохоронних органів з зізнанням, суд вважає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, так як виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно засудженого не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення копії вироку, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1