Справа № 682/2626/16-к
Провадження № 1-кп/675/22/2019
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" травня 2019 р. м. Ізяслав
Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з освітою середньою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
- 13 листопада 2009 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ст.ст. 76, 104 КК України на 1 рік позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;
- 05 жовтня 2010 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 27 жовтня 2014 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 місяці арешту;
- 03 листопада 2017 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70, ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 (по тексту ОСОБА_4 , обвинувачений) , будучи раніше судимим за тяжкі злочини, зокрема, востаннє 03.11.2017 року Славутським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, маючи не зняті та не погашені судимості, вчинив нові умисні корисливі злочини.
Так, 13.09.2016 року близько 13 години на дорозі через лісовий масив неподалік від адміністративної території ПАТ "Славутський солодовий завод", що по вул. Б. Хмельницького, 154 в с. Крупець Славутського району Хмельницької області ОСОБА_4 побачив припаркований на узбіччі автомобіль марки "Audi 80", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 (по тексту ОСОБА_6 , потерпілий).
Як встановлено судом у ході розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_4 через незачинені двері потрапив до салону вказаного автомобіля, де на передньому пасажирському сидінні побачивши мобільний телефон марки "Nokiа 6300", з попередньо вмонтованою сім-картою мобільного оператора зв`язку ПрАТ "Київстар", належному ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав його, заподіявши останньому майнової шкоди в загальному розмірі 219 гривень.
Крім того, 15.09.2016 року близько 07 години ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщені квартири АДРЕСА_2 з дозволу її власника ОСОБА_7 (по тексту ОСОБА_7 , потерпілий), в одній із житлових кімнат на полиці шафи побачив наплічну сумку, в якій знаходилися документи останнього та картонну коробку, в якій знаходилися грошові кошти, і вирішив їх викрасти.
У подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, повторно з корисливих мотивів, таємно викрав з картонної коробки грошові кошти в сумі 200 гривень, наплічну сумку марки "BZ.KAUKKO", вартістю 38 гривень, у якій знаходилися особисті важливі документи - паспорт громадянина України ОСОБА_7 , серії НОМЕР_2 , виданий 01 квітня 1996 року, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_7 , а також платіжні картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_4 та ПАТ КБ "Приватбанк" № НОМЕР_5 (для виплат), № НОМЕР_6 (кредитна), які також належні зазначеному потерпілому.
Слід констатувати, що ОСОБА_4 продовжуючи свої протиправні дії, 15.09.2016 року близько 07 години 25 хвилин, з метою вчинення крадіжки грошових коштів потерпілого ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, скориставшись раніше викраденою в нього платіжною карткою АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_4 та з використанням неї у банкоматі ПАТ КБ "Приватбанк" по вул. Садова, 1 в м. Славута Хмельницької області таємно з корисливих мотивів, повторно шляхом зняття готівки з карткового рахунку викрав грошові кошти ОСОБА_7 в сумі 800 гривень, які в подальшому витратив на власні потреби.
Вказаними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 1038 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.
При цьому слід врахувати, що 15.09.2016 року близько 07 години ОСОБА_4 , перебуваючи з дозволу власника ОСОБА_7 у його квартирі АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою подальшого викрадення готівкових коштів останнього, шляхом їх знятя з банківських рахунків, з наплічної сумки, яка знаходилася в одній із кімнат квартири на полиці у шафі, викрав платіжні картки АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_4 , ПАТ КБ "Приватбанк" НОМЕР_5 (для виплат) та ПАТ КБ "Приватбанк"№ НОМЕР_6 (універсальна), які належать ОСОБА_7 , та відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", ст.ст. 1, 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ст. 51 Закону України "Про банки та банковську діяльність" є офіційними документами - спеціальним платіжним засобом.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у викрадені офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушеня , передбачене ч. 1 ст. 357 КК України.
Разом з тим, 13.09.2016 року близько 12 години 41 хвилини обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи у салоні автомобіля марки Audi 80", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 на передньому пасажирському сидінні побачив посвідчення водія ОСОБА_6 , серія НОМЕР_7 , виданого 8 ВРЕР УДАІ м. Нетішин УМВС України у Хмельницькій області, яким вирішив незаконно заволодіти. Надалі ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння важливим особистим документом, таємно викрав вказане посвідчення водія та в подальшому залишив його собі у користуванні.
Також, 15.09.2016 року близько 07 години ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 з дозволу її власника ОСОБА_7 , в одній із житлових кімнат на полиці шафи побачив наплічну сумку, в якій знаходилися паспорт громадянина України ОСОБА_7 , серії НОМЕР_2 , виданий 01 квітня 1996 року, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_7 , якими вирішив незаконно заволодіти.
У подальшому обвинувачений ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконе заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом, викрав зазначені документи та зберігав їх у себе.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом та іншим важливим документом, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушеня, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорюючи будь-яким чином, а навпаки, підтвердивши обставини, що встановлені судом вище, просив врахувати, що розкаюється та бажає стати на шлях виправлення.
У ході розгляду вказаного кримінального провадження було допитано потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що в будь-яких стосунках з обвинуваченим не перебував та не перебуває.
Так, потерпілий повідомив, що перед тим, як здав в користування кімнату обвинуваченому, подав відповідне оголошення в газету, на яке відгукнувся останній і дав йому завдаток у розмірі 200 гривень. Згідно його показань обвинувачений по справі проживав в одній з кімнат його квартири з початку вересня 2016 року.
Вказав і на те, що вранці 15 вересня 2016 року, коли покинув свою квартиру АДРЕСА_2 та поїхав до місця своєї роботи, в квартирі залишився ОСОБА_4 .
Згідно показань ОСОБА_7 15 вересня 2016 року близько 7 8 години, він отримав СМС-повідомлення з «Приватбанку» про зняття коштів з його рахунку в сумі 800 грн. Одразу ж звернувся в «Ощадбанк», де перевірили його рахунок і підтвердили відомості про те, що з його рахунку знято 800 гривень. Після цього звернувся із заявою до поліції та пішов додому. По прибуттю до своєї квартири ОСОБА_7 виявив, що вхідні двері відчинені, а з квартири, а саме спальної кімнати викрадена його наплічна сумка з документами: паспортом, посвідченням учасника бойових дій, двома пластиковими банківськими картками «Приватбанку» та однією «Ощадбанку» з пін-кодами до них.
ОСОБА_7 вказав і те, що з картонної коробки, що була з-під компресора від акваріума, яку використовував як «копілку», було викрадено 200 гривень.
Зі слів потерпілого про викрадення належного йому майна повідомив поліцію, а вже після затримання ОСОБА_4 телефонував та висловлював свої вибачення.
Потерпілий ОСОБА_7 підтримав заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого в його користь 1038 гривень майнової шкоди, заподіяної викраденням його особистого майна - 800 грн з банківського рахунку, 200 гривень з «копілки» та наплічної сумки, вартістю 38 гривень. Також підтримав позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн, заподіяної викраденням належного йому майна та спричиненими обвинуваченим душевними стражданнями з приводу вчинення протиправних дій щодо нього.
Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 13 вересня 2016 року близько обіду біля лісового масиву поблизу Славутського солодового заводу в нього з автомобіля марки "Audi 80", було викрадено мобільний телефон марки «Nokiа» та водійські права. Вказав, що очевидцем викрадення не був та не має майнових претензій до обвинуваченого, так як викрадені речі йому вже повернені.
Суд констатує, що такі показання потерпілих по своїй суті узгоджуються з представленими матеріалами кримінального провадження та не містять суттєвих суперечностей.
На думку суду, крім зізнавальних показань обвинуваченого, сукупність даних досудового розслідування та судового слідства, які співпадають між собою та об`єктивно доповнюють одні одних, також стверджує винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Крім показань потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується дослідженими письмовими доказами та матеріалами кримінального провадження, зокрема:
- протоколами та довідками про прийняття заяв потерпілих про вчинені кримінальні правопорушення;
- протоколом огляду мобільного телефону "Флай", належного потерпілому ОСОБА_7 , під час огляду якого встановлено наявність СМС-повідомлень «Ощадбанку» про зняття коштів в сумі 800 гривень з його банківського рахунку та СМС-повідомлень з погрозами;
- витягом з банківського рахунку ОСОБА_7 в «Ощадбанку», з якого вбачається, що 15.09.2016 року через банкомат «Приватбанку» в м. Славута по вул. Садова, 1 було знято з його банківського рахунку в «Ощадбанку» 800 грн ;
- протоколом огляду мобільного телефону "Nokiа 6300", наданого для огляду ОСОБА_4 , під час якого виявлено сервісні повідомлення оператора зв`язку «Київстар» з налаштуваннями, надіслані на мобільний телефон ОСОБА_4 , після того, як він вмонтував у свій телефон сім-карту з телефону ОСОБА_6 ;
- заявою ОСОБА_4 про добровільну видачу та даними протоколу добровільної видачі і огляду наплічної сумки "BZ.KAUKKO" з пластиковими картками «Ощадбанку» та «Приватбанку», посвідченням учасника бойових дій, паспортом, викраденими у квартирі ОСОБА_7 , а також посвідчення водія та мобільний телефон "Nokiа 6300", викрадені з автомобіля ОСОБА_6 ;
- висновком судової товарознавчої експертизи № 941т від 22.09.2016 року згідно яким ринкова вартість наплічної сумки "BZ.KAUKKO" становить 38 грн.;
- розписками потерпілого ОСОБА_7 про повернення йому працівниками поліції наплічної сумки, пластикових банківських карток ПАТ КБ "Приватбанк", посвідчення учасника бойових дій, паспорта громадянина України на його ім`я;
- висновком судової товарознавчої експертизи № 940т від 22.09.2016 року про ринкову вартість мобільного телефону "Nokiа 6300", яка станом на 13.09.2016 року складає 209 грн.;
- розпискою потерпілого ОСОБА_6 про повернення йому працівниками поліції мобільного телефону "Nokiа 6300" та посвідчення водія;
- заявою про добровільну видачу та протоколом добровільної видачі ОСОБА_4 належного йому мобільного телефону "Nokiа 1208", в якому використовував пластикову картку з викраденого у ОСОБА_6 телефону;
- копією інформації, отриманої у мобільного оператора «Київстар» про вхідні, вихідні дзвінки, смс-повідомлення з мобільного телефону "Nokiа 1208", належного обвинуваченому, "Nokiа 6300", належного потерпілому ОСОБА_6 , та телефону «Fly», який належить ОСОБА_7 та аналітичною довідкою про мобільні з`єднання між даними телефонами;
- протоколом добровільної видачі потерпілим ОСОБА_6 сім-картки оператора зв`язку "Київстар", яка використовується в його мобільному телефоні, та її огляду;
- довідкою про вартість сім-картки оператора «Київстар»;
- фото-таблицею з місцевості, де знаходився автомобіль потерпілого ОСОБА_6 в момент викрадення з нього мобільного телефону та посвідчення водія;
- копією посвідчення водія ОСОБА_6 .
Належність та допустимість досліджених письмових доказів, в тому числі, і відомостей, які вони містять, по своїй суті не оспорюється стороною захисту.
Суд констатує, що зібрані в ході досудового розслідування докази, повністю підтверджуються обставини та спосіб скоєння обвинуваченим злочинів, а також законність проведення досудового розслідування, при цьому узгоджуються між собою.
Сукупність вказаних доказів та їх оцінка переконують суд, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 КК України, так як, він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за ч. 1 ст. 357 КК України за ознаками викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів, та за ч. 3 ст. 357 КК України за ознаками незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим документом.
Доведеність вини і така кваліфікація дій обвинуваченого в суду не викликає сумнівів. Вищеневедені докази винності обвинуваченого у своїй сукупності є логічними і послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце.
Проаналізувавши показання допитаних безпосередньо у суді обвинуваченого, потерпілих, врахувавши позицію обвинуваченого та його захисника, оцінивши та перевіривши надані стороною обвинувачення кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та керуючись законом , суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 ст. 2 КК України визначено, що єдиною і достатньою підставою кримінальної відповідальності є наявність у вчиненому особою суспільно небезпечному діянні всіх ознак складу злочину, передбаченого КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Таким чином, судом не встановлено достатніх підстав для визнання доказів недопустимими, а такі в своїй сукупності підтверджують обґрунтованість обвинувачення.
Будь-які процесуальні підстави для визнання доказів недопустимими, враховуючи встановлені обставини в ході судового розгляду, відсутні.
Таким чином, порушень КПК України, які б вплинули на правильність висновків суду на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, не встановлено.
На думку суду, винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведена в повному обсязі.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вважає суд, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_4 злочинів, які скоєно умисно, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має негативну характеристику по місцю зареєстрованого місця проживання про ведення аморального способу життя, а також те, що він є здоровим та працездатним, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Суд відносить повне визнання вини та щире каяття обвинуваченого до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Натомість відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є рецидив злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд відповідно вимог ст. 65 КК України, враховує вищенаведені обставини, позицію прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий.
Також суд враховує досудову доповідь Олександрійського міськрайонного відділу філії Державна установа «Центр пробації» у Кіровоградській області від 26.10.2018 року, згідно якої зроблено висновок про високу ймовірність вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (в тому числі окремих осіб).
Таким чином суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у межах, встановлених санкціями ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, а саме у вигляді позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України та за ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України- у вигляді обмеження волі.
На думку суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування ст. 69 КК України, а саме призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановлених відповідними санціями статей, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, суд не вбачає.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує, що злочини, передбачені ч. ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України останній вчинив до постановлення щодо нього попереднього вироку від 03 листопада 2017 року, за яким Славутським міськрайонним судом Хмельницької області засуджений за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 31.05.2018 року, а тому слід визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.
Крім того, суд враховує приписи ч. 3 ст. 415 КПК України, та відповідно висновки і мотиви Апеляційного суду Хмельницької області, викладені в ухвалах від 03.05.2016 року та 10.09.2018 року, якими скасовано ухвалені вироки Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.11.2016 року та Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14.06.2018 року в частині м`якості призначеного покарання, у разі доведення винуватості ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 як захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Разом з тим, враховано і те, що Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення" від 18.05.2017 року, який набрав чинності 21.06.2017 року, внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України та передбачено зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі в розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Однак, при цьому відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29.08.2018 (п.п. 105-106), «якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VПІ є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається».
Враховуючи викладене, а також, те що обвинуваченого ОСОБА_4 було затримано 24.11.2016 року та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то період часу з 24.11.2016 року по день набрання вироком законної сили, підлягає зарахуванню у строк відбування покарання у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішуючи цивільний позов, суд зауважує наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Враховуючи повне визнання вини обвинуваченим та встановлення судом доведеності такої винуватості, з урахуванням вартості повернутого потерпілому ОСОБА_7 майна, зокрема, наплічної сумки вартістю 38 гривень, ступеня моральних страждань потерпілого з приводу заподіяння йому кримінальним правопорушенням майнової шкоди та інших обставин, що впливають на визначення розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд вважає, що цивільний позов підлягає до часткового задоволення. На переконання суду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з обвинуваченого ОСОБА_4 належить стягнути на користь ОСОБА_7 1000 гривень матеріальної та 1800 гривень моральної шкоди.
Витрати на залучення експерта для проведення експертиз в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави у сумі 527 грн. 76 коп., що підтверджується документально.
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 127, 368, 370, 374-376 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки 9 місяців позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі;
- за ч. 3 ст. 357 КК України - 1 рік 6 місяців обмеженя волі.
На підставі ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.11.2017 року, шляхом часткового складання покарань остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 11.05.2019 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попередній у виді тримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення - з 24.11.2016 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 527 (п`ятсот двадцять сім) гривень 76 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_7 1000 гривень матеріальної та 1800 гривень моральної шкоди.
Речові докази: наплічну сумку "BZ.KAUKKO", платіжну картку ПАТ «Ощадбанку» № НОМЕР_4 , платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 , посвідчення учасника бойових дій, видане на ім`я ОСОБА_7 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 - залишити у власності ОСОБА_7 ; посвідчення водія НОМЕР_9 , видане на ім`я ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «Nokia 6300», сім-карту мобільного оператора "Київстар",- залишити у власності ОСОБА_6 ; мобільний телефон марки «Nokia 1208», - залишити у власності ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Ізяславський районний суд Хмельницької області до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після проголошення вручається безпосередньо обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1