Житомирський апеляційний суд
Справа №273/408/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 06 червня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , не одруженого, освіта базова загальна середня, не працюючого, раніше судимого: 20.03.2014 року Баранівським районним судом за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185; ч.1 ст.263; ч.2 ст.309 КК України, до трьох років шести місяців позбавлення волі;

08.08.2017 звільнено з Бердичівського ВЦ №108 у зв`язку із відбуттям покарання,-

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 та ст. 395 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК України у вигляді обмеження волі строком 2 роки.

за ст. 395 КК України у вигляді арешту строком 6 місяців;

На підставі ст.70 КК України (за сукупністю злочинів), шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням вироку Баранівського районного суду від 04.04.2018 року, шляхом повного складання покарань, керуючись п.1 ч.1 ст. 72 КК України, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 2 років 6 місяців.

Речові докази у кримінальному провадженні - металевий молоток та металеву фомку, шість алюмінієвих конфорок, три елементи латунного водопровідного крана, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Баранівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ухвалено повернути потерпілій ОСОБА_8 .

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий - востаннє 20.03.2014 Баранівським районним судом за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 309 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі. 08.08.2017 року звільнений з місць відбування покарання у зв`язку з відбуттям покарання. Однак, належних висновків для себе не зробив, та 31.12.2017 вчинив злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України, за що вироком Баранівського районного суду від 04.04.2018 був засуджений до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Незважаючи на те, що кримінальне провадження за фактом вищевказаної крадіжки вже перебувало на судовому розгляді, ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та вчинив злочини: за ст. 395 та ч. 1 ст.162 КК України.

Так, 14 лютого 2018 року Баранівським районним судом Житомирської області розглянуто подання начальника Баранівського ВП Новоград - Волинського ВП ГУНП в Житомирській області та винесено ухвалу №273/2041/13-к про встановлення відносно ОСОБА_7 адміністративного нагляду строком на один рік з наступними обмеженнями: з`являтися на реєстрацію до Баранівського ВП Новоград - Волинського ВП ГУНП в Житомирській області 1,2,3,4 понеділок кожного місяця; заборона відвідувати ресторани, бари, кафе, магазини та інші торгові точки, де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив; заборона виїзду в особистих справах за межі Баранівського району без дозволу начальника Баранівського ВП Новоград - Волинського ВП ГУНП в Житомирській області; знаходитись за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня.

ОСОБА_7 будучи ознайомлений 14.02.2018 року із встановленими правилами адміністративного нагляду та відповідальністю за його порушення, усвідомлюючи обов`язки, покладені на нього судом, проявляючи злісне небажання виконувати встановлені відносно нього обмеження щодо заборони залишення місця проживання, діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без будь яких поважних причин, без повідомлення відповідних працівників Баранівського ВП Новоград - Волинського ВП ГУНП в Житомирській області, залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 та в період часу з 08.03.2018 по 21.03.2018 за місцем проживання був відсутній.

02.04.2018 року близько 22 год. ОСОБА_7 з метою вчинення дрібного викрадення чужого майна, підійшов до балкону багатоквартирного будинку за місцем реєстрації ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що у вказаній квартирі ніхто не проживає, упевнившись, що ніхто із сторонніх осіб за його діями не спостерігає, ОСОБА_7 діючи умисно, всупереч вимогам ст. 30 Конституції України, якою закріплено право на недоторканність володіння особи, не маючи визначених законом підстав та відповідного дозволу володільця ОСОБА_8 , вибравшись на балкон першого поверху, зусиллями рук відкрив дерев`яні двері балкону та незаконно проник всередину квартири по АДРЕСА_3 , звідки здійснив дрібне викрадення малобрухту, який не становить матеріальної цінності для потерпілої.

Після цього ОСОБА_7 через балкон вийшов з квартири ОСОБА_8 таким чином порушивши недоторканність житла останньої.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання оскільки, вирок суду є надто суворим, так як за ст.395 КК України до нього було призначене максимальне покарання, яке є несправедливим, з яким він не згоден.

В запереченнях до апеляційної скарги прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а вирок суду без зміни. Вказує, що вирок суду є законним та обгрунтованим, а покарання за ст.395 КК України призначено з урахуванням всіх обставин провадження.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162, ст.395 КК України апелянтом не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного судом покарання, то вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів звертає увагу, що аналогічні положення передбачені абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 N 7, зокрема: призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди

мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані

враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу

винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення

засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив злочин проти особистих прав і свобод людини та злочин проти правосуддя, будучи неодноразово судимим за злочини проти власності. Суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставини за злочин передбачений ст.395 та ч.1 ст.162 КК України щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання за ст.162 КК України судом не встановлено, а за ст.395 КК України судом встановлено обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочину.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.1 ст.162, ст.395 КК України, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом враховано особу винного, який характеризується за місцем проживання негативно, не працює, а також, що обвинувачений свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, думку потерпілої, яка претензій не має та щодо покарання поклалася на розсуд суду.

Разом з тим, судом враховано і те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, останній раз 04.04.2018 року за ч.3 ст.185 КК України, що свідчить про те, обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став. Тому, суд першої інстанції призначив покарання у межах санкції ч.1 ст.162 та ст. 395 КК України, та на підставі ч.1, ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та до покарання за новим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 04 квітня 2018 року та визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі, яке таке, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Твердження обвинуваченого про те, що суд призначив надто суворе та максимальне покарання є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, оскільки обвинуваченому призначено покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого за сукупністю злочинів з урахуванням попереднього вироку.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , з мотивів зазначених в його апеляційній скарзі, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України бути підставою для зміни вироку суду, підстав немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 06 червня 2018 року щодо нього за ч.1 ст.162, ст.395, ст.70, ч.4 ст.70 КК України, - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим - з моменту отримання її копії.

Судді: