Справа №127/726/18
Провадження №1-кп/127/68/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.11.2017 р. за № 0003717, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івча Літинського району Вінницької області, громадянина України, освіта вища, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2017 р. біля 11.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у торгівельному залі продуктового магазину ТОВ «Сільпо № 166», розташованому на першому поверсі ТРЦ «Скайпарк» по вул. М. Оводова, 51 в м. Вінниці, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (товару) з вказаного магазину, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з прилавку, де здійснюється продаж алкогольних напоїв (горілчаних виробів), взяв пляшку коньяку марки «Арарат 5*» ємністю 0,5 л, вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 6855/17-21 від 05.12.2017 р. становить 323,00 грн., та заховав у сумку. Після цього ОСОБА_5 пройшов повз касу магазину, не розрахувавшись за зазначений товар, вийшов з торгового залу з викраденим майном, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 спричинив ТОВ «Сільпо» матеріальної шкоди на суму 323,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що вчинив злочин за обставин, викладених у обвинувальному акті. Зокрема, він взяв пляшку коньяку, але красти її не хотів. В подальшому він її повернув і запропонував продавцю, що він за неї розрахується частково. У нього на той час не було грошей, щоб розрахуватись за коньяк. Коньяк він потім повернув. Дату, коли це було, не пам`ятаю.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, проте суду було надано заяву представника потерпілого, згідно з якою останній просив його в судове засідання не викликати, повідомив, що завдана потерпілому шкода відшкодована і щодо виду та міри покарання для обвинуваченого покладається на розсуд суду.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 та частини третьої статті 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження, обмежившись дослідженням:

-висновку експерта № 6855/17-21 від 05.12.2017 р., відповідно до якого ринкова вартість пляшки коньяку марки «Арарат 5*» ємністю 0,5 л станом на 07.11.2017 р. може складати 323,00 грн.;

-заяву ОСОБА_5 , згідно з якою останній добровільно видав пляшку коньяку марки «Арарат 5» ємністю 0,5 л.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт таємного викрадення останнім пляшки коньяку. Обвинувачений в судовому засіданні даної обставини не заперечував, але вважає, що в його діях відсутні ознаки крадіжки (правову кваліфікацію його дій), посилаючись на правову необізнаність. Сторонами кримінального провадження клопотання про дослідження інших доказів, ніж ті, що були надані суду, заявлене не було. Таким чином, суд відповідно до приписів частини третьої статті 26 КПК України здійснено розгляд кримінального провадження досліджено докази відповідно до клопотань сторін кримінального провадження.

При вирішенні питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує роз`яснення, надані в пункті другому постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно з якими предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті четвертому зазначеної Постанови крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

В судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений заволодів пляшкою коньяку і залишив приміщення торгівельного залу, тобто розпорядився нею на власний розсуд.

З огляду на викладене суд вважає, що дії ОСОБА_5 охоплюються складом злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, у вчиненому розкаявся, представник потерпілого згідно із його заявою претензій до обвинуваченого не має у зв`язку з поверненням викраденого майна. Суд також враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
При цьому Верховним Судом зазначено, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 р., щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та дав чіткі і послідовні показання щодо обставин вчинення злочину, у вчиненому розкаявся. Також в судовому засіданні встановлено, що представнику потерпілого під час досудового розслідування обвинуваченим добровільно було повернуто викрадене майно і останній претензій до обвинуваченого не має.

Таким чином, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді штрафу.

Питання стосовно речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Згідно з частиною першою статті 124 КПК України судові витрати слід покласти на обвинуваченого.

Керуючись ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не пізніше ніж до 02.02.2019 р.

Речові докази: пляшку коньяку марки «Арарат 5*» ємністю 0,5 л, що передана на зберігання ОСОБА_6 , залишити останньому.

Речові докази: диск, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження, залишити у справі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 198 (сто дев`яносто вісім) грн. витрат на залучення експерта.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: