Справа № 296/140/19
УХВАЛА
Іменем України

10 січня 2019 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання ст. слідчого СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олевськ, Житомирської області, українця, громадянина України, непрацюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 18.09.2012 року Краснолуцьким міським судом Луганської області за ст.ст. 71, 391 КК України до одного року п`яти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

внесеного в межах кримінального провадження № 00000176, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з приводу чого слідчим управлінням ГУ НП в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000176, внесеному у Єдиний реєстр досудових розслідувань 12.07.2017 р..

З представлених слідчим матеріалів клопотання вбачається, що 30.09.2017 року в рамках даного кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.ст.276,277 КПК України, ОСОБА_5 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. 02.10.2017 року слідчим суддею Лугинського районного суду Житомирської області ОСОБА_5 обрано міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. 13.10.2017 року апеляційним судом Житомирської області скасовано ухвалу слідчого судді Лугинського районного суду Житомирської області від 02.10.2017 та обрано новий запобіжний захід тримання під вартою та визначено строк дії ухвали до 11.11.2017. Однак, після оголошення ухвали апеляційного суду Житомирської області, підозрюваний ОСОБА_5 залишив приміщення суду та зник у невідомому напрямку. 13.10.2017 заступником прокурора Житомирської області досудове розслідування у кримінальному провадженні доручено СУ ГУ НП в Житомирській області. 18.10.2017 органом досудового розслідування винесено постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_5 в розшук. Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 05.06.2018 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою. 11.12.2018 працівниками поліції, в зв`язку з виконанням оперативно-розшукових заходів по розшуку в Олевському районі, був виявлений ОСОБА_5 і цього ж дня за ухвалою слідчого судді Корольовського райсуду м. Житомира до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 12.01.2019 року.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000176 постановою першого заступника прокурора Житомирської області від 08.01.2019 року було продовжено до трьох місяців, а саме до 23.02.2019 року.

У клопотанні слідчий вказує, що завершити досудове розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою не представляється можливим, так як необхідно: комплексну судову психолого-психіатричну та судово-наркологічну експертизи, у кінцевій редакції повідомити ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину, а також виконати вимоги ст. 290 КПК України та скласти обвинувальний акт.

Заслухавши прокурора, яка клопотання підтримала, думку адвоката і підозрюваного, які заперечували проти задоволення клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч. 3 ст. 199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

На підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, слідчий посилається на зібрані органом досудового розслідування докази, представлені разом із клопотанням, які дійсно вказують на можливу причетність останнього до вчинення інкримінованих дій. Обґрунтованість такої підозри підтверджується наявними у даному кримінальному провадженні фактичними даними, зокрема дослідженими, в ході розгляду даного клопотання вказаними доказами, підстав для визнання яких недопустимими на даний час немає.

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру». У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994), Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, в ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, дане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Крім того, слідчий суддя враховує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу підозрюваного, який не працює, сталих соціальних зв`язків не має, а також те, що раніше встановлені ризики, передбачені п.п.1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, на час розгляду даного клопотання не зменшились і до теперішнього часу існує загроза переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинення іншого кримінального правопорушення. Доводи захисту і самого підозрюваного про можливість застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, з врахуванням встановлених, в ході розгляду клопотання, обставин, не дають підстав для висновків про можливість застосування іншого менш суворого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , оскільки наведені захисником і підозрюваним обставини, з врахуванням особи останнього та обставин справи, не являються для нього стримуючими факторами від вчинення нових злочинів чи порушення покладених зобов`язань, і відповідно не можуть запобігти встановленим ризикам.

Також, слідчий суддя враховує, що розмір застави, відповідно до ст.183 КПК встановлюється або не визначається за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Водночас це питання не вирішується при розгляді клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором в засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою.

Керуючись ст. ст. 183, 184, 193, 196, 199, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, а саме до 11 лютого 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду на протязі 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1