Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/98/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2018 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0009340 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, раніше не судимого, не працюючого, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим за ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, з відбуванням не більш як чотири години на день.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 2380 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він спричинив умисні легкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.

23.07.2016 року близько 03.00 години ОСОБА_9 перебувала разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 , коли у них виник словесний конфлікт. Після чого в останнього виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх діянь, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 кулаком правої руки вдарив один раз область обличчя ОСОБА_9 , після чого остання впала на асфальт. Потім піднявшись та зайшовши до під`їзду вищевказаного будинку по АДРЕСА_2 намагалась зайти до квартири АДРЕСА_3 , але ОСОБА_8 її не пускав, а навпаки почав хаотично наносити удари ногами в область тулуба, один раз вдарив в область лівої ноги, та один раз в область правої руки, чим завдав, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1194 від 01.08.2016 року, тілесні ушкодження у вигляді крововиливів біля лівого ока, правому плечі, лівому бедрі, лівому колінному суглобі з переходом на голінь, ліву голінь та ліву молочну залозу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження закрити, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та закінченням строків кримінальної відповідальності.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок стосовно нього ґрунтується лише на неперевірених показах свідка ОСОБА_10 , який не може бути свідком, оскільки перебуває у змові із ОСОБА_9 , є зацікавленою особою, а його докази не повинні були прийняті судом до уваги, а обставини викладені у вироку не відповідають дійсності.

Так зазначає, що у нього був відсутній умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень та він не вчиняв будь-яких подібних дій, а навпаки заспокоював потерпілу ОСОБА_9 і намагався припинити словесний конфлікт мирним шляхом.

Дійсно 23.07.2016 між ним та ОСОБА_9 виник конфлікт у вигляді словесної перепалки (сварки), але жодних заходів фізичного впливу до ОСОБА_9 він не вчиняв. Після початку сварки, сусіди зателефонували на «102» і викликали працівників поліції. Після цього слідчим ОСОБА_11 було відібрано у нього пояснення, які нею ж і були перекручені з невідомих йому причин.

Слідчим, що здійснював провадження на досудовому слідстві, не було навіть запропоновано провести відтворення обставин події, огляду місця події та інших необхідних першочергових слідчих дій, які б доводили склад інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_9 була в нетверезому стані, який супроводжувався нестійкою ходою та навіть неодноразовим її падінням на асфальт. В цей день 23.07.2016 сусідами по будинку був викликаний наряд поліції, який оглянув нетверезу ОСОБА_9 та вживав заходи, щодо її неправомірної поведінки: пошкодження належного йому автомобіля, розбиття віконної рами в будинку.

Стосовно висновків експерта №1194 від 01.08.2016 та №1199/1194 від 01.08.2016, на яких зокрема ґрунтується вирок від 07.06.2018, апелянт зазначає, що огляд ОСОБА_9 здійснений був судово - медичним експертом лише 29.07.2016, майже через шість діб, після дати реєстрації повідомлення про вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. А отже висновок судово-медичної експертизи складений набагато пізніше ніж дата інкримінованої події злочину, не встановлений механізм нанесених тілесних ушкоджень та предмет заподіяння, яким нанесені травми.

Таким чином, під час проведення судового слідства надані пояснення єдиним свідком, ідуть в розріз з дійсними обставинами справи та викривають неправдивість викладених обставин заяви ОСОБА_9 .

Слідчим ОСОБА_11 в повідомленні про підозру навіть не має жодного посилання на відібрані у нього пояснення, натомість зазначені неправдиві відомості та обставини з посиланням на невідомі джерела їх походження, які не відповідають дійсності.

Так, наприклад, надані пояснення під час судового засідання свідком зі сторони обвинувачення, було надано пояснення, які нібито викривають неправомірність його дій, але якими не було встановлено, коли саме відбувалися події, про які розповідав вказаний свідок, яка участь цього свідка була у вказаних обставинах. Не встановлено в яких відносинах перебували свідок та ОСОБА_9 до вказаних подій. Не було проведено відтворення обставин подій на місці пригоди інкримінованого мені злочину при умовах часу доби та видимості на місці пригоди з участю свідка та заявника із зазначенням місця його перебування та перебування самого заявника.

Не взято до уваги різниці обставин утворених в поясненнях свідка та самого заявника ОСОБА_9 , не проведено очної ставки із вказаними особами та врешті решт не проведено огляду місця події інкримінованого йому злочину, де вочевидь видно, що з відстані місця знаходження свідка до заявника ОСОБА_9 відсутня видимість при умовах видимості 3:00 години навіть при штучному освітлені, не кажучи за умови відсутності денного світла.

Не встановлено часу 23.06.2016, коли він потрапив додому та де до цього часу перебувала заявник ОСОБА_9 , якщо згідно пояснень свідка вони окремо один від одного добиралися додому і це виключає можливість бути побаченими єдиним «очевидцем подій», оскільки в постанові «Про призначення судово-медичної експертизи» зазначена адреса м.Кіровоград вул. Куроп`ятникова, 17, що виключає можливість вказаних обставин та подій і підводе підсумок, що вказані пояснення є неправдивими, наданими зі сторони свідка та заявника.

Вказані події мали місце, але без нанесення тілесних ушкоджень і за іншою адресою, мого проживання, а саме АДРЕСА_2 .

Не було й проведено впізнання свідком обвинуваченого, не з`ясовано судом, в якому одязі та по чому міг впізнати його свідок під час інкримінованих подій, на якій відстані він знаходився від очевидця подій, вказаного свідка. І взагалі, які відносини його пов`язували зі свідком, чи були ми раніше знайомі. Не з`ясовано, якщо свідок був відсутній, то де знаходився в той час доби інкримінованого злочину.

Не з`ясовано та не встановлено, хто саме з працівників поліції прибув за викликом заявниці ОСОБА_9 або сусідів, які бачили чи могли бачити при яких обставинах та в якому стані перебувала остання, якщо остання повідомила суд про виклик наряду та перебування в міськвідділі поліції.

Жодних свідків з сторони захисту не було допитано, під час судового розгляду справи по суті, про що було заявлено клопотання в суді, через канцелярію вказаної установи, про допит експерта, що зайвий раз свідчить про надуманість та упередженість дій слідчого, щодо отримання позитивного показника по розкриттю інкримінованого йому злочину.

Таким чином апелянт вважає, що дане кримінальне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, та закінченням строків кримінальної відповідальності, а його непричетність до вчинення злочину доведена матеріалами кримінального провадження і спростовує в повному обсязі зміст обвинувального акту і вироку від 07.06.2018.

Заслухавши суддю доповідача, в дебатах, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілої, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів проходить до наступних висновків.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних у провадженні доказів, які у повному обсязі досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, підтверджується сукупністю зібраних по справі достовірних доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_9 пояснила суду, що 23.07.2016 року спільно з обвинуваченим перебувала на святкуванні дня народження товариша в у клубі "Вельвет". Близько 3-ої години вона вирішила їхати додому, однак, обвинувачений, вживши спиртні напої, не бажав їхати, тому вона викликала таксі та поїхала без обвинуваченого. Приїхавши додому, виявила відсутність ключів, які залишилися у обвинуваченого, тому повернувшись до клубу "Вельвет" умовила обвинуваченого їхати додому. Під час поїздки, обвинувачений почав ображати її, а приїхавши додому, почав чіплятися до таксиста. На зауваження з боку потерпілої припинити дії стосовно таксиста, обвинувачений висловився на її адресу нецензурною лайкою та наніс їй удар в обличчя, від якого вона впала на асфальт. ОСОБА_8 пішов додому та намагався закрити двері у тамбур, щоб не впустити до квартири потерпілу, однак, потерпіла встигла заблокувати їх. У відповідь на дані дії обвинувачений почав турляти її руками та ногами. Коли потерпіла почала набирати номер на мобільному телефоні, обвинувачений взяв його до рук та викинув, а в подальшому відштовхнув його ногою та забіг у квартиру. В подальшому, сусіди викликали поліцію.

Покази надані потерпілою у суді першої інстанції повною мірою узгоджуються з показами наданими свідком ОСОБА_10 , який пояснив суду, що у вечірній час в липні 2016 року приїхав до клубу "Вельвет", однак його не пустили в клуб, оскільки він був у спортивному костюмі. Мав намір від`їхати від клубу, побачив знайому ОСОБА_9 і запропонував її підвести додому на що вона погодилася. Приїхавши до будинку в районі "Ковалівка", виявили відсутність ключів від квартири, тому повернулися до клуб "Вельвет", де потерпіла зайшовши в клуб, вийшла з обвинуваченим. Повертаючись до будинку, в районі АЗС, обвинувачений запропонував зупинися на заправці та випити каву, на що свідок відмовився. Тоді обвинувачений вийшов з машини, грюкнувши дверима. Свідок та потерпіла продовжили рух до будинку, де залишилися чекати обвинуваченого. Через деякий час підійшов обвинувачений, наближаючись до машини він кинув запальничкою в машину та хотів затіяти бійку із свідком. В подальшому обійшов машину та наніс рукою удар потерпілій в обличчя, від якого вона впала на землю. Свідок заспокоїв обвинуваченого та потерпілу, і останні, почали заходити в під`їзд будинку, однак, в під`їзді знову виник конфлікт. Що саме відбувалося в під`їзді свідку не відомо, оскільки він залишися на вулиці, при цьому по звукам, які доносилися з під`їзду, зробив висновок, що потерпіла та обвинувачений знову почали бійку. Через хвилин 5 з під`їзду вийшла потерпіла в сльозах, повідомила свідку, що обвинувачений закрився вдома та не впускає потерпілу в квартиру при цьому повідомила, що обвинувачений розбив телефон, який є подарунком її батька. В подальшому, викликали поліцію, однак, в квартиру не потрапили, тому потерпіла залишилася на вулиці, а свідок поїхав додому.

Доводи обвинуваченого, що він не мав умислу спрямованого на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 спростовується вищевказаними показами, які суд вважає правдивими, логічними та послідовними. Окрім того вказані покази вказані особи надавали під час досудового розслідування кримінального провадження, а отже сумнівів не викликають. Доказів, що вказаними показами потерпіла та свідок оговорюють ОСОБА_8 , обвинувачений до суду не надав.

Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні письмовими доказами, а саме - висновком експерта №1194 від 01.08.2016 року та №1199/1194 від 01.08.2016 року, яким зафіксовано тілесні ушкодження у потерпілої, що відносяться до категорії легких та відповідають строку зазначеному в постанові.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що судово-медична експертиза проведена майже через шість діб після заяви потерпілої, є необґрунтованими та не спростовують його винуватості у нанесенні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки допитана у суді першої інстанції експерт ОСОБА_12 підтвердила можливість виникнення тілесних ушкоджень на тілі потерпілої в період та за обставин, зазначених в постанові.

Разом з цим, обвинувачений під час розгляду кримінального провадження висновок вказаної експертизи не ставив під сумнів, оскільки клопотань про проведення повторної судово-медичної експертизи не заявляв.

Проте, висновок експерта №1194 від 01.08.2016 року та №1199/1194 від 01.08.2016 року, яким зафіксовано тілесні ушкодження у потерпілої, що відносяться до категорії легких та відповідають строку зазначеному в постанові сумніві у колегії суддів не викликає, оскільки вказаний висновок визначає характер і ступень тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Доводи щодо не проведення впізнання свідком обвинуваченого, як про те зазначає у апеляційній скарзі обвинувачений, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не вплинули на правильність прийнятого рішення судом першої інстанції, оскільки, як пояснював свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції (24.11.20117р.) « повернувшись до клубу «Вельвет», потепіла вийшла з ОСОБА_14 »…, «раніше обвинуваченого бачив та спілкувався з ним»…, тобто вказаний свідок переконливо зазначив, що тілесні ушкодження потерпілій наносив саме ОСОБА_8 . Таким чином, проведення такої процесуальної дії, як впізнання не має необхідності.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами, обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом, а доводи викладені в апеляційній скарзі правильність висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції оцінивши докази в сукупності, і з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, як особа характеризується позитивно, раніше не судимий. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Врахувавши вказані обставини суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт.

На думку колегії суддів, призначене районним судом покарання, є виваженим та сприятиме його виправленню та повною мірою відповідає меті покарання визначеною ст. 50 КК України.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Проте, обвинувачений ОСОБА_8 протягом судового розгляду кримінального провадження, як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді категорично заперечував свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину. Отже, з урахуванням доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зазначені обставини унеможливлюють закриття кримінального провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 125 КК України, за вчинення цього злочину може бути призначене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин передбачений ч.1 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України 23 липня 2016 року, тобто з дня вчинення ним злочину та до набрання вироком законної сили минуло вже минуло два роки, є злочинем невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

А тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, з відбуванням не більш, як чотири години на день, у зв`язку із закінченням строків давності.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально - процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2018 року, стосовно ОСОБА_8 , змінити.
ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку давності.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2