ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/973/17 Номер провадження 11-кп/814/557/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія п.13 ч.2 ст. 115 КК України ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 14 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз:
14.08.2007 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі. 16.09.2016 звільнений у зв`язку з відбуттям покарання,
визнано винуватим та засуджено за п.13 ч.2 ст. 115 КК України на 13 років позбавлення волі.
Відповідно до положень ст. 72 КК України (в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015) та ст.5 КК України, зараховано ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 12.04.2017 по 13.12.2018 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 865,90 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

12.04.2017 приблизно о 19 годині ОСОБА_8 під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_10 в приміщенні приватного будинку № 7, за адресою: вул. Приглібова с. Максимівка, Кременчуцький район, Полтавська область, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків схопив зі столу кухонний ніж, який із собою приніс ОСОБА_10 , та умисно, з метою вбивства наніс ним ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини, рани яких розташовані: в проекції другого та третього міжребер`я та в ділянці четвертого та п`ятого міжребер`я по біля-грудинній лінії, з ушкодженням серцевої сумки та серця; на лівій боковій поверхні грудної клітини в проекції сьомого-восьмого міжребер`я по заднє-підпахвовій лінії з ушкодженням лівої легені, та колото-різані рани у вигляді ран: на грудній клітині зліва в проекції третього міжребер`я по переднє-підпахвовій лінії; на лівій боковій поверхні грудної клітини в проекції шостого та сьомого міжребер`я по заднє-підпахвовій лінії; на зовнішній поверхні середньої третини лівого плеча; на зовнішній поверхні нижньої третини лівого плеча; на першому пальці правої кисті.
Отримавши вказані тілесні ушкодження, ОСОБА_10 упав обличчям на стіл, а ОСОБА_8 , наніс ще два удари ножем в спину останнього, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани на спині справа в проекції шостого та сьомого міжребер`я, між заднє-підпахвовою та лопатковою лініями, з ушкодженням правої легені та колото-різаної рани на спині справа в проекції п`ятого-шостого міжребер`я між заднє-підпахвовою та лопатковою лініями, та один удар в область шиї, в результаті чого спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді різаної рани на задній поверхні шиї в проекції четвертого шийного хребця.
Потім ОСОБА_8 узяв сокиру та лезом наніс шість ударів по голові ОСОБА_10 , в результаті чого спричинив останньому ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: п`яти рубаних ран голови на волосяній частині голови в потиличній ділянці зліва, переломів потиличної кістки зліва; рубаної рани м`яких тканин завушної ділянки голови зліва з переходом на задню поверхню шиї.
Від отриманих травм потерпілий помер. Смерть настала внаслідок колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серцевої сумки та серця, яке ускладнилося масивною внутрішньою кровотечею та зовнішньою крововтратою.
На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу зі змінами, у якій просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 115 на ч.1 ст. 121 КК України та призначити мінімальне покарання.
Свої апеляційні вимоги обвинувачений мотивував тим, що матеріали кримінального провадження не містять жодного прямого доказу вчинення ним умисного вбивства; не встановлено мотиву та мети вбивства; висновки експертів не є доказами його винуватості у вчиненні вбивства, а також відсутні висновки експерта щодо наявності його відбитків пальців на ножі, який є знаряддям вбивства; жоден зі свідків не вказав, що бачив, як він наносив удар ножем померлому, а надали лише показання, що чули з його слів, що він казав про те, що зарубав людину сокирою.
Не надано оцінки його показанням, в яких він визнав спричинення ударів померлому сокирою та заперечив заподіяння ударів ножем, а також те, що під час слідчого експерименту він надавав показання зі слів працівників поліції, які ввели його в оману, так як не знав, що ОСОБА_10 помер від ран, нанесених ножем, а не сокирою.
Окрім цього зазначив, що суд при прийнятті рішення не врахував його стан здоров`я, щире каяття та визнання вини у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, поведінку після вчиненого злочину, а саме, те, що він просив сусідів викликати медичну допомогу та поліцію, поведінку ОСОБА_10 під час конфлікту, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, був конфліктною людиною і першим схопив ніж.
Вважає, що впродовж розгляду провадження він був позбавлений права на кваліфіковану правову допомогу, оскільки від захисника в суді першої інстанції відмовився, але суд не прийняв його відмову, в результаті чого їх із захисником позиції на захист були неузгоджені.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити та призначити йому більш м`яке покарання.
Свої вимоги захисник мотивує тим, що судом не враховано наявність конфліктної ситуації між обвинуваченим та потерпілим, те, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 обвинувачений наніс з метою захисту від дій потерпілого. Окрім цього вважає, що судом не враховано те, що обвинувачений брав активну учать у з`ясуванні обставин провадження, а тому необхідно врахувати обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу з урахуванням внесених змін та не підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи свого підзахисного, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_10 не визнав, мотивуючи відсутністю доказів для доведення його вини.

В той же час, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину підтверджується належними та допустимими доказами, що були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що 12.04.2017 приблизно о 19.30 год., проїжджаючи біля буд. АДРЕСА_1 , зустрів ОСОБА_8 , який був у стані алкогольного сп`яніння, та повідомив йому про те, що вбив людину і попросив викликати швидку допомогу. Дочекавшись приїзду швидкої допомоги та працівників поліції, зайшов в приміщення будинку, де на підлозі біля м`якого кутка в кухні побачив тіло ОСОБА_10 без будь-яких ознак життя. Смерть ОСОБА_10 підтвердив лікар швидкої допомоги, після огляду. Зазначає, що в будинку окрім ОСОБА_8 , також знаходилися дівчина на ім`я ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та чоловік на ім`я ОСОБА_14 і усі вони перебували в стані алкогольного сп`яніння.
Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 надали суду показання, що 12.04.2017 вони в будинку АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_8 вживали алкогольні напої. Через деякий час вони та ОСОБА_18 пішли відпочивати до іншої кімнати, після чого прийшов ОСОБА_10 , та між потерпілим і ОСОБА_8 було чути розмову. Прокинулися вони від того, що їх розбудив ОСОБА_8 та повідомив, що він вбив людину, а коли зайшли на кухню, побачили ОСОБА_10 на підлозі, без будь-яких ознак життя.
Такі показання свідків фактично не заперечив і сам обвинувачений, який підтвердив, що він разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 12.04.2017 вживали алкоголь в будинку АДРЕСА_1 . Через деякий час прийшов ОСОБА_10 , з яким він розмовляв, а ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 пішли відпочивати в іншу кімнату.
Також обвинувачений не заперечує, що між ним та ОСОБА_10 в ході розмови відбулася сварка, під час якої він наніс померлому удари лезом сокири в голову.
Той факт, що ОСОБА_8 наніс потерпілому також колото-різані рани ножем підтверджується такими доказами.
Судово-медичний експерт ОСОБА_19 у судовому засіданні в суді першої інстанції повідомив, що між отриманими тілесними ушкодженнями, які потягли смерть потерпілого, і настанням його смерті, пройшов короткий проміжок часу, який обчислюється першими хвилинами.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 243/1 від 23.05.2017 трупу ОСОБА_10 , враховуючи характер тілесних ушкоджень, виявлених у трупа ОСОБА_10 , та даних методів дослідження, спочатку потерпілому були нанесені колото-різані рани та різані поранення, а потім рубані рани з невеликим розривом у часі. При цьому малоймовірно, що в короткий проміжок часу між отриманими тілесними ушкодженнями, які потягли смерть ОСОБА_10 і настанням смерті, потерпілий міг здійснювати будь-які активні дії.
Під час проведення слідчого експерименту 14.04.2017 ОСОБА_8 показав кількість та механізм нанесення ударів ОСОБА_10 спочатку ножем, а потім - сокирою в послідовності, встановленій пізніше експертом у висновку № 243/1 від 24.05.2018. З чого вбачається, що на час проведення слідчого експерименту ні слідчий, ні експерт не володіли інформацією щодо послідовності нанесення ударів померлому, а тому характер і локалізацію ударів ОСОБА_8 відтворював самостійно, без будь-якого впливу з боку працівників поліції. Події, відтворені ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участю, участю захисника і судово-медичного експерта, підтверджені висновком експерта № 243/2 від 24.05.2017, у якому зазначено, що показання ОСОБА_8 не протирічать об`єктивним даним, отриманим при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 .

Обгрунтованих підстав, що змусили б його себе оговорити, ОСОБА_8 не навів і судом таких підстав не встановлено.

Більше того, як встановлено судом, і ОСОБА_8 цього не заперечує, в приміщенні будинку під час конфлікту були лише ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також в іншій кімнаті знаходились ще троє осіб, які спали і їх розбудив ОСОБА_8 вже після вбивства ОСОБА_10 .

Сукупність цих та інших доказів дала суду першої інстанції обґрунтовані підстави визнати, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 .

При цьому механізм спричинення рубаних ран потерпілому, факту яких обвинувачений не оспорює, кількість та локалізація ударів сокирою, отримані потерпілим внаслідок цих ударів тілесні ушкодження свідчать про те, що навіть ці окремо взяті удари обвинувачений наносив ОСОБА_10 саме з метою вбивства.

Більше того, згідно з висновком судово-медичної експертизи 243/1 від 24.05.2017 тілесні ушкодження як у виді проникаючих колото-різаних ран грудної клітини, так і у виді рубаних ран голови на волосяній частині голови в потиличній ділянці зліва, переломів потиличної кістки зліва мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, а в даному випадку, які потягли смерть потерпілого.

Відсутні підстави і для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 115 на ч.1 ст. 121 КК України, як про це просить ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі. Обставини вчиненого діяння, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень, поведінка винного до, під час та після події, а саме: нанесення 17 ран як ножем, так і сокирою в життєво важливі органи, те що, після спричинення смерті ОСОБА_10 обвинувачений не цікався станом потерпілого, не намагався надати допомогу, а спокійно пішов у магазин для придбання алкогольних напоїв, вказують на те, що ОСОБА_8 бажав настання смерті потерпілого.

Викладені обставини свідчать також і про те, що ОСОБА_8 не перебував у стані необхідної оборони, оскільки відсутні будь-які дані про те, що існувала загроза його охоронюваним законом правам чи інтересам, а всі його дії були направлені саме на умисне позбавлення життя потерпілого.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст. 115 КК України, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом згідно зі ст. 94 КПК України.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог закону, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; особу обвинуваченого, який судимий за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, посередню характеристику, стан здоров`я, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставин, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.
Твердження обвинуваченого про наявність пом`якшуючої обставини, а саме: щирого каяття є необгрунтованим. В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений визнав спричинення лише частини виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та заперечував, що саме в результаті його дій настала смерть ОСОБА_10 .

Заперечував він цей факт і в суді апеляційної інстанції, та не погоджувався з висновками суду, що саме він завдавав потерпілому удари ножем.

Тобто, фактично ОСОБА_8 не визнав своєї вини у вчиненні умисного вбивства, що вказує на відсутність щирого каяття.
Доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_10 є конфліктною людиною, під час сварки першим схопився за ніж, що і було підставою для спричинення йому тілесних ушкоджень, не підтверджуються матеріалами провадження, так як крім слів обвинуваченого щодо поведінки потерпілого під час сварки, будь-яких інших доказів вказаного кримінальне провадження не містить та стороною захисту не надано.

Тобто, всі обставини, передбачені законом та встановлені в ході судового розгляду, суд першої інстанції врахував при призначенні ОСОБА_8 покарання.

З огляду на вказане прохання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про пом`якшення покарання є безпідставними.

Не знайшли свого підтвердження і доводи обвинуваченого про порушення його права на кваліфіковану правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 був забезпечений захисником з часу затримання його працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України. Захисник був присутнім під час проведення усіх слідчих дій під час досудового розслідування провадження та в усіх судових засіданнях суду першої інстанції.

Обвинувачений дійсно в судовому засіданні відмовився від захисника ОСОБА_9 , мотивуючи це невиконання адвокатом дій, які він від нього вимагає та суд не прийняв цю відмову.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Виходячи з положень статей 46, 47 КПК та вимог п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокату забороняється займати у справі позицію на погіршення становища підзахисного та всупереч його волі. При цьому захисник позбавлений можливості відмовитися від виконання своїх обов`язків у випадку незгоди з обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за умови його обов`язкової участі.

Оскільки ОСОБА_8 , відмовляючись від захисника, не залучав іншого захисника, а адвокат ОСОБА_9 залучений у порядку, передбаченому ст. 49 КПК України, за призначенням та стверджував, що його робота узгоджена з підзахисним і це об`єктивно підтверджується матеріалами провадження, суд першої інстанції правильно не прийняв відмову обвинуваченого від захисника.

Звертаючись з апеляційними скаргами, обвинувачений та захисник ОСОБА_9 зазначили різні вимоги, що стало підставою для заміни захисника, проте вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 не вказують на те, що він зайняв у справі позицію на погіршення становища підзахисного та всупереч його волі.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Разом з цим, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 серпня 2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вчинив злочин до 20.06.2017 та до цього часу продовжується строк його попереднього ув`язнення, колегія суддів дійшла висновку, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 необхідно зарахувати з дати взяття під варту 12.04.2017 по 25.04.2019, тобто, по день ухвалення рішення апеляційним судом, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 14 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в ред. Закону України № 838-УІІІ) зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 12.04.2017 по 25.04.2019 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4