Справа № 304/425/19
Провадження № 1-кс/304/155/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши матеріали за скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області з вищевказаною скаргою звернулася ОСОБА_3 , в якій просить скасувати постанову старшого слідчого Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_5 від 31 жовтня 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000095 від 01 жовтня 2018 року, та витребувати з СВ Перечинського ВП кримінальне провадження №0000095 від 01 жовтня 2018 року та надати заявниці та її представнику можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, з метою можливого доповнення скарги та деталізації викладених в ній доводів і підстав для скасування оскаржуваної постанови. Скаргу мотивує тим, що ухвалою Перечинського районного суду від 01 жовтня 2018 року правоохоронні органи було зобов`язано внести відомості до ЄРДР за її заявою від 14 вересня 2018 року про вчинення кримінального правопорушення експертом ОСОБА_6 , за ознаками злочину, передбаченого ст.384 КК України. 31 жовтня 2018 року старший слідчий Перечинського ВП ОСОБА_5 , провівши в даному кримінальному провадженні всього одну слідчу дію, а саме допит експерта ОСОБА_6 , долучивши до матеріалів справи копії документів з інших кримінальних проваджень, після чого незаконно та безпідставно виніс постанову про закриття даного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яку заявниця отримала 13 березня 2019 року. Вважає, що вказана постанова є незаконною, необґрунтованою, сфальсифікованою і підлягає скасуванню. Так, за клопотанням слідчого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду від 29 серпня 2018 року було призначено автотехнічну експертизу, проведення якої було доручено експерту ОСОБА_6 , однак з метою надання завідомо неправдивих висновків, останній перевищив офіційно надані йому допуски по спеціальностях, сфальсифікував ряд вихідних даних та розрахунків. Незважаючи на те, що ухвалою суду йому було призначено провести саме автотехнічну, а не комплексну експертизу з дослідженням відео, експерт ОСОБА_6 , перевищуючи свої повноваження, не маючи права проведення судових експертиз та досліджень по спеціальностях: 10.9. «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», 7.1. «Технічне дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису», при дослідженні питання щодо швидкості мотоциклу під керуванням ОСОБА_8 , незаконно включив у дослідження неправдиві і надумані ним вихідні дані, на підставі яких дав неправдивий висновок, виходячи ніби з даних відеозапису, які він повноважень досліджувати не мав. При цьому, не маючи ні відповідної техніки, ні програмних засобів та забезпечення, не проводячи обов`язкову при таких дослідженнях розкадровку відео, зафіксованого камерою, експерт ОСОБА_6 незрозуміло звідки і на підставі яких розрахунків вирішив, що «відстань 17,33 м мотоцикліст долає за 0,6 с. …», однак твердження старшого слідчого ОСОБА_5 про те, що при виконанні судової авто-технічної експертизи експерт ОСОБА_6 використовував лише вихідні дані, надані йому слідчим ОСОБА_7 не відповідають матеріалам кримінального провадження. Вказані вихідні дані відстань 17,33 м та 0,6 с. не надавалися експерту ні слідчим, ні ухвалою слідчого судді при призначенні експертизи, натомість протоколом огляду від 23 серпня 2018 року встановлено, що 17,33 м це «вимір дороги, яку охоплює дана відеокамера», а не відстань, яку долає мотоцикліст. Фактично це є різні відстані, оскільки як видно із самого відеозапису, відрізок дороги, який охоплює відеокамера не відповідає відрізку дороги до моменту зіткнення. Також зазначає, що експерт ОСОБА_6 з метою приховання неправдивих даних, у порушення чинного законодавства, навіть не вказав формули наведених досліджень, лише здійснив при цьому арифметичні розрахунки; не вказує якими таблицями він користувався і з яких саме підстав вибрав саме такі показники реакції водія, запізнення спрацювання гальмівного приводу і т. д. Крім того вказує, що завідомо неправдиві висновки експерт дає і у п. 7 Досліджень при з`ясуванні чи мав водій мотоцикла можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення з автомобілем «УАЗ 469», рухаючись з допустимою для населених пунктів швидкістю 50 км/год., вирахувавши, що встановлений експертом повний зупиночний шлях мотоцикла при швидкості 50 км/год. буде становити 33,4 м, експерт ОСОБА_6 вказав відстань, на якій знаходився мотоцикл до місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху (40.4 … 69.3 м), з чого зробив висновок, що водій мотоцикла мав би технічну можливість зупинити керований ним транспорт, рухаючись з допустимою для населених пунктів швидкістю 50 км/год. У зв`язку з вищевикладеним, вважаю, що такий висновок могла зробити лише зацікавлена особа, з метою фальсифікації матеріалів, при цьому нехтуючи юридичними поняттями та вимогами чинного законодавства. Крім цього, вказана в оскаржуваній постанові підстава закриття кримінального провадження про те, що в ході досудового розслідування ОСОБА_9 звернувся з письмовою заявою, в якій просив кримінальне провадження, яке відкрите за його заявою, закрити, є незаконною та безпідставною, оскільки кримінальне провадження №0000095 за ч.1 ст.384 КК України, відповідно до ст.477 КПК України не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення і закриття провадження за заявою потерпілого взагалі неможливе. За таких обставин, вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Заявниця ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні просили скаргу задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені у такій.

У судове засіданні ані прокурор ані старший слідчий не з`явилися, хоча про час та місце проведення такого повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки не повідомили, а тому слідчий суддя розглянув скаргу за їх відсутності, що відповідає положенням ч.3 ст.306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши особу, яка подала скаргу, дослідивши оскаржувану постанову та додані до неї матеріали, приходить до наступного висновку.

Так, згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,2 та 5 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений:1) починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; 2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; 3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; 5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; 6) повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; 7) за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; 8) приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; 9) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється...

Згідно ч.1 та ч.2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Разом з цим, згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання……. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.ч.1,2,5,6,7 ст.110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. Постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Як встановлено у судовому засіданні, що ухвалою слідчого судді Перечинського районного суду від 26 вересня 2018 року зобов`язано начальника Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_10 внести у відповідності до ст.214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 від 14 вересня 2018 року.

Також встановлено, що 01 жовтня 2018 року було внесено відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за №0000095 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.3842 КК України та розпочато досудове розслідування.

Разом з цим встановлено, що 31 жовтня 2018 року за результатами проведення даного досудового розслідування старшим слідчим СВ Перечинського ВП ОСОБА_5 було винесено оскаржувану постанову, згідно якої дане кримінальне провадження №0000095 від 01 жовтня 2018 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Як убачається з оскаржуваної постанови, то така мотивована тільки тим, що експерт ОСОБА_6 при виконанні судової авто технічної експертизи використовував надані йому старшим слідчим ОСОБА_7 вихідні дані, та давав відповіді на питання, які були зазначені в ухвалі слідчого судді про призначення експертизи, при цьому будь-яких інших дій щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин справи слідчий взагалі не вжив.

Тому, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що старший слідчий СВ Перечинського відділення поліції ОСОБА_5 не належним чином, не всебічно, не повно і не неупереджено дослідив обставини кримінального провадження, не належним чином провів перевірку фактів вказаних у заяві ОСОБА_3 , а висновки, зазначені ним у постанові про закриття кримінального провадження, на думку слідчого судді, є передчасними, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Тому, на підставі наведеного та керуючись ст. ст. 9, 28, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000095, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 жовтня 2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України від 31 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1