Справа № 333/3026/17
Провадження № 1-кп/333/24/19
ВИРОК

Іменем України
28 березня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0001938 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук, Полтавської області, громадянки України, українки, маючої повну середню освіту, не заміжньої, тимчасово не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
- за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
11 травня 2017 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_4 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на викрадення малолітньої дитини, незаконно викрала доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Скориставшись тим, що ОСОБА_6 спала в кімнаті вищезазначеної квартири та не отримавши згоду матері на те, щоб забрати її дитину, ОСОБА_4 разом з малолітньою ОСОБА_7 покинула приміщення квартири та поїхала до своїх знайомих, які мешкають за адресою: АДРЕСА_4 . Після цього, через деякий час ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 направилась до своїх родичів до села Заря, Запорізького району, Запорізької області.
12 травня 2017 року ОСОБА_4 разом з малолітньою ОСОБА_7 повернулась до своїх знайомих, які мешкають за адресою: АДРЕСА_4 , де була затримана співробітниками поліції та після чого малолітню ОСОБА_7 передано під опіку її матері.
Будучи допитаною в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю, та суду пояснила, що ОСОБА_6 була її знайомою, 11 травня 2017 року вона разом з нею розпивала спиртні напої за адресою: АДРЕСА_5 . У квартирі окрім них були ще співмешканець ОСОБА_6 , її дитина ОСОБА_8 , та власниця квартири. Після того, як всі заснули, без дозволу матері дитини ОСОБА_6 , вона разом з її донькою ОСОБА_9 поїхала до своїх знайомих, які мешкають за адресою: АДРЕСА_4 . Потім, також разом із дитиною, поїхала до своїх родичів, до с. Заря, Запорізького району, Запорізької області. 12 травня 2017 року, разом з дитиною, вона повернулася до своїх знайомих, де була затримана співробітниками поліції, та дитина була передана матері. Мотиву викрадення дитини пояснити не може, вважає, що на неї вплинуло її знаходження у стані алкогольного сп`яніння. Щиро розкаялася у вчиненому, запевнила про неприпустимість аналогічних дій у майбутньому.
Представник малолітньої дитини орган опіки та піклування РА ЗМР по Комунарському району, який належним чином був повідомлений судом про дату, час і місце слухання зазначеного кримінального провадження, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Судом визнано за можливе розглядати справу за відсутності вказаного вище представника малолітньої дитини.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення та визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, з`ясувавши при цьому те, що обвинувачена правильно розуміє зміст пред`явленого їй обвинувачення та не заперечувала проти визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності її позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченій порядок та наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченої та дослідженням письмових доказів, які характеризують особу обвинуваченої.
За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення і кваліфікує дії останньої за ч. 2 ст. 146 КК України як викрадення людини, вчинене щодо малолітнього.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченої, її відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, обставини.
Обвинувачена ОСОБА_4 раніше не судима, вчинила злочин середньої тяжкості, не заміжня, дітей на утриманні не має, тобто не має власної родини, тимчасово не працевлаштована, у зв`язку з чим не має стабільного джерела доходу, на диспансерному обліку в спеціальних медичних лікувальних закладах не перебуває.
Суд враховує щире каяття обвинуваченої, та визнає цю обставину, відповідно до ст. 66 КК України такою, що пом`якшує її покарання. Обставин, що обтяжують покарання винної, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченої, відношення самої обвинуваченої до скоєного, беручи до уваги наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, враховуючи тяжкість вчиненого нею злочину, виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч. 2 ст. 146 КК України, вважаючи, що таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нового злочину.
За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.
Враховуючи наявність пом`якшуючої обставини, дані про особу винної, також те, що згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання і застосовує ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку та покладенням на неї на цей строк обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , суд, враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченій до вступу вироку в законну силу не обирати.
По справі цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати, речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_10 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1