справа №613/289/18
провадження №1-кп/619/372/18
УХВАЛА

27 листопада 2018 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_4
прокурораОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисникаОСОБА_7
обвинуваченоїОСОБА_8
захисникаОСОБА_9
обвинуваченогоОСОБА_10
захисникаОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження №0000075, №0000247 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельниково Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ст.348 КК України, -
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Калуш Івано-Франківської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Синельниково Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

встановив:
У провадженні суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 за фактом вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ст.348 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000075 від 19.01.2018 та за №0000247 від 18.01.2018.

У судовому засіданні прокурор просив продовжити тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 посилаючись на ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник адвокат ОСОБА_9 не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник адвокат ОСОБА_11 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши клопотання та думку присутніх осіб, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі передбачені п.п.1-11 ч.1 ст.178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження тримання під вартою обвинувачених з наступних мотивів.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2018 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 було продовжено по 29 листопада 2018 року включно.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, та з огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, № 182).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У п.36 рішення «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.05.2010 Європейський Суд з прав людини нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява №33977/96, пункти 80-81, рішення від 26.07.2001).
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 умисного тяжкого злочину та інкримінованого ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про осіб обвинувачених, в тому числі їх судимості, вказують на обґрунтованість заявленого прокурором клопотання.

Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Суд вважає, що наявні обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , оскільки є достатньо підстав вважати, що обвинувачені з огляду на їх моральні якості можуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

До того ж, судове провадження не завершено, не допитані свідки, при цьому суд вважає, що існують ризики, які передбачені ст.177 КПК України, у зв`язку з цим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим необхідно продовжити.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 331, 392 КПК України, суд

постановив:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» по 26 січня 2019 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» по 26 січня 2019 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» по 26 січня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення щодо ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3