Справа № 467/9/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника пробації ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000513по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не одруженого, працюючого прибиральником сміттєтрубопроводів комунального підприємства ЖЕО м.Южноукраїнськ, маючого середню освіту, жителя АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2018 року в обідній час, точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_4 та особа, відомості щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0000584, знаходячись в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, вступили в злочинну змову з метою таємного викрадення майна з території домоволодіння ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи спільний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, за попередньою змовою, усвідомлюючи, що речових прав на майно вони не мають, ОСОБА_4 та особа, відомості щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0000584, підійшли до огорожі домоволодіння ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрали металеві труби загальною вагою 60 кг вартістю 5 грн. за 1 кг загальною вартістю 300 грн.

Після цього, ОСОБА_4 та особа, відомості щодо якої виділені в окреме кримінальне провадження № 0000584, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки в розмірі 300 грн.

Викладене обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

Допитаний у суді обвинувачений повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, показав, що 18 жовтня 2018 року він йшов додому з р.Буг та побачив, що за огорожею двору ОСОБА_6 зберігаються металеві труби. Тоді він пішов до ОСОБА_7 та запропонував йому викрасти труби, на що той погодився. Вони разом через хвіртку зайшли до двору потерпілої, взяли на землі біля огорожі вдвох одну трубу, а також він сам особисто взяв ще одну. Вказані труби вони здали металоприймальщикам ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . На отримані кошти придбали продукти харчування та цигарки.

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, в якій зазначила про відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого, покарання прохала призначити на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, і проти цього не заперечують учасники судового розгляду справи.

Таким чином, суд вважає доведеною провину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Відповідно до положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Отже, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно положенням частини 1 статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим, при цьому необхідно враховувати не тільки дані про особу обвинуваченого і обставини, які пом`якшують покарання і свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання, але й ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи із особливостей і обставин його вчинення.

Судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, є щире каяття.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує те, що він скоїв злочин середньої тяжкості, не одружений, задовільно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює, завдану шкоду не відшкодував, має погашену судимість та беручи до уваги досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк не становить високої небезпеки для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування спеціальних виховних заходів, які необхідні для його виправлення та вважає достатнім і доцільним для виправлення і перевиховання призначити покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого під час розгляду справи не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (роки) роки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на нього обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі: дві металеві труби довжиною близько 4 м, які передані на зберігання ОСОБА_10 , передати потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1