Унікальний номер справи 333/527/19
Номер провадження 1-кп/333/323/19
У Х В А Л А

м. Запоріжжя 8 лютого 2019 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: суддя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004125, внесеному в ЕРДР 15 грудня 2018 р., за підозрою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України;

В с т а н о в и в :

До суду надійшов обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні, яке підсудне Комунарському районному суду м. Запоріжжя.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Клопотання мотивовано тим, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні не відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КПК України. Зокрема, в обвинувальному акті викладено лише зміст підозри та правова кваліфікація. За таким обвинувальним актом особа має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки відповідно до положень ст. 277 КПК України це становить зміст повідомлення про підозру.

Клопотання захисника про повернення обвинувального акту не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Суд вважає, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені відповідає зазначеним вимогам процесуального законодавства. Вказаний висновок суду ґрунтується наступним.

Аналіз п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, на порушення якого звертає увагу захисник, свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації; формулювання обвинувачення.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 р.). При цьому Європейський суд з прав людини звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Аналізом обвинувального акту, що надійшов до суду, встановлено, що він відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України щодо його вмісту. В обвинувальному акті зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, із зазначенням обставин, які відповідно до ст. 91 ч.1 КПК України підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення викладено чітко і конкретно.

В обвинувальному акті зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність: ч.2 ст. 186 КК України, а також формулювання обвинувачення: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, його зміст носить конкретний характер щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, його правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 листопада 2016 р. у справі 5-328кс16, згідно якій під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Фактичні обставини кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладено таким чином, як їх бачить слідчий та прокурор, що відповідає положенню п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України; формулювання обвинувачення зазначено у відповідності із диспозицією ч. 2 ст. 186 КК України; наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 р., на яке міститься посилання у клопотанні захисника, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Ствердження захисника про те, що за таким обвинувальним актом особа має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки відповідно до положень ст. 277 КПК України це становить зміст повідомлення про підозру, не приймаються судом до уваги з таких підстав.

За змістом ч.1, 2, ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру ; а обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Таким чином, під час підготовки обвинувального акту до направлення його до суду особа має статус підозрюваного, про що зазначеного в обвинувальному акті; якщо обвинувальний акт передано до суду статус обвинуваченого.

З наведених підстав суд вважає за необхідне у задоволені клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту відмовити.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 13 лютого 2019 р.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-28/2017 від 23 листопада 2017 р. запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Прокурором подано письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартої, яке відповідає вимогам ст. 184 КПК України. Клопотання прокурора мотивоване тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду , вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, зокрема, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, існують ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що він може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, не має постійного місця мешкання в місті Запоріжжі, застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним та обґрунтованим.

При цьому, приймаючи до уваги положення ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави.

Оскільки в підготовчому судовому засіданні вирішені всі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.

Керуючись ст. 177-178, 183, 314-316 КПК України, суд

У х в а л и в :

У задоволені клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду на 18 лютого 2019 року о 14 год.

В судове засідання викликати: прокурора, потерпілого, захисника, обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, продовжити по 7 квітня 2019 р. включно.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1