АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/234/19 Справа № 711/9051/18 Категорія: ст. 537 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06 листопада 2018 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України до 04 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 серпня 2015 року і остаточно визначено до відбуття 04 років 01 місяць позбавлення волі. Зараховано в строк відбування покарання термін утримання під вартою з 01 лютого 2016 року по 21 листопада 2016 року.

Початок строку - 01 лютого 2016 року.

Кінець строку - 13 грудня 2019 року.

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Придніпровського районного суду м.Черкаси з клопотанням про умовно-достракове звільнення від подальшого відбування покарання, мотивуючи тим, що він уже відбув 2/3 призначеного судом покарання, за час відбування покарання характеризується з позитивної сторони, приймає активну участь в культурно-масових заходах установи, займається художньою самодіяльністю, громадські доручення виконує вчасно і якісно, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Крім того, зазначив, що він хворіє на тяжке захворювання «Гепатит С», а перебуваючи в колонії неможливо проводити якісне лікування. З перших днів перебування в Черкаській ВК № 62 і до цього часу працює на виробництві установи, за що має 02 заохочення. Вину в скоєному злочині визнав та щиро розкаявся, а тому вважає за необхідне звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06 листопада 2018 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено, з тих підстав, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України для умовно-дострокового звільнення, а також не встановлено підтверджуючих даних про те, що за станом свого здоров`я будь-яка робота йому протипоказана.

Не погоджуючись з рішенням районного суду, засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали районного суду. При цьому зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції, зокрема, вказує, що є всі підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він з перших днів відбування покарання в ЧВК-62 працює на виробництві, має 2 заохочення наданих правами начальника установи, стягнень немає, а порушення були лише під час досудового слідства в СІЗО, які на даний час погашені, сумлінно дотримується правила внутрішнього розпорядку, а також має тяжку хворобу «Гепатит-С», а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, просив звільнити умовно-достроково, вивчивши матеріали клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відмову в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

З характеристики засудженого ОСОБА_7 вбачається, що останній неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, а саме:

- 16 листопада 2000 року Смілянським районним судом Черкаської області за ст. 140 ч. 2, 46 ч. 1 КК України (за редакцією 1960 року) до 02 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна з відстрочкою на 02 роки, штраф 680 гривень 00 копійок;

- 01 жовтня 2007 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ст. 186 ч. З КК України до 05 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням з іспитовим строком 03 роки. Звільнений із залу суду;

- 06 серпня 2015 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. З, 15 ч. З - 185 ч. З, 70 ч. 1, 75 КК України до 04 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням з іспитовим строком 02 роки.

Під час утримання в СІЗО м. Черкаси з 04.02.2016 р. характеризувався негативно, допускав порушення вимог режиму утримання, за що мав 03 стягнення, накладені начальником СІЗО, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. До праці не залучався, заохочень не мав. В Черкаській виправній колонії № 62 відбуває покарання з 06.06.2016 року. За час перебування в установі характеризується посередньо. Встановлених правил поведінки та розкладу дня установи дотримується, але потребує контролю з боку персоналу установи. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускає, стягнень не має. Працевлаштований на швейному виробництві установи оператором швацького устаткування. До праці ставиться задовільно, порушень трудового розпорядку та вимог безпеки праці не допускає. За підсумками праці має 2 заохочення, надані правами начальника установи. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи, або перекладає виконання на інших засуджених. Участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає за відсутністю бажання.

30.03.2017 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання Застосування до засудженого ст. 101 КВК України у вигляді переведення до ДСР. Було відмовлено через те, що засуджений «не стає на шлях виправлення».

30.11.2017 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання Застосування до засудженого ст. 82 КК України у вигляді обмеження волі. Було відмовлено через те, що засуджений «не став на шлях виправлення».

17.10.2017 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання застосування до засудженого ст. 81 КК України. Було відмовлено через те, що засуджений «не довів своє виправлення».

Позову по справі не має. Провину в скоєному злочині визнає повністю.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до вимог п.17 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Враховуючи вищевказане, і те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вищевказаних вимог Пленуму та КК України та дійшов вірного висновку про те, що необхідно відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .

Крім того, колегія суддів крім іншого, враховує обставини наведені в характеристиці на засудженого ОСОБА_7 , а саме 17 жовтня 2017 року на засіданні адміністративної комісії розглядалось питання застосування до засудженого ст. 81 КК України, проте було відмовлено через те, що ОСОБА_7 «не довів своє виправлення».

Крім того, сумлінна поведінка і ставлення до праці враховується за весь період перебування засудженого у виправно-трудовій установі.

Доводи засудженого ОСОБА_7 , про його незадовільний стан здоров`я, окільки він є хворим на «Гепатит С», а тому є всі підстави для його умовно-дострокового звільнення, є необґрунтованими оскільки з цього приводу ОСОБА_7 не надано будь-яких доказів, а в матеріалах кримінального провадження та особової справи відсутній висновок медичної установи про те, що засуджений за станом здоров`я не може перебувати в місцях позбавлення волі, а також отримувати належного лікування.

Одночасно, слід зауважити, що існує певний порядок звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою. Подання про звільнення від відбування покарання внаслідок тяжкої хвороби надсилається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок медичної або лікарсько-трудової експертної комісії й особова справа засудженого.

У відповідності зі п.2 Постанови Пленуму ВСУ N 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, а тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 539 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 06 листопада 2018 року про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :