Справа № 206/1028/19
Провадження № 1-кс/206/256/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2019 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області про тимчасовий доступ до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю,
Слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити.
Вислухавши слідчого, дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю з огляду на таке.
Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 162 встановлено, що відомості, які можуть становити банківську таємницю відносяться до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Частиною 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Крім того, відповідно до правових позицій Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (див. серед інших §§ 38 - 42 рішення у справі Баннікова проти Росії; § 90 рішення у справі Веселов та інші проти Росії; § 49 рішення у справі Ванян проти Росії; § 134 рішення у справі Ванян проти Росії; § 36 рішення у справі Малінінос проти Литви).
Як вбачається із витягу з ЄРДР по даному кримінальному провадженню, інформація про заявника або потерпілого зазначена «повідомленння підприємства, установ, організацій та посадових осіб», що є не вірним, відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 3 розд. 4 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора від 06.04.2016 № 139, оскільки прізвище потерпілого відоме.
Також, в порушення п. 3 розділу 4 Положення, витяг з ЄРДР не містить прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво, а зазначено лише прізвища та ініціали даних осіб.
Надані слідчому судді рапорти інспектора ВПК в Дніпропетровській області ПКП ДКП НПУ старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 та скрін-шоти повідомлень з електронної скриньки не можуть взагалі підтверджувати чи спростовувати ті чи інші обставини у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п. 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі ІНФОРМАЦІЯ_5 , затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 № 747, відноситься до внутрішніх документів ІНФОРМАЦІЯ_6 . Більш того, в розумінні ст. 84 КПК України, рапорт та скрін-шот не являється доказом у справі, оскільки фактичні дані, які отримані з джерел, що не передбачені даною нормою, не можуть бути використані у доказуванні як докази.
Таким чином, слід дійти висновку, що стороною обвинувачення не було долучено жодного доказу на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: шахрайського заволодіння грошовими коштами заявника через мережу Інтернет, а саме веб ресурсу: ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1300 гривень, які вона перерахувала у якості сплати за товар на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 після чого товару остання не отримала та грошові кошти повернуті не були, не надано навіть доказів здійснення перерахунку коштів на банківську картку № НОМЕР_1 , оформлену на ОСОБА_6 , які можна отримати у потерпілих без отримання тимчасового доступу до речей та документів, а також інших обставин на які посилається слідчий у своєму клопотанні.
Слідчим не було долучено до клопотання та надано суду заяви про вчинення кримінального правопорушення, яка була зареєстрована в органах поліції відповідно до чинного законодавства.
У свою чергу КПК України містить засоби правового захисту від довільного зазіхання з боку органів влади, включаючи, крім іншого, і заборону вилучення будь-яких документів і речей, що не мають прямого відношення до справи, яка розслідується.
Слідчий суддя звертає увагу, що статтею 163 КПК України, окрім іншого, закріплено обов`язок сторони кримінального провадження довести зв`язок між кримінальним провадженням та витребовуваними документами і суттєвість значення цих документів для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відтак законодавство України встановлює чіткі правові механізми для отримання правоохоронними органами інформації з обмеженим доступом та документів.
Водночас слідчий просить надати тимчасовий доступ до речей та документів, які містять банківську таємницю за період часу з 01.01.2018 року по 18.02.2019 року, хоча згідно клопотання перерахування коштів було здійснено 23.11.2018 року.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи (а саме їх копії), за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та т.і.) свідчать про те, що клопотання є необґрунтованим та безпідставним, яке не підлягає задоволенню, адже підстави, наведені для виправдання таких заходів слідчим уважати відповідними і достатніми, не можливо. Задоволення клопотання призведе до порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахуванням встановлених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого, а в діяннях прокурора, який повинен здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, слідчий суддя вбачає невиконання своїх обов`язків відповідно до ст. 36 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 159-164, 309, 369 - 372 КПК України,
В задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області про тимчасовий доступ до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю відмовити повністю.
Ухвала слідчого судді є остаточною і відповідно до КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1