Справа № 752/2340/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/443/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 рокуКолегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джанкой, АРК, українця, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, із середньою освітою, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 06.08.1998 року Джанкойським міськрайонним судом АРК за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140 КК України (в редакції КК 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, 19.12.2001 року Джанкойським міськрайонним судом АРК за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, 11.11.2004 року Джанкойським міськрайонним судом АРК за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна, 04.08.2009 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці з конфіскацією майна, звільненого по відбуттю покарання, -

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_9 27.10.2017 року приблизно о 09:00 год. в лісосмузі поблизу ТРЦ «Магелан» в м. Києві зірвав верхівку куща дикоростучої рослини коноплі, тим самим незаконно придбав для власного вживання наркотичний засіб - канабіс, яку помістив до спідньої білизни та став незаконно зберігати при собі без мети збуту.

У подальшому переніс вказаний наркотичний засіб до вестибюлю станції метро «Теремки» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, де того ж дня об 11:00 год. був затриманий працівниками поліції, які під час огляду виявили та вилучили у обвинуваченого ОСОБА_10 зі спідньої білизни особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 12.35 г (висновок експерта №11-2/7433 від 23.11.2017 року).

Канабіс, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», є особливо небезпечним наркотичним засобом.

Тобто, ОСОБА_9 визнається винуватим за ч.2 ст.309 КК України, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту, вчиненому повторно.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду заступником прокурора м. Києва подано апеляційну скаргу, в якій він не оспорюючи вирок в частині правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, просить дослідити матеріали провадження, які характеризують особу обвинуваченого; вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного йому покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 призначити покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 3 років позбавлення волі. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що місцевий суд не надав необхідної оцінки негативним відомостям про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі і за вчинення корисливого, тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин (вирок Щорського районного суду Чернігівської області від 04.08.2009 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.307 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна). Однак, покарання, яке застосовувалось до ОСОБА_10 виявилось не достатніми і не сприяло його виправленню та перевихованню. Після звільнення з місць позбавлення волі, непрацюючий обвинувачений повторно вчинив новий умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Наполегливе прагнення ОСОБА_10 вести злочинний спосіб життя і категоричне небажання виправлятися не дають підстав для застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що ч.1 ст.75 КК передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Однак, всупереч вимогам закону незаконно призначаючи покарання обвинуваченому із застосуванням положень ст.75 КК України, районний суд не зміг навести жодних переконливих доводів щодо можливості виправлення ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно у порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому місцевий суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, обираючи ОСОБА_7 кримінальне покарання, суд першої інстанції врахував, що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, задовільно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, місцевий суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а вимоги апеляційної скарги про призначення йому більш суворого покарання, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення ОСОБА_7 занадто м`якого покарання з застосуванням положень ст.75 КК України є необґрунтованими та безпідставними.

Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги прокурора необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Головуючий:
Судді: