У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у відношенні засудженого ОСОБА_6

Учасники провадження.

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2017 року за клопотанням Міністерства юстиції України приведено у відповідність до чинного законодавства України вирок Ленінського районного суду м.Іваново РФ від 29.09.2016 р. у відношенні ОСОБА_6 .

Визначено, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачена ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Визначено засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців, без конфіскації майна.

На підставі ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_6 зараховано термін його перебування під вартою - з 26 квітня 2016 року по 29 вересня 2016 року включно із розрахунку один день перебування під вартою з два дні позбавлення волі.

Короткий зміст апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить змінити ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2017 року, визначити засудженому ОСОБА_6 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Ленінського районного суду м. Іваново РФ від 29.09.2016 р. за ст. 15, ч.2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк 9 років, без конфіскації майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 зазначила, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції привів у відповідність вирок Ленінського районного суду м.Іваново РФ від 29.09.2016 р., яким ОСОБА_6 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою у великому розмірі.

На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії ОСОБА_6 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України, але в порушення вимог ч. 4 ст. 610 КПК України визначив покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.

Вважає, що суд першої інстанції мав визначити строк покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Зазначає, що недотримання вимог ч.4 ст.610 КПК України стало підставою для відмови в задоволенні подання ФСВП Росії про передачу засудженого ОСОБА_6 для відбування покарання в Україну.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 на підтримку клопотання, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Процедура розгляду судом питання про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України вироку передбачена ст.610 КПК України.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р., яка є частиною національного законодавства на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995 року N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (надалі Конвенції), у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Ці вимоги закону дотриманні судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Іваново РФ від 29 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Апеляційною ухвалою Іванівського обласного суду РФ зазначений вирок у відношенні ОСОБА_6 залишено без змін.

ОСОБА_6 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі.

Судом першої інстанції вірно визначено, що кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ відповідає кваліфікації за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України.

Покарання ОСОБА_6 призначено з застосуванням частини 1 статті 62, частини 3 статті 66 КК РФ, що відповідає статті 69-1, частині 3 статті 68 КК України.

Санкція частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.

Санкція частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_6 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Згідно ч. 3 ст. 68 КК України, за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Таким чином, дві третини максимального строку покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, становить 6 років 8 місяців.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно визначив максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України, визначивши ОСОБА_6 покарання за ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.

Вимоги захисника про визначення ОСОБА_6 більш суворого покарання при приведенні вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, не відповідають чинному законодавству України.

Стаття 421 КПК України наголошує на недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого. В частині 5 цієї статті зазначено, що ухвала суду першої інстанції може бути скасована з метою погіршення становища особи, щодо якої вона постановлена, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Тому слід зазначити, що у даному випадку колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити апеляційні вимоги захисника ОСОБА_5 в частині призначення ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі, оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено лише захисником, який просить визначити засудженому більш суворе покарання, ніж те, яке може бути визначено при приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України. Тобто, вимоги апелянта не відповідають законодавству України.

Тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, в ухвалу суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 610 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2017 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3