Справа № 456/3770/17 Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/14/18 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження № 456/3770/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білорецьке Веселівського району Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 121 КК України,

з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2018 року ОСОБА_9 засуджена за ч.2 ст. 121 КК України на сім років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід ОСОБА_9 домашній арешт до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
ОСОБА_9 визнана винною в тому, що вона 05 жовтня 2017 року в період часу з 14.00 год. по 15.30 год., знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , під час розпивання спиртних напоїв у ході конфлікту з чоловіком ОСОБА_13 , що виник раптово на грунті особистих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла останньому один удар клинком ножа в ділянку правого стегна спереду, чим спричинила колото-різане ушкодження правого стегна з ушкодженням стегнової артерії, що згідно з висновком судово-медичної експертизи відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент його заподіяння. Внаслідок заподіяного тілесного ушкодження у ОСОБА_13 розпочалася гостра зовнішня кровотеча, в результаті чого ОСОБА_13 помер цього ж дня у квартирі АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням ст. 69 КК України. В обгрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченої, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання; висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. ОСОБА_9 визнала обставини, за яких було скоєне кримінальне правопорушення, проте повідомила, що не мала ні умислу позбавляти життя свого чоловіка ОСОБА_13 , ні заподіяти йому тілесне ушкодження. При винесенні вироку суд не звернув увагу на слова ОСОБА_9 про те, що удар в стегно був спричинений внаслідок хаотичного руху рукою після того, як п`яний ОСОБА_13 несподівано встав зі свого місця (куток у кухні) і кинувся до неї з криком і погрозами, до скоєння правопорушення не готувалася, ніж опинився в її руках випадково, зі свого місця (коло раковини, де чистила ножем рибу) не відходила, на зустріч йому не йшла, події відбулися блискавично швидко в обмеженому просторі (кухня) і учасники сварки навіть не усвідомили, що насправді відбулося, адже після отриманих ушкоджень ОСОБА_13 вернувся на місце, з якого встав, а ОСОБА_9 відвернулася від нього і продовжувала поратися біля плити. Удар відбувся, коли ОСОБА_9 розвернулась до ОСОБА_13 і хаотично виставила ніж перед собою і, будучи переляканою діями і поведінкою ОСОБА_13 , міцно затисла ніж у руці. Після того, як ОСОБА_13 зрозумів, що в руках ОСОБА_9 ніж, він повернувся на куток кухні і присів. ОСОБА_9 помітила, як він приліг, але не надала цьому значення, оскільки він був п`яний. ОСОБА_13 при цьому не казав, що йому погано, допомоги не просив, не стогнав. Калюжу крові помітила не одразу. Усвідомивши скоєне, одразу повідомила свідка ОСОБА_14 . Між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 є досить значна різниця у фізичній силі та в рості (він -1 м 89 см, вона - 1м 65 см). Про агресивну поведінку ОСОБА_13 підтвердили також свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 181 від 31.10.2017 після отримання ножового поранення ОСОБА_13 міг деякий час самостійно вчиняти певні дії. Допитаний експерт ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердив, що саме по собі тілесне ушкодження в ногу не є тяжким тілесним ушкодженням, воно є тяжким і небезпечним в момент заподіяння через пошкодження магістральних кровоносних судин, якби не була зачеплена стегнова артерія - воно би могло мати зовсім іншу кваліфікацію, удар був нанесений лише один; стікання кров`ю це чисто анатомічне явище, в медичній літературі описано, що стікання кров`ю при пошкодженні магістральних судин - до десяти хвилин, а далі без трансфузії (доливання крові), яка повинна відбуватися в стінах лікарні, неможливо обійтися, для втрати свідомості достатньо втратити 1,5 л крові. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_13 міг самостійно рухатися, кликати на допомогу, і, якби не алкогольне сп`яніння, міг би сам собі допомогти, наклавши джгут, пошкоджена артерія знаходиться на глибині не менше 4-5 см. Експерт не виключив, що при отриманні удару потерпілий міг іти назустріч, в результаті наступальних дій ОСОБА_13 довжина раневого каналу могла збільшитися, при втраті крові людина втрачає свідомість, відбувається кисневе голодування головного мозку і наступає смерть. Те, що ОСОБА_13 міг сам наткнутися на ніж, малоймовірно, але можливо. ОСОБА_9 визнає вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, оскільки будь-якого умислу на заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, від яких останній помер, у неї не було. При нанесенні хаотичного удару в стегно ОСОБА_9 не могла передбачити, що воно пошкодить артерію та спричинить гостру крововтрату, не могла передбачити смерть ОСОБА_13 від даного удару і не бажала її настання, нанесення удару відбулося ненавмисно, супроводжувалося наступальними діями з боку ОСОБА_13 . У мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначено конкретного мотиву та мети заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, не надано правової оцінки доводам обвинуваченої про хаотичність нанесення нею тілесного ушкодження, перебування у стані необхідної оборони від особи, яка висловлює погрози та має намір заподіяти тілесні ушкодження; не досліджено ту обставину, що тяжкі тілесні ушкодження були спровоковані діями потерпілого, оскільки якщо заподіяному тяжкому тілесному ушкодженню або умисному вбивству передував напад, під час створення реальної загрози заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , обвинувачена була обмежена у виборі засобів припинення злочинних посягань щодо неї.

Відповідно до ст. 540 КПК України час перебування засудженого в лікувальній установі під час відбування покарання у виді позбавлення волі зараховується у строк позбавлення волі. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.10.2017 ОСОБА_9 направлено до комунального закладу «Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня» для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи строком на 30 діб. Згідно з висновком експерта № 156 від 01.11.2017 ОСОБА_9 проходила таку експертизу. Незважаючи на те, що в експертизі зазначено, що вона амбулаторна, ОСОБА_9 перебувала в приміщенні лікарні стаціонарно два тижні: спочатку в закритій наглядовій палаті близько тижня, а потім в іншій палаті, але без нагляду. Ці питання в судовому засіданні з`ясовано не було, у зв`язку з чим питання про зарахування даного строку у строк позбавлення волі не вирішувалося.

ОСОБА_9 раніше не судима, за місцем проживання скарг на неї не надходило, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, активно сприяла розкриттю злочину, розкаялася, після вчинення правопорушення висловлювала потерпілому (брату покійного чоловіка) свої вибачення, потерпілий ОСОБА_17 також просив суд суворо ОСОБА_9 не карати, призначити їй умовну міру покарання. До обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, слід віднести активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, публічне вибачення перед потерпілим ОСОБА_17 та думку потерпілого про те, щоб її суворо не карати, виключно позитивну поведінку обвинуваченої під час досудового і судового слідства.

В ході апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник адвокат ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на викладені в ній мотиви, просять її задоволити.

Прокурор вважає винуватість обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, доведеною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. Просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
Заслухавши доповідь судді, сторону захисту та сторону обвинувачення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Такий висновок суду підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_17 , показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , протоколом огляду місця події від 06.10.2017 року та фототаблицями до нього, протоколом огляду трупа ОСОБА_13 та фототаблицями до нього, протоколом слідчого експерименту від 09.10.2017 року та диском до нього, висновком судово-психіатричного експерта № 156 від 01.11.2017, висновком експерта № 181 від 31.10.2017, висновком експерта № 1302/2017-ім від 10.10.2017, висновком експерта № 3530/2017-т від 17.10.2017, висновком експерта № 336 від 09.10.2017, висновком експерта № 1358/2017-ім від 26.10.2017, висновком експерта № 1416/2017-ім від 08.11.2017, висновком експерта № 1352/2017-ім від 08.11.2017, висновком експерта № 1356/2017-ім від 25.10.2017, висновком експерта № 1354/2017-ім від 24.11.2017, висновком експерта № 1355/2017-ім від 29.11.2017, висновком експерта № 221/2017-мк від 24.11.2017, висновком експерта № 212/2017-мк від 15.11.2017, висновком експерта № 299/2017ц від 09.11.2017, висновком експерта № 297/2017ц від 09.11.2017, висновком експерта № 300/2017ц від 09.11.2017, висновком експерта № 4/1899 від 13.11.2017, поясненнями експерта ОСОБА_20 на підтримку висновку № 181 від 31.10.2017,
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 121 КК України.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, відсутність в обвинуваченої умислу на заподіяння тілесних ушкоджень та наявність в її діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судом першої інстанції, на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів, достовірно встановлено, що ОСОБА_9 з метою заподіяння тілесних ушкоджень умисно нанесла один удар клинком ножа в ділянку правого стегна спереду потерпілого ОСОБА_13 , спричинивши колото-різане ушкодження правого стегна з ушкодженням стегнової артерії, тобто заподіяла умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .
Кримінально протиправні дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України й неправильного застосування кримінального закону щодо кваліфікації дій обвинуваченої допущено не було.
Колегія суддів погоджується з наведеним у вироку висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для перекваліфікації діяння ОСОБА_9 з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України.
Умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) є злочином із матеріальним складом та змішаною формою вини.
Зазначене діяння спричиняє два різні похідні наслідки: первинний тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з вторинним (віддаленним) наслідком смертю потерпілої особи. При цьому суб`єктивна сторона злочину виражається у формі умислу (прямому чи непрямому) щодо заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та у формі необережності щодо наслідку, який настав у результаті цього, - смерті потерпілої особи.
Відмінність між умисним тяжким тілесним ушкодженням, що спричинило смерть потерпілого, та вбивства через необережність полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.
Так, ОСОБА_9 , тримаючи в руці ніж, умисно нанесла один удар клинком ножа в ділянку правого стегна спереду потерпілого ОСОБА_13 .
Такий висновок ґрунтується, зокрема, на даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 (а.к.п.128-129) та пояснень судово-медичного експерта ОСОБА_20 в суді першої інстанції про те, що у потерпілого виявлено одне тілесне ушкодження проникаюче поранення в стегно від одного удару. Малоймовірно, що потерпілий міг наткнутись на ніж. Тому людина мусила твердо тримати ніж і мусили бути активні дії. Глибина раневого каналу не менше 4 см свідчить про те, що людина твердо тримала ніж, а при натиканні на ніж не було б такої глибини.
Про наявність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень свідчить і той факт, що обвинувачена після нанесення ножового удару, помітивши гостру зовнішню кровотечу в потерпілого ОСОБА_13 , повідомила про це свідка ОСОБА_14 , проте медичної допомоги потерпілому не надала. Крім того відмовилася відчинити двері медичним працівникам, яких викликав ОСОБА_14 , повідомивши їм та працівникам поліції, що ножового поранення нікому не завдано і допомога нікому не потрібна.
Отже, діючи таким чином ОСОБА_9 усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачала, що внаслідок такої її поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого. Разом з тим, наносячи потерпілому удар ножем в стегно, ОСОБА_9 діяла з невизначеним умислом, а тому повинна нести відповідальність за фактичними наслідками, які настали, - умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження. Що стосується смерті потерпілого, то тут має місце вина у формі необережності, оскільки ОСОБА_9 не передбачала настання таких наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити.
Доводи апелянта про те, що у мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначено конкретного мотиву та мети заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, не надано правової оцінки доводам обвинуваченої про хаотичність нанесення нею тілесного ушкодження, перебування у стані необхідної оборони від особи, яка висловлює погрози та має намір заподіяти тілесні ушкодження, не досліджено ту обставину, що тяжкі тілесні ушкодження були спровоковані діями потерпілого, є безпідставними. Суд першої інстанції в мотивувальні частині вироку навів мотив вчинення злочину конфлікт, що раптово виник на грунті неприязних відносин, мету спричинення тілесного ушкодження; надано оцінку діям обвинуваченої і її дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України. При цьому була врахована поведінка обвинуваченої та потерпілого, що передували злочину, та їхні стосунки.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необгрунтованою.
Разом з тим при призначенні ОСОБА_9 покарання судом не в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 65, 67 КК України.
У вироку суду зазначено, що при призначенні ОСОБА_9 покарання суд враховує характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушенням наслідків, те, що обвинувачена вину у вчиненні правопорушення визнала частково, розкаялася, раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває,

обставини, які пом`якшують покарання, - активно сприяла розкриттю злочину; обставини, які обтяжують покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, й те що після вчинення правопорушення висловлювала потерпілому свої вибачення.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом суду і може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 частково визнала свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягалась, з боку потерпілої особи мала місце віктимна поведінка, й ці обставини апеляційний суд визнає такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.
З урахуванням зазначених обставин, а також особи ОСОБА_9 , яка на даний час працює, за місцем роботи зарекомендувала себе позитивно й таким чином проявила свою готовність стати на шлях виправлення, раніше не судима, колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.
Доводи апеляційної скарги про необхідність зарахування у строк покарання строк перебування ОСОБА_9 в комунальному закладі «Львівська обласна державна клінічна психіатрична лікарня» не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №156 від 01.11.2017 експертиза проводилася амбулаторно.
У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 задоволити частково.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4