АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/69/19 Справа № 710/1469/18 Категорія: ст. ст. 172, 173 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме мобільний телефон «MEIZU» з сім-картою ОСОБА_9 , -

в с т а н о в и л а :

Слідчий СВ Шполянського ВП Смілянського ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_10 за погодженням начальника Шполянського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_11 28.12.2018 р. звернулася до Шполянського районного суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000563 від 08.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Клопотання мотивує тим, що 08.11.2018 до Шполянського ВП надійшло повідомлення від чергового Шполянської ЦРЛ про те, що в приймальне відділення доставлений з тілесними ушкодженнями поступив ОСОБА_12 . 08.11.2018 р.

СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області було розпочато кримінальне провадження за № 0000563 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. 26.12.2018 р. під час проведення санкціонованого обшуку згідно з ухвалою Шполянського районного суду від 03.12.2018 року за адресою: пров. Забережний, 40 в м. Шпола Черкаської області в одній з кімнат будинку на столі було вилучено мобільний телефон «MEIZU» золотистого кольору з сім-картою ОСОБА_9 . Вказаний телефон було поміщеного до пакету спеціального зразка № 0057066 та вилучено до Шполянського ВП Смілянського ВП ГУ НП в Черкаській області.

Постановою слідчого від 26.12.2018 мобільний телефон «MEIZU» золотистого кольору з сім-картою ОСОБА_9 , який було поміщеного до пакету спеціального зразка № 0057066, на підставі ст. 98 КПК України було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Вказаний телефон, на думку органу досудового розслідування, слугував засобом зв`язку підозрюваного ОСОБА_9 , тому є необхідність в збереженні речових доказів.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження слідів вчинення кримінального правопорушення та забезпечення ефективного розслідування кримінального провадження, притягнення винних у вчиненні кримінального правопорушення, що сталось 08.11.2018 в м. Шпола, провул. Забережний, 40 Черкаської області, слідчий вважає, що необхідно накласти арешт на вказаний телефон.

Ухвалою слідчого судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме мобільний телефон «MEIZU» золотистого кольору з сім-картою ОСОБА_9 , який було поміщеного до пакету спеціального зразка № 0057066, що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Шполянського ВП Смілянського ВП ГУ НП в Черкаській області та належить ОСОБА_9 .

Ухвала мотивована тим, що вказаний мобільний телефон відповідає вимогам ст. 98 КПК України й може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також вказано, що таке обмеження права власності буде співмірним і відповідатиме цілям кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 29.12.2018 по справі № 710/1469/18 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно й повернути його власнику.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала слідчого судді є необ`єктивною, необґрунтованою й постановлена з грубим порушенням процесуального законодавства, що полягає у невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження; неправильним застосуванням передбачених законом підстав для арешту майна; не повідомлення власника майна про розгляд справи; невідповідність накладення арешту на майно з тим майном, яке було вилучено.

Вбачає, що, як ухвала про надання дозволу на обшук, так і ухвала про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, постановлена слідчим суддею ОСОБА_1 з порушенням закону, оскільки при розгляді клопотання про надання дозволу на обшук та про накладення арешту на тимчасово вилучене майно не брали участь представники обвинувачення, тобто до зали засідання не з`явилися ні прокурор, ні слідчий для підтримання подання на обшук та подання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Указує, що під час розгляду слідчими суддями клопотань про проведення обшуку потрібно перевірити, чи містить вказане клопотання відомості про конкретні речі. А в разі задоволення клопотань, що містять такі відомості, в ухвалах необхідно зазначати конкретні речі, документи.

Слід враховувати, що чітке визначення речей, для виявлення яких надається дозвіл на обшук, має істотне значення для забезпечення гарантій при проведенні обшуку. Так, відповідно до частини 7 статті 236 КПК вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, вважаються тимчасово вилученим майном.

Однак, апелянт зазначає, що суддя Шполянського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 ухвалою від 08 грудня 2018 року протиправно задовольнила клопотання слідчого СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_10 про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , оскільки ні слідчий, ні прокурор на розгляд клопотання не з`явилися і не довели необхідність проведення обшуку. Аналогічно ні слідчий, ні прокурор не з`явилися на розгляд клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Із наведеного можна дійти висновку, що ухвала слідчого судді має містити посилання на конкретні матеріали кримінального провадження, дослідження яких дало слідчому судді підстави для надання дозволу на обшук та накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Апелянт ОСОБА_9 та його захисники в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор просив відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 170 КПК України в реакції, яка діє з 29 лютого 2016 року, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Колегія суддів вбачає, що слідчий суддя місцевого суду, задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, указаних вимог дотримався. Відповідно до постанови слідчого від 26 грудня 2018 року вказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом (а.с. 26), й колегія суддів погоджується з тим, що цей предмет може мати інформацію, яка може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

Доводи апелянта та його захисників щодо незаконності постановлення слідчим суддею ухвали про обшук, в ході реалізації якої був вилучений вказаний вище мобільний телефон, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не стосуються предмета апеляційного оскарження, яким є ухвала слідчого судді про арешт казаного майна.

Доводи апелянта про незаконність ухвали про арешт майна, оскільки при його розгляді були відсутні слідчий і прокурор, колегія суддів також відхиляє, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.

Доводи апелянта про те, що він не був повідомлений слідчим суддею про розгляд клопотання про арешт його тимчасово вилученого майна, колегія суддів бере до уваги, оскільки в матеріалах справа немає жодного документу, яким би підтверджувався факт такого виклику. Хоча такий належний виклик в силу положень ч. 2 ст. 172 КПК України є обов`язковим, незважаючи на те, що неявка такої особи не перешкоджає розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Однак, враховуючи, що в суді апеляційної інстанції власник майна брав участь разом зі своїми захисниками, його позиція була детально досліджена судом, колегія суддів не вбачає доцільним скасовувати законне і обґрунтоване по суті рішення слідчого судді лише з формальним міркувань з подальшим постановленням колегією суддів нової ухвали такого ж змісту.

У зв`язку з цим, колегія суддів вбачає, що за наявних обставин справи арешт на тимчасово вилучений мобільний телефон «MEIZU» золотистого кольору з сім-картою ОСОБА_9 є виправданим тимчасовим обмеженням права його володільця на володіння, користування і розпорядження ним.

Тому, керуючись ст. ст. 167, 170, 171, 172, 173 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2018 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме мобільний телефон «MEIZU» з сім-картою ОСОБА_9 , залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :