Дата документу 30.01.2019 Справа № 317/2001/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2001/16-к Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/252/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ст.78 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника органу пробації ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року, якою задоволено подання Запорізького РС Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року ОСОБА_8 був засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
27 червня 2018 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання Запорізького РС Запорізького МРВ з питань пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням у відношенні ОСОБА_8 та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року.
Подання Запорізького РС Запорізького МРВ з питань пробації обґрунтовано тим, що за час перебування ОСОБА_8 на обліку, до нього тричі було застосовано застереження у вигляді письмового попередження за неявку без поважних причин на реєстрацію 7 листопада 2016 року, 5 грудня 2016 року, 18 грудня 2017 року, 2 січня 2018 року, 15 січня 2018 року, 5 лютого 2018 року та 18 червня 2018 року.
Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_8 сім разів не прибув на реєстрацію без поважних причин, за що до нього тричі було застосовано застереження у вигляді письмового попередження, прийшов до висновку, що поведінка засудженого свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим подання Запорізького РС Запорізького МРВ з питань пробації підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні подання Запорізького РС Запорізького МРВ з питань пробації.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в період листопада-грудня 2016 року він мав матеріальні труднощі, у зв`язку з чим він не мав грошей на проїзд до органу пробації, в період з грудня 2017 року по лютий 2018 року він пропустив дні явки на реєстрацію, оскільки неофіційно працював вахтовим методом.
Разом з тим звертає увагу, що він все одно з`являвся на реєстрацію, хоча і з запізненням, постійно попереджував по телефону інспектора про неможливість свого прибуття.
18 червня 2018 року він не прийшов на реєстрацію у зв`язку з роботою на станції технічного обслуговування і необхідністю слідкувати за нею, проте він намагався попередити інспектора по телефону, який дозволив йому прийти в наступний раз, натомість, на вимогу інспектора він підписав складене останнім пояснення про те, що він нібито переплутав дні своєї явки.
Просить взяти до уваги, що у всі інші дні протягом останніх двох з половиною років, включаючи 3 вересня 2018 року, він не мав відхилень від графіку реєстрації та сумлінно дотримувався своїх обов`язків.
Вказує, що він є єдиним годувальником своєю родини, в період іспитового строку офіційно працевлаштувався слюсарем з ремонту автомобілів, а після звільнення залишився працювати на тому ж підприємстві за договором підряду, не вчиняв адміністративних чи кримінальних правопорушень, має позитивну характеристику з місця проживання.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції є передчасним і таким, що зроблений без повного дослідження обставин його життя, до того ж, після 25 червня 20148 року він постійно з`являється на реєстрацію без порушень, і не має наміру в подальшому порушувати покладені на нього обов`язки, що свідчить про бажання виправитись та виправдати довіру.

В судовому засіданні апеляційного суду 26 листопада 2018 року засуджений ОСОБА_8 заявив клопотання про відкладення розгляду його апеляційної скарги, оскільки в це судове засідання не з`явився його захисник.
За клопотанням засудженого розгляд провадження було відкладено до 30 січня 2019 року о 10.45 годині, про що його було повідомлено безпосередньо в судовому засіданні 26 листопада 2018 року.
До судового засідання апеляційного суду 30 січня 2019 року засуджений ОСОБА_8 не з`явився, із заявами про відкладення розгляду справи на адресу суду не звернувся, жодних причин неявки суду не повідомив.
Секретарем судового засідання було зателефоновано засудженому ОСОБА_8 з метою з`ясування причини його неявки. Він підтвердив, що про час та місце розгляду його апеляційної скарги він обізнаний, але поважної причини неявки не повідомив.
З огляду на наведене, враховуючи думку прокурора, з урахуванням положень ст. 405 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що неявка засудженого ОСОБА_8 до судового засідання апеляційного суду не є перешкодою для розгляду його апеляційної скарги по суті.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що засуджений умисно ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків, жодних документальних підтверджень, або ж інших об`єктивних причин для неявки до органу пробації не надав, і після постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, він продовжив ухилятись від явки на реєстрацію.

Представник органу пробації в судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що 16 жовтня 2018 року засуджений з`явився на реєстрацію в останній раз, після чого 5 листопада 2018 року, 19 листопада 2018 року, 3 грудня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 8 січня 2019 року та 21 січня 2019 року на реєстрацію не з`явився, його неодноразово намагались повідомити по телефону, але він не відповідає на дзвінки, на повістки жодним чином не реагує, до того ж, вона особисто їздила до нього в село, але його не зустріла, а проживаючі з ним поряд особи повідомили, що він рідко там з`являється.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та пояснення представника органу пробації, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши надані йому матеріали, перевірив підстави для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженому ОСОБА_8 і зробив обґрунтований висновок про необхідність направлення останнього в місця позбавлення волі для відбування призначеного покарання.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 КВК України, у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 166 КВК України, письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

Відтак, для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням необхідно встановити умисел засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, і лише після застосування до нього письмово попередження.
Як вбачається з матеріалів провадження, на виконання вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, Запорізьким РС Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації у відношенні ОСОБА_8 було заведено особову справу № 89/2016.
Засудженому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання з випробуванням, роз`ясненні обов`язки, які покладені на нього судом згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, які він повинен виконувати, роз`яснені правові наслідки передбачені ст. 166 КВК України та ст. 78 КК України за невиконання покладених на нього судом обов`язків або за їх ухилення, а також відповідальність за вчинення ним кримінальних та адміністративних правопорушень під час іспитового строку, що підтверджується підпискою (особова справа, а.с. 16).
Також постановою від 8 серпня 2016 року засудженому було встановлено дні явки на реєстрацію до органу пробації (особова справа, а.с. 18).
За час перебування засудженого на обліку, до нього тричі було застосовано застереження у вигляді письмового попередження за неявку без поважної причини на реєстрацію 7 листопада 2016 року, 5 грудня 2016 року, 18 грудня 2017 року, 2 січня 2018 року, 15 січня 2018 року, 5 лютого 2018 року, 18 червня 2018 року (особова справа, а.с. 40, 107, 127).
Доводи засудженого про поважність причин пропуску явок на реєстрацію, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на наступне.
З пояснень засудженого ОСОБА_8 вбачається, що 7 листопада 2016 року та 5 грудня 2016 року він не з`явився на реєстрацію та не відповідав на виклики у зв`язку з небажанням виконувати покладені на нього судом обов`язки, 18 грудня 2017 року, 2 січня 2018 року, 15 січня 2018 року та 5 лютого 2018 року ОСОБА_8 не з`явився на реєстрацію у зв`язку з відсутністю коштів на дорогу, спаленням свого взуття та хворобою, але до лікарні він не звертався, 18 червня 2018 року не з`явився на реєстрацію через те, що переплутав дні явки (особова справа, а.с. 39, 99, 105, 106, 126).
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо поважності причин неявок на реєстрацію, то вони спростовуються наявними в матеріалах провадження поясненнями самого засудженого, і документальних підтверджень поважності пропуску явки до органу пробації засуджений не надав.
Також колегія суддів враховує пояснення представника органу пробації про те, що ОСОБА_8 вже після постановлення оскаржуваного рішення, не будучи звільненим від обов`язку продовжити з`являтися на реєстрацію, останній раз з`явився на реєстрацію 16 жовтня 2018 року, після чого 6 разів не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідає, на повістки не реагує, за місцем проживання тривалий час не перебуває.

Скасовуючи звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що засуджений своїми діями ухиляється від відбування призначеного судом покарання, 7 разів порушив покладений на нього обов`язок з`являтися на реєстрацію до органу пробації без поважних причин, оскільки документального підтвердження надати не зміг, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим необхідно направити засудженого для відбуття покарання, призначеного вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року.
Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2018 року, якою задоволено подання Запорізького РС Запорізького МРВ з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, відносно ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4