КИЇСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000105, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця с. Розкопанці, Богуславського району, Київської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Богуславського районного суду Київської області від 17.12.2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Цивільні позови прокурора у кримінальному провадженні задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь Богуславської центральної районної лікарні 159 гривень 59 копійок.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» 8035 гривень 31 копійку.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 100000 гривень в рахунок заподіяної моральної шкоди.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про процесуальні витрати.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та середньої тяжкості тілесне ушкодження, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.

24.03.2016 року, близько 04 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 "д" Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР України), згідно з яким водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та під час руху вулицею Миколаївською, поблизу будинку №104/1, в місті Богуславі Київської області, в напрямку центру міста Богуслав, в порушення вимог п. 2.3 "б" ПДР України, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну та п. 2.3 "д" ПДР України, згідно з яким водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та, порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля на праве по напрямку руху узбіччя та зіткнення із електроопорою.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-21011» ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події, а пасажир цього ж транспортного засобу ОСОБА_9 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 30 від 02.04.2016, смерть ОСОБА_8 наступила від відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа з забоєм головного мозку.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 27 від 10.06.2016, при проведенні експертизи у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження: закритий, уламковий, внутрішньо суглобовий перелом ДЕМ правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків; перелом верхівки латеральної та медіальної кісточок лівого гомілковостопного суглобу зі зміщенням уламків; пошкодження дистального міжгомілкового синдесмозу лівої гомілки, які викликали розлад здоров`я більше 21-го дня і відносяться до ушкоджень середньої тяжкості.
Грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 "б", 2.3 "д", 12.1 ПДР України, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо - транспортної пригоди та настанням наслідків у виді смерті потерпілого ОСОБА_8 , а також спричинення потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Богуславського районного суду Київської області від 17.12.2018 частково змінити, пом`якшити призначене покарання та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначав, що ознайомившись зі змістом вироку, він дійшов висновку, що погоджується із викладеними у ньому фактичними обставинами справи, повністю визнає винуватість у кримінальному правопорушенні та шкодує про невизнання ним винуватості у суді першої інстанції.
Крім того, зазначав, що 27.12.2018 він вибачився перед потерпілою, та частково, у сумі 50 000 грн, відшкодував заподіяну моральну шкоду, і має намір відшкодувати призначену вироком суду повну суму заподіяної моральної шкоди. Посилається на письмову заяву потерпілої ОСОБА_7 , яка просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
У судове засідання по розгляду апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які повідомлені належним чином про день та час розгляду апеляційної скарги, повторно не з`явилися, а тому, у відповідності до ч. 4 ст. 401 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне провести апеляційний розгляд у їх відсутності.

Крім того, від захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , та потерпілої ОСОБА_7 надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційній скарзі обвинуваченого, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурора ОСОБА_5 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, повторно дослідивши у порядку ст. 404 КПК України дані, які характеризують особу обвинуваченого, у тому числі надану у судовому засіданні довідку від 14.03.2019 №152к, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 та спричинило потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесне ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

Оскільки під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений не оспорював фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, визнав винуватість та щиро розкаявся у вчиненому злочині, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не убачає підстав для перегляду вироку суду першої інстанції у цій частині.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правову кваліфікацію дій, вчинених останнім за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Згідно пункту 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.
Відповідно до пункту 1, пункту 4 частини 1 статті 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Як обставину, що обтяжує покарання, суд першої інстанції визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання, судом першої інстанції встановлено не було.

Правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, і обґрунтовано призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, із позбавленням права керувати транспортним засобом на певний строк.
У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 р.), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідно втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про наявність підстав для пом`якшення призначеного йому основного покарання.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений визнав винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, визнав факт порушення ним вимог 2.3 "б", 2.3 "д" та 12.1 Правил, та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, надав критичну оцінку своєї протиправної поведінки, визнав провину та виявив жаль з приводу вчиненого, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне врахувати щире каяття ОСОБА_6 як обставину, що пом`якшує покарання.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження колегією суддів досліджено довідку директора ПрАТ "Миронівська птахофабрика" №152к від 14.03.2019, згідно даних якої, ОСОБА_6 з 16.01.2019 працює на посаді підсобного робітника цеху первинної обробки.
Крім того, як убачається із даних наявної у матеріалах справи розписки та заяви потерпілої ОСОБА_7 від 26.12.2018, обвинувачений ОСОБА_6 частково відшкодував завдану їй моральну шкоду у сумі 50 000 гривень, вибачився та зобов`язався відшкодувати решту заподіяної моральної шкоди. У заяві потерпіла ОСОБА_7 просить призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане із позбавленням волі /том 2, а.с.к.п. 251-252/.
Наявність вищенаведених обставин, у їх сукупності із даними про особу обвинуваченого та встановленою колегією суддів обставиною, яка пом`якшує покарання щирим каяттям, дають підстави для висновку про можливість пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення класифікується як тяжкий злочин.

ОСОБА_6 не одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , 2001 року народження, та ОСОБА_12 , 2010 року народження, працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Колегія суддів враховує обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого, який у судовому засіданні під час апеляційного розгляду виявив жаль з приводу вчиненого діяння, та надав критичну оцінку вчиненому ним злочину.

Обвинувачений у добровільному порядку частково відшкодував потерпілій ОСОБА_7 заподіяну моральну шкоду у розмірі 50 000 грн, вибачився перед потерпілою.

Обставиною, що обтяжує покарання, колегією суддів визнається вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Ураховуючи викладене, виходячи з принципу співмірності та індивідуалізації покарання, враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка просила призначити ОСОБА_6 покарання, не пов`язане із позбавленням волі, колегія суддів вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання до мінімальних меж, визначених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортним засобом на певний строк.

При призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, суд апеляційної інстанції враховує наслідки вчиненого ОСОБА_6 злочину, а саме смерть потерпілого та заподіяння іншому потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали розлад здоров`я більше 21-го дня, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до злочину.
Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

З урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, незворотності тяжких наслідків злочину - смерті потерпілого, які настали через порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, та заподіяння іншому потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної небезпеки, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст. 75 КК України, оскільки по справі не встановлено обставин, що можуть вказувати на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Богуславського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

У решті вирок Богуславського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3