У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" грудня 2018 р. Справа153/699/18

Провадження1-кп/153/110/18-к

у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000105 про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Ямпільському районному суді Вінницької області на стадії підготовчого провадження перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
03 грудня 2018 року за вхід.№8464 та №8465 прокурором було подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинене групою осіб. Наразі продовжують існувати ризики, зазначені у рішеннях суду про застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження, а саме ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України: обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_4 ніде не працює, не має постійного джерела доходів, намагався переховуватися від органів досудового розслідування, залишивши одразу ж після вчинення злочину місце події та був затриманий на шляху до села Русава Ямпільського району Вінницької області. Також, ОСОБА_4 був раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів та злочинів проти життя та здоров`я особи. Востаннє за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, судимість не знято та не погашено, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив протиправну діяльність, внаслідок чого обвинувачується у вчиненні нового умисного тяжкого злочину. Обвинувачений ОСОБА_5 намагався переховуватися від органів досудового розслідування, залишивши одразу ж після вчинення злочину місце події та був затриманий на шляху до села Русава Ямпільського району Вінницької області, що може свідчити про його намагання уникнути правосуддя з огляду на суворість покарання. Ухвалою суду від 20.06.2018 ОСОБА_5 звільнено від покарання призначеного за вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 31.10.2016 у зв`язку зі спливом іспитового строку. Разом з цим, за змістом ст.177 КПК України однією із складових мети застосування запобіжного заходу є запобігання спробі вчинити особою іншого кримінального правопорушення. Обставини даного кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_5 у період відбуття покарання з іспитовим строком за вироком суду від 31.10.2016, хоча й на даний час звільнений від нього, фактично продовжив злочинну діяльність, оскільки обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, який мав місце 03.04.2018, тобто вчинений у період встановленого попереднім вироком суду іспитового строку. Строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді тримання під вартою закінчується 10 грудня 2018 року, у зв`язку зі чим виникла необхідність у вирішенні питання про його продовження. Застосування таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання чи домашній арешт не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор клопотання підтримав та просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строком на 60 діб.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник ОСОБА_6 заперечує проти задоволення клопотання прокурора. Вказала, що все ґрунтується на припущеннях, не наявна обґрунтована підозра. Просить суд врахувати те, що ОСОБА_4 є єдиним утриманцем своєї сім`ї. І такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт належним чином забезпечить обов`язки її підзахисного.
Захисник ОСОБА_7 заперечує проти задоволення заявленого клопотання прокурора. Вказала, що з часу затримання обвинуваченого ОСОБА_5 ризики взагалі не змінилися і відпали. Оскільки питання щодо впливу на свідків не має, так як всі свідки допитані. Відсутній і ризик впливу на потерпілу, яка взагалі не з`являється у судове засідання, і тому п.1 і п.5 ст.177 КПК України взагалі спростовується. Просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши думку прокурора про необхідність задоволення клопотання, захисників, обвинувачених, дослідивши надані матеріали, суд приходить до наступного:

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, а також запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено на 60 днів до 10 грудня 2018 року.

По кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000105 про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції, тому судове провадження на даний час не завершене, і не може бути завершеним до спливу строку тримання під вартою обвинувачених.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статі 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
У своїх рішення ЄСПЛ звертає увагу на те, що тяжкість злочину, в якому підозрюється (обвинувачується) особа та ризики його ухилення від слідства та суду є єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Окрім того, ЄСПЛ звертає увагу на те, що існує презумпція на користь звільнення з під варти, доводи за та проти такого звільнення не повинні бути загальними та абстрактними ( Рішення «Smirnova проти Росії» заява №№46133/99 та 48183/99, рішення від 24/07/2003).
ЄСПЛ вказує, що національні органи мають досліджувати можливість застосування альтернативних запобіжних заходів. Однак, у той же час має бути вмотивований відступ від поваги до особистості.
Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення «Jecius проти Литви» заява №34578/97 рішення від 31/07/2000).
Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який не зважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.
Ризик втечі не має бути встановлений тільки за можливості суворого вироку. Ризик втечі має оцінюватися разом із факторами, які вказують на характер особи, її моральність, місце проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та ін..
Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (Рішення «Selcuk проти Туреччини» №21768/02 рішення від 10/01/2006).
Безперервне тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка має переважне значення порівняного із вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У практиці ЄСПЛ сформульовано чотири базових причини для відмови у звільнені особи з під варти: 1. ризик того, що обвинувачений не з`явиться у судове засідання; 2. ризик того, що обвинувачений вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; 3. скоїть інші правопорушення; 4. стане причиною порушення громадського порядку.
Судом враховується наявність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Відповідно до ст.12 КК України вказаний злочин віднесено до категорії тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років.

Окрім того, у судовому засідання встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 намагалися переховуватися від органів досудового розслідування, залишивши одразу ж після вчинення злочину місце події (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), так як на спростування даної обставини протилежного не зазначено, і ніхто даний факт у судовому засіданні не оспорював.
Суд не бере до уваги посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були раніше судимі за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість не знято та не погашено. Оскільки на підтвердження даних посилань прокурором не надано жодного доказу, а у відповідності зі ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин покладається на прокурора.
На даний час заявлені ризики та обставини, які приймались до уваги при обранні та продовженні відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 даного виду запобіжного заходу не змінилися, не зменшилися та продовжують мати місце, хоча значно зменшилися з часу затримання обвинувачених. Оскільки посилання сторони захисту на те, що свідки вже допитані у попередньому судовому засіданні при розгляді справи судом, і обвинувачені не можуть впливати на свідків, не може братися судом до уваги, так як згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них
Статтею 194 КПК України визначено підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам.
Суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винними в інкримінованому правопорушенні. Суд, враховує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються в скоєнні злочину, за яке передбачено покарання в виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Вказане свідчить, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи на волі зможуть залишити місце проживання, оскільки були спроби залишити місто Ямпіль, в якому вино проживають одразу після можливого вчинення ними злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілу чи свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються, як вже було зазначено, у вчинені тяжкого злочину.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, так як, доцільним є продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах 60 днів.
Приймаючи таке рішення, суд враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції». На думку суду, суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад, спрямованих на захист найвищих цінностей в України, а саме громадського порядку та громадської безпеки.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 369-372 КПК України, Конституцією України, Конвенцією про захист прав і основоположних свобод, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився 1992 року у вересні місяці 16 числа у місті Ямпіль Вінницької області, на 60 днів по 31 січня 2019 року включно.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у листопаді місяці 04 числа у місті Ямпіль Вінницької області, на 60 днів по 31 січня 2019 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через суд, який ухвалив судове рішення протягом семи днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1