ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1398/19 Справа № 210/615/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року про відмову у задоволенні подання ДУ Криворізька виправна колонія (№ 80) в Дніпропетровській області про умовно - дострокове звільнення

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року залишено без задоволення подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції зазначив, що переважний строк відбування покарання поведінка засудженого була негативною, засуджений не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення, до роботи в 2018 році не залучався, ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, перерахований строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року за №842-УІІІ, який становить з 02 вересня 2014 року по 21 квітня 2015 року, строк, який залишився до відбуття, який становить більше двох років, тому така пасивна поведінка засудженого не є позитивним прикладом та не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необгрунтованою та суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він виправився, працює, має заохочення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання, призначене вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року, за яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року залишено без змін.

Крім того, ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2016 року ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 02 вересня 2014 року по 24 квітня 2015 року включно відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 02 вересня 2014 року, кінець строку 13 липня 2021 року.

Відповідно до наданого адміністрацією установи подання ОСОБА_7 за час відбуття покарання з 05 вересня 2014 року в КУВП №3 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, за час відбуття покарання з 20 вересня 2014 року в ДУВП №4 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, за час відбуття покарання з 08 листопада 2014 року в УВП №30 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, за час відбуття покарання з 18 травня 2015 року в КВП №80 характеризувався негативно, мав 1 стягнення, заохочень не мав, за час відбуття покарання з 19 травня 2016 року в РВП №73 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, за час відбуття покарання з 14 червня 2016 року по теперішній час в КВП №80 мав 5 стягнень, на теперішній час характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, був заохочений 4 рази.
Також відповідно до матеріалів справи ОСОБА_7 14 липня 2016 року відмовився від переведення до ДСР у звязку з сімейними обставинами, а 26 жовтня 2017 року відмовився від заміни покарання більш м`яким також у звязку з сімейними обставинами.
Судом першої інстанції враховано, що переважний строк відбування покарання поведінка засудженого була негативною, засуджений не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення, до роботи в 2018 році не залучався, ОСОБА_7 засуджений за тяжкий злочин, перерахований строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року за №842-УІІІ, строк, який залишився до відбуття становить більше 2 років, тому така пасивна поведінка засудженого не є позитивним прикладом та не свідчить про те, що засуджений довів своє виправлення
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін, до того ж до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року, якою залишено без задоволення подання начальника ДУ Криворізька виправна колонія (№ 80) в Дніпропетровській області про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4