Справа №:755/5122/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 11 травня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000104 від 22 лютого 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :
адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 11 травня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000104 від 22 лютого 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 11 травня 2017 року винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Зазначену постанову особа, яка подала скаргу вважає протиправною, оскільки слідчим не було проведено усіх необхідних слідчих дій для виконання завдань кримінального провадження та просить її скасувати.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Крім того, ОСОБА_4 зазначила що жодних заяв про відмову у визнанні потерпілою, у період перебування в медичному закладі вона не надавала, крім того шкода завдана дорожньо-транспортною пригодою їй не була відшкодована винуватцем пригоди.

Прокурор Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги з тих підстав, що на момент закриття кримінального провадження слідчим суддею було відмовлено у задоволенні клопотання про надання тимчасового доступу до медичної документації. Крім того, наявні у органів досудового розслідування дані не достатні для встановлення тяжкості тілесних ушкоджень завданих ОСОБА_4 під час дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із чим експерти утримались від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів. Із зазначених підстав просила відмовити у задоволенні скарги.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази та матеріали закритого кримінального провадження, заслухавши ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_5 , слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно постанови слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 11 травня 2017 року кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Також, таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Як зазначено в ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» заява № 4494/07 від 7 листопада 2013 року у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України передбачена відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Як роз`яснено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286 - 288, 415 КК (2341-14), слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано; чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно небезпечними наслідками.
Відповідно до абз. 1 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України треба мати на увазі, що відповідальність за статтями 286, 415 КК (2341-14) настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо).
Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України відповідальність за статтями 286 - 288, 415 КК (2341-14) настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель. Якщо ж, порушуючи відповідні правила й усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, винний передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав або свідомо припускав їх настання, ці дії необхідно кваліфікувати за статтями КК, в яких встановлено відповідальність за умисні злочини проти життя та здоров`я особи.
В матеріалах кримінального провадження №0000104 від 22 лютого 2017 року є заява ОСОБА_4 від 24 лютого 2017 року, посвідчена приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 , з якої вбачається, що оскільки ОСОБА_8 було повністю відшкодовано завдану шкоду, тому будь-яких претензій майнового та немайнового характеру до останнього, стосовно дорожньо-транспортної пригоди від 21 лютого 2017 року вона не має та в подальшому також не матиме і заявляти не буде. Крім цього, визнавати себе потерпілою по даних обставинах вона не буде. Також згідно заяви від 24 лютого 2017 року ОСОБА_4 відмовляється від визнання її потерпілою, а заявою від 28 лютого 2017 року остання відмовилась від отримання пам`ятки про права та обов`язки потерпілого та заборонила вилучати з КМКЛ ШМД будь-яку медичну документацію щодо перебігу та процесу її лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №5570 від 12 квітня 2017 року, наданою особою, яка подала скаргу, вбачається, що ОСОБА_4 в період часу з 21 лютого по 13 квітня 2017 року перебувала у КЛШМД з діагнозом струс головного мозку, забій грудної клітки, забій передньої брючної стінки, закритий багато осколковий перелом в/3 правої плечової кістки зі зміщенням розломів, перелом латеральних фрагментів таза.

В судовому засіданні ОСОБА_4 зазначила, що жодних заяв в період перебування у медичному закладі вона не підписувала, а також звернула увагу на те, що у документах її підпис відрізняється від того, який вона використовує зазвичай. Однак під час досудового розслідування не було перевірено достовірність долучених до матеріалів кримінального провадження заяв та не надана їм належна оцінка.

13 березня 2017 року прокурором другого відділу процесуального керівництва при проведені досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва визначено місцем проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні за Дніпровським УП ГУНП у м. Києві.

Проте з моменту отримання слідчим відділом Дніпровського УП ГУНП у м. Києві матеріалів кримінального провадження та до моменту закриття кримінального провадження з ОСОБА_4 не проводились жодні слідчі (розшукові) дії, зокрема і щодо можливості подання заяви про визнання потерпілою, з урахуванням того, що у вказаному проміжку часу нормалізувалось здоров`я останньої та вона була виписана із медичного закладу.

Крім того, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року відмовлено у задоволені клопотання слідчого про тимчасовий доступ до документів, які становлять лікарську таємницю.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №643/Е від 28 квітня 2018 року, зокрема вбачається, що не було виявлено достатніх об`єктивних судово-медичних даних, що у своїй сукупності дозволяє вважати встановлені діагнози: «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, закрита травма грудної клітки, закрита травма живота, перелом правого плеча зі зміщенням, перелом правої гомілки, перелом правого стегна», як не обґрунтовані, що не підлягає судово-медичній оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Тому відповідно до п. 4.6, 4.13.1, 4.13.4 Правил, слід утриматись від судово-медичної оцінки встановлених діагнозів.

Також в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підтвердження того, що слідчими Дніпровського УП ГУНП у м. Києві були вжиті повторні заходи по одержанню медичної документації ОСОБА_4 .

Крім того, як вбачається з наявних у кримінальному провадженні матеріалів ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не перебувають між собою у шлюбних стосунках, тому дане кримінальне провадження не відноситься до кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, у зв`язку із чим може проводитись без заяви потерпілої.
Також слід звернути увагу на те, що відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України настає, зокрема, за порушення правил дорожнього руху України, проте в матеріалах кримінального провадження відсутні клопотання про проведення автотехнічної експертизи та висновок за результатами даної експертизи, у зв`язку із чим не було встановлено чи порушував ОСОБА_8 правила дорожнього руху України при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та які саме норми порушені.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не зазначено та не обґрунтовано належним чином підстави закриття кримінального провадження, а також не зібрано достатньо доказів, які б підтверджували факт відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Все це в сукупності дає підстави вважати, що рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та необґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 382 КК України, ст. 8, 9, 110, 284, 303-305, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
скаргу представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 11 травня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0000104 від 22 лютого 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.
Скасувати постанову слідчого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Матеріали кримінального провадження № 0000104 від 22 лютого 2017 року повернути до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17 год 50 хв 12 листопада 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1