Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 487/4710/13-к
провадження № 51-10159ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 03 вересня 2018 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 лютого 2013 року за

№ 0000681 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нововоронцовка Херсонської області, громадянина Російської Федерації, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Орджонікідзевського міського суду від 01 березня 2011 року за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого умовно-достроково 19 листопада

2012 року (невідбутий строк покарання 6 місяців 22 дні),

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 358 КК.

Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, через що просить переглянути рішення цих судів у касаційному порядку.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, посилаючись на істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, зокрема щодо незаконного утримання під вартою,

ОСОБА_4 у касаційній скарзі конкретно не зазначає, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду.
Також, заперечуючи у касаційній скарзі правильність встановлення судами першої та апеляційної інстанцій правової оцінки обставин щодо кваліфікації його дій за п. 9 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 358 КК, ОСОБА_4 не зазначає, у чому полягає незаконність їх судових рішень відповідно до ст. 413 КПК та не наводить доводів на спростування кожного висновку місцевого й апеляційного судів щодо кваліфікації дій засудженого. Натомість зазначає про неповноту досудового розслідування і судового розгляду, а також про невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до статей 433 і 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, формальним є посилання ОСОБА_4 на те, що призначене йому покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки касаційна скарга засудженого не містить стосовно цього конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК, як щодо виду, так і щодо його розміру.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду міста Миколаєва від 20 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 03 вересня 2018 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3