Справа 568/651/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року с.м.т. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

з участю потерпілого - ОСОБА_3

представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Млинів Рівненської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000101 від 02.04.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гоноратка Радивилівського району Рівненської області, мешкає в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не військовозобов`язаного, вільно володіючого українською мовою,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин у селі Боратин Радивилівського району, неподалік домогосподарства, розташованого по вул. Шляхова,23, між ОСОБА_7 на побутовому ґрунті виник конфлікт з ОСОБА_3 , який в цей момент проходив повз земельну ділянку, належну ОСОБА_7 на підставі майнового права. Під час вказаного конфлікту ОСОБА_7 , тримаючи у руках сокиру, наніс один удар обухом сокири ОСОБА_3 в лобну ділянку голови справа, чим спричинив йому легке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірного крововиливу в ділянці обличчя - правої орбіти і лобної ділянки справа, з короткочасним розладом здоров`я.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України не визнав та показав, що 30 березня 2018 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин у селі Боратин Радивилівського району, поряд з його домогосподарством та належною йому на праві власності земельною ділянкою, ОСОБА_3 шукав металобрухт. На цьому грунті між ними виник короткотривалий словесний конфлікт, в ході якого він, замахнувшись головою, наніс удар потерпілому в обличчя козирком кепки, в яку був одягнений. Нанесення ударів потерпілому обухом сокири по голові заперечив. Пред`явлений прокурором цивільний позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого визнав в повному обсязі. Пред`явлений потерпілим ОСОБА_3 цивільний позов про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином - не визнав.

Незважаючи на те, що обвинувачений винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не визнав, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_3 видно, що 30 березня 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин у селі Боратин Радивилівського району він зі своєю дружиною займались по господарству на земельній ділянці, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_7 .. В цей момент до них підбіг ОСОБА_7 , який щось кричав і у лівій руці тримав сокиру. Після того, як ОСОБА_7 підійшов до нього на відстань, приблизно 1-1,5 метрів і, будучи оберненим до нього лицем, наніс йому один удар обухом сокири в праву лобну ділянку голови, від чого потерпілий впав на землю. В цей час дружина потерпілого почала кричати і ОСОБА_7 припинив наносити удари та пішов з місця події. Відчуваючи сильний головний біль, ОСОБА_3 , поїхв з дружиною додому. На слідуючий день про подію ОСОБА_3 повідомив дільничного інспектора поліції, а на наступний робочий день ( понеділок) звернувся у лікарню, де у нього виявили тілесне ушкодження, від якого пройшов курс лікування у Радивилівській ЦРЛ.. Обгрунтовуючи заявлений ним цивільний позов, потерпілий суду додаткового пояснив, що після вказаної події впродовж 4-х місяців перебував у пригніченому стані, втратив пропозиції працевлаштування, які йому на той час поступали, у зв`язку з чим, просив стягнути з обвинуваченого 50 000 гривень у відшкодування завданої йому моральної шкоди та 4 910 гривень 85 коп. - матеріальної шкоди, що полягає у витратах, пов`язаних із лікуванням.

З показань допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , яка є дружиною потерпілого, вбачається, що дійсно між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , приблизно 30.03.2018 року на межі земельних ділянок, якими вони користуються, мав місце словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс удар сокирою, яку тримав у руках, в ділянку голови її чоловіка. Якою саме стороною сокири був нанесений удар вона не бачила, оскільки стояла позаду чоловіка, однак, злякавшись, одразу почала кричати. Тоді ОСОБА_7 пішов з місця події, а вони з чоловіком поїхали додому. Вдома ОСОБА_3 скаржився на головну біль, у зв`язку з чим, повідомив про подію дільничного інспектора Радивилівського ВП, а на наступний робочий день звернувся у лікарню.

Показаннями допитанного в суді в якості свідка ОСОБА_9 , який працює у Радивилівському ВП, підтверджується та обставина, що дійсно до нього в суботу (приблизно 31.03.2018 р.) телефонував ОСОБА_3 , який повідомив про те, що житель с. Боратин, який є сусідом по земельній ділянці в с. Боратин, наніс йому тілесні ушкодження, а саме, тупим кінцем маленької сокири в ділянку голови. ОСОБА_3 свідок пояснив, що оскільки, в даному випадку, справа підпадає під категорію справ приватного обвинувачення, то з приводу даної події йому слід із письмовою заявою звернутися до органів поліції. На наступний робочий день - понеділок, ОСОБА_3 подав до Радивилівського ВП письмову заяву по даному факту. Тоді ж, в понеділок, свідок бачив на обличчі в потерпілого ОСОБА_3 в орбіті ока гематому, а також над бровою справа на лобній ділянці царапину.

Показаннями допитаного в суді свідка ОСОБА_10 підтверджується та обставина, що дійсно він був очевидцем того, як одного разу в с. Боратин Радивилівського району ОСОБА_3 з дружиною перебували на земельній ділянці, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_7 та займались пошуком металобрухту. Про це свідок телефоном повідомив ОСОБА_7 , який невдовзі пішов у напрямку до того місця, де знаходився ОСОБА_3 зі своєю дружиною. Що відбувалось між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , свідок не бачив. Водночас свідок суду показав, що через незначний проміжок часу, приблизно 3-4 тиждні після вказаної події, бачив дружину потерпілого, яка на його запитання повідомила, що ОСОБА_3 поїхав на заробітки.

Аналізуючи показання обвинуваченого у співвідношенні з іншими доказами по справі, суд прийшов до висновку що твердження ОСОБА_7 , в яких він заперечив нанесення одного удару в голову потерпілого обухом сокири, спростовуються вище наведеними показаннями потерпілого та свідків по справі. Також суд вважає показання ОСОБА_7 щодо нанесення удару ОСОБА_11 козирком кепки в ділянку обличчя такими, що не відповідають дійсним обставинам справи з наступних підстав.

Так, з протоколу огляду місця події від 20.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_7 доровільно видав працівникам поліції сокиру, яку тримав в руках під час конфлікту з ОСОБА_3 30.03.2018 року. Металева частина сокири складає собою обух довжиною 4 см. та шириною 2 см., а також лезо шириною 17 см. та довжиною 15,5 см.. ( а.к/п. 32-36)

З фактичних даних, відображених у протколі проведення слідчого експерименту від 02.04.2018 року з потерпілим ОСОБА_3 слідує, що ОСОБА_7 наніс йому один удар тупою стороною сокири в ділянку голови. ( а.к/п.18)

З відомостей, відображених в протоколі проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 24 квітня 2018 року вбачається, що 30.03.3018 року під час конфлікту з ОСОБА_3 він , маючи на голові кепку з козирком наніс йому один удар лобною ділянкою голови, до якої прилягав козирок від кепки в голову ОСОБА_3 з правого боку. ( а.к/п.69-73)

З висновків судово- медичної експертизи № 78 від 16.04.2018 року та № 89/78 від 07.05.2018 року (а.к/п. 25-26,78-79), в їх сукупності вбачається, що після події - конфлікту між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , у потерпілого виявлено закриту черпно-мозкову травму. Струс головного мозку. Підшікрний крововилив в ділянці обличчя ( права орбіта і лобна ділянка справа). Вказані тілесні ушкодження виникли від однієї дії тупого предмету без відображення його властивостей, могли утворитись від удару обухом сокири чи внаслідок дії іншого тупого предмета, у термін, що відповідає часу події 30.03.2018 року і які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я. Розташування виявлених у ОСОБА_3 ушкоджень на одній поверхні тіла, вказує на те, що взаємне розташування потерпілого та особи, яка наносила ушкодження, особливо не видозмінювалось. При цьому, потерпілий наймовірніше знаходився у вертикальному положенні та був обернений обличчям до нападника.. Тілесних ушкоджень, які характерні для самопадіння, чи падіння з прискоренням, з висоти власного зросту на тверду поверхню чи виступаючі предмети у ОСОБА_3 не встановлено. Локалізація та механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого може відповідати механізмові на який він вказує під час проведення з ним слідчого експерименту. Утворення виявлених у ОСОБА_3 тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту, а саме за вказаних ним обставин (... маючи на голові кепку з козирком, наніс удар лобною ділянкою голови до якої прилягав козирок від шапки в голову ОСОБА_3 ) - не характерне.

Таким чином, з висновків судово-медичних експертиз, відомостей з протоколів проведення слідчих експериментів та показань свідків, в їх сукупності, вбачається, що після конфлікту, який мав місце 30.03.2018 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 неподалік домогосподарства, розташованого по АДРЕСА_1 , у потерпілого діагностовано закриту черпно-мозкову травму, струс головного мозку, підшікрний крововилив в ділянці обличчя ( права орбіта і лобна ділянка справа), які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я. При цьому, аналіз вище наведених доказів по справі, вказує на те, що виявлені у ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження, є наслідком умисних, протиправних дій ОСОБА_12 , а саме нанесення одного удару обухом сокири ОСОБА_3 в лобну ділянку голови справа.

Органами досудового розслідування вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і така кваліфікація його дій, знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

Обираючи обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_7 злочин, відноситься до злочинів невеликої тяжкості. ОСОБА_7 вчинив злочин вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, як доброзичливий, врівноважений громадянин ( а.к/п. 48,52).

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини 2004 року народження. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

А тому, суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_7 у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч.2 ст.125 КК України в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

У даній справі потерпілим ОСОБА_3 , а також прокурором заявлено цивільні позови. У своєму позові потерпілий просив стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду, завдану злочином в сумі 4910 гривень 85 копійок; у відшкодування завданої йому злочином моральної шкоди - 50 000 гривень; а також 997 гривень 51 коп. витрат, пов`язаних з проїздом до місця судового провадження.

У своєму цивільному позові прокурор просила стягнути з обвинуваченого 4 840 грн.90 коп. витрат за перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в Радивилівській ЦРЛ, як потерпілого від кримінального правопорушення.

Дослідивши докази у справі, які стосуються заявлених цивільних позовів, суд пришов до висновку, що позов прокурора про стягнення витрат на лікування потерпілого в сумі 4840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 90 (дев`яносто) копійок підлягає до задоволення в повному обсязі.

Так, відповідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Згідно ч.3 вказаної статті, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є в державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Як встановлено судом, потерпілий ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в Радивилівській ЦРЛ в період з 04 квітня по 11 квітня 2018 року. Вартість перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні склала 4840 гривень 90 копійок - ( а.к/п. 89-90), а тому вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_7 в повному обсязі.

Крім цього, суд прийшов до висновку, що заявлений потерпілим ОСОБА_3 цивільний позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 заявлений потерпілим цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди не визнав.

Проте, правилом ч.1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи, що в ході судового розгляду доведено факт вчинення ОСОБА_7 відносно потерпілого ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а також його винуватість у цьому, то його вина наявна і в завданні моральної і матеріальної шкоди від цього злочину. Однак, суд вважає необхідним заявлений потерпілим цивільний позов задовольнити частково з наступних підстав.

Так, розмір цивільного позову в частині завданих злочином матеріальних витрат, витрат, пов`язаних з проїздом і залученням свідків, підлягає до задоволення в обсязі, який є документально підтвердженим.

У зв`язку з цим, на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню вартість понесених ним витрат на лікування, придбання яких відповідає періоду перебування в Радивилівській ЦРЛ з 04. 04.2018 по 11.04.2018 року, а також вартість витрат на проїзд до м. Рівне 05.04. та 10.04.2018 року та витрат на медико-діагностичні послуги, а всього на загальну суму - 4750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 30 (тридцять) копійок ( а.с.51-53). Водночас витрати на проїзд від 24.04.2018 року згідно фіскального чека №38804 в сумі 225,55 грн. не охоплюються періодом перебування ОСОБА_3 на лікуванні, у зв"язку з чим, до стягнення не підлягають.

Вирішуючи питання про розмір цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, суд, відповідно до ст.23 ЦК України, враховує обставини справи, особу обвинуваченого, його матеріальний стан, час перебування потерпілого на лікуванні, негативні наслідки від отриманих ним тілесних ушкоджень та перенесені ним моральні страждання, внаслідок вчиненого злочину і їх тривалість .

Так, суд приймає до уваги, що внаслідок злочину, потерпілому завдано тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які відносяться до категорії легких. У зв`язку з цим, він зазнав фізичного болю та душевних страждань, перебував на стаціонарному лікуванні. Проте, загальна тривалість його лікування обчислюється у 8 ліжко-днів, а тому перенесені ним страждання та незручності, суд оцінює як недовготривалі.

Суд також враховує, що в житті потерпілого, у зв`язку з подією злочину, сталися негативні зміни, які полягали у вимушеному лікуванні та психологічному пригніченні в період лікування. При цьому, суд відмічає, що на час розгляду справи ОСОБА_7 в рахунок понесених потерпілим моральних страждань будь-якого відшкодування не здійснив.

Отже, потерпілий заслуговує на справедливе відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправними діями ОСОБА_7 .

Разом з тим, суд при визначенні розміру моральної шкоди, враховує, що вимушені незручності та душевні переживання, що сталися у потерпілого ОСОБА_3 внаслідок вчинення по відношенню до нього злочину, носили короткочасний характер і не є невідворотніми, а тому заявлений ним розмір відшкодування в сумі 50 000 гривень є надто неспіврозмірним з моральними втратами. Також суд приймає до уваги матеріальний стан самого обвинуваченого, який ніде не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, утримання якої потребує певних матеріальних затрат.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково.

Враховуючи обставини справи, дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування, що підлягає стягненню з обвинуваченого в рахунок завданої потерпілому моральної шкоди в сумі 3 000 / три тисячі/ гривень.

В ході судового провадження встановлено, що потерпілим заявлено судові витрати по справі, пов`язані з придбанням пального на проїзд власним автомобліем до місця судового провадження в сумі 997 гривень 51 копійка. Проте, не всі представлені ним товарні чеки по придбанню пального стосуються дат проведення судових засідань у цій справі, а також не всі товарні чеки надані в оригіналах, частина з яких є нечитабельними копіями, достовірність та зміст яких встановити неможливо. Відтак, суд приймає до уваги лише оригінал товарного чеку, що співпадає з датою судового засідання - 13.12 2018 року № 229279. З вказаного чека видно, що вартість придбання пального становить 537 грн.95 коп. Однак, потерпілим не представлено суду калькуляції витрат пального належного йому автомобіля марки "LANCIA" з розрахунку на сто кілометрів, а також відстань від місця проживання до місця судового провадження, у зв`язку з чим, такі витрати є недоведеними, а тому до стягнення не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов прокурора Дубенської місцевої прокуратури в інтересах Радивилівської районної державної адміністрації до ОСОБА_7 про стягнення витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Радивилівської районної державної адміністрації в рахунок бюджетного фінансування Радивилівської районної лікарні 4 840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 90 (дев`яносто) копійок понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 :

- 4750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 30 (тридцять) копійок в рахунок відшкодування завданої йому злочином матеріальної шкоди;

- 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Речовий доказ - сокиру, яку передано на зберігання у кімнату речових доказів Радивилівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненської апеляційного суду через Млинівський районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

СУДДЯ: