Постанова
Іменем України

28 лютого 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000566,

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою захисника до суду касаційної інстанції є зміна судових рішень, постановлених відносно засудженого ОСОБА_7 , з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідності виключення кваліфікуючої ознаки «незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з проникненням в інше сховище» з перекваліфікацією дій ОСОБА_7 із ч. 2 на ч. 1 ст. 289 КК України. Захисник зазначає, що неправильна кваліфікація дій ОСОБА_7 в результаті призвела до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, а тому просить зменшити тривалість іспитового строку з призначених судом двох років до одного року.

2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Позовні вимоги ОСОБА_8 залишено без розгляду з роз`ясненням щодо можливості звернення із позовом у порядку цивільного провадження.
Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Олександрійського міськрайонного судуКіровоградської області від 02 березня 2018 року змінено, виключено з мотивувальної частини посилання про вчинення злочину з хуліганських мотивів та доводи захисника щодо необхідності закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 з тих підстав, що останній вже притягувався за вказане кримінальне правопорушення до адміністративної відповідальності за статтями 124, 130 КУпАП. У решті вирок залишено без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
04 липня 2016 року близько 16:00 ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом для тимчасового його використання, прибув до домоволодіння на АДРЕСА_1 , скориставшись відсутністю господаря, через незачинену хвіртку проник на його територію, де, відчинивши ворота зазначеного домоволодіння, заволодів транспортним засобом автомобілем марки ГАЗ-53, який належить ОСОБА_8 , а потім здійснив наїзд передньою частиною вказаного автомобіля на опору воріт і, пошкодивши автомобіль, зник з місця вчинення злочину. Згідно з висновком експерта вартість вказаного автомобіля станом на 04 липня 2016 року становила 27688,29 грн.

3. Доводи особи та інших учасників судового провадження
Захисник у режимі відеоконференції підтримав подану ним касаційну скаргу.
Прокурор у засіданні суду касаційної інстанції заперечував доводам, наведеним в касаційній скарзі захисника, оскільки вважає рішення судів законними та обґрунтованими.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 15. Замах на злочин
1. Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

2. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 23. Безпосередність дослідження показань, речей і документів
Частина 1. Суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

4.2.2 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.2.3 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.2.4 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частина 2. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України), розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки дотримання судами правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій засудженого.

5.2 Щодо правильності застосування положень закону України про кримінальну відповідальність
5.2.1 Кваліфікація дій засудженого за ознакою проникнення у інше сховище
Вироком суду першої інстанції кваліфікуючу ознаку дій засудженого ОСОБА_7 «проникнення до приміщення» виключено, оскільки вказані обставини згідно з матеріалами кримінального провадження свого підтвердження не знайшли. При цьому кваліфікацію дій ОСОБА_7 як незаконне заволодіння транспортним засобом за ознакою «проникнення у інше сховище» суд визнав правильною з урахуванням досліджених у судовому засіданні показань потерпілого, свідків, у тому числі ОСОБА_9 , а також інших доказів, яким дана належна оцінка. За наслідками чого судом було встановлено, що ОСОБА_7 вільного доступу до домоволодіння, огородженого парканом із зачиненими воротами та хвірткою, де знаходився транспортний засіб, не мав.
Апеляційний розгляд проведено згідно з вимогами процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Вказані доводи захисника щодо безпідставної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ознакою «проникнення у інше сховище», аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, було повною мірою перевірено апеляційним судом та спростовано з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення, а тому касаційна скарга з цих підстав не підлягає задоволенню.
З урахуванням зазначеного, Суд не вдається до оцінки доводів касаційної скаргив частині зменшення тривалості іспитового строку з призначених судом двох років до одного року.
5.2.2.Щодо права виходу за межі касаційних вимог
Під час перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, судом касаційної інстанції встановлено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим Суд вважає за необхідне в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вийти за межі касаційної скарги захисника, чим не буде погіршено правове становище засудженої особи, з огляду на таке [4.2.4].
Згідно судових рішень, дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом за ознакою «проникнення у інше сховище», як закінчений злочин. При цьому, зі встановлених судами фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю господаря, через незачинену хвіртку проник на територію домоволодіння, де, відчинивши ворота, намагався заволодіти транспортним засобом, однак не зміг довести свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на цегляну опору воріт, не залишивши при цьому межі подвір`я, і зник з місця вчинення злочину. Так як засуджений ОСОБА_7 не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України. Оскільки строк призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі є мінімальним, що передбачений санкцією частини 2 цієї статті, враховуючи, що засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, підстав для пом`якшення йому покарання в зв`язку з перекваліфікацією дій Суд не вбачає.
Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 433 КПК України вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 червня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_7 змінити. Перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України. Вважати його засудженим за цим законом до покарання, визначеного судом.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3