Дата документу 20.11.2018 Справа № 325/1598/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/228/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 325/1598/16-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.137 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 (дистанційно),

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Приазовським районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000388, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9 на вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гірсівка Приазовського району Запорізької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працює вчителем фізичної культури Гірсівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням. Іспитовий строк встановлений тривалістю в 1 рік, зобов`язавши ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Згідно вироку суду першої інстанції, 09.04.2014 року о 09.30 годині, під час супроводу дітей до спортивного майданчику, знаходячись на проїжджій частині автомобільної дороги, розташованій навпроти Гірсівської школи, по вул. Леніна (Центральній) в с. Гірсівка Приазовського району Запорізької області, вчитель фізичної культури ОСОБА_10 , перебуваючи на робочому місці та виконуючи свої професійні обов`язки по здійсненню навчально-виховного процесу з учнями 4-го класу зазначеної школи, в порушення вимог п.1.8 «Інструкції з охорони праці №87 під час проведення спортивних і рухомих ігор», п.п.2.4, 2.5 «Посадової інструкції №26 вчителя», що затверджена Наказом № 25 від 04.03.2013 року директора Гірсівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Приазовської районної ради, проявляючи злочинну недбалість, неналежно виконуючи свої обов`язки, достовірно знаючи про обов`язок постійного нагляду за малолітніми учнями, в тому числі під час підготовки до занять (що виявилося в пересуванні до них на спортивний майданчик), маючи реальну можливість передбачити можливість настання суспільно-небезпечних наслідків, не прийнявши вичерпних заходів, спрямованих на відвернення їх настання, не забезпечив стійку дисципліну та порядок серед дітей, а саме не домігся виконання учнем ОСОБА_7 своєї вказівки стати в стрій та не переконався в тому, що всі діти розуміють та виконують його розпорядження.

Так, 09.04.2014 року о 09.30 годині, під час супроводу дітей до спортивного майданчику, знаходячись на проїжджій частині автомобільної дороги, розташованій навпроти Гірсівської школи, по вул. Леніна (Центральній) в с. Гірсівка Приазовського району Запорізької області, учень 4-го класу Гірсівської школи, малолітній ОСОБА_12 , який знаходячись позаду вчителя ОСОБА_10 , у колоні дітей учнів 4 класу, раптово вибіг на дорогу, в результаті чого на проїжджій частині дороги сталася дорожньо-транспортна подія.

Під час вказаної ДТП малолітньому ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з легким клінічним перебігом, без загрожуючих для життя клінічних явищ, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 704 від 29.09.2014 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я, тобто спричинено тяжкі наслідки.

Згідно висновку судової комісійної інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності № 9823 від 13.10.2016 року дії вчителя ОСОБА_10 щодо порядку перетину проїжджої частини організованою групою дітей не відповідають вимогам п.1.8. «Інстукції з охорони праці № 87 під час проведення спортивних і рухомих ігор», п.п.2.4, 2.5 «Посадової інструкції № 26 вчителя», та з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією нещасного випадку.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок підлягає скасуванню як такий, що ухвалений судом першої інстанції з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, судом першої інстанції при розгляді справи істотно порушені вимоги кримінального процесуального закону та судовий розгляд є неповним. Зазначає, що в діях ОСОБА_10 відсутні ознаки об`єктивної сторони злочину, також відсутня наявність прямого причинного зв`язку між діями ОСОБА_10 як безпосередньою причиною та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого, що підтверджується висновком комісійної інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності № 9823 від 13.10.2016 року та копією вироку Приазовського районного суду Запорізької області від 31.07.2014 року, яким ОСОБА_13 (водія автомобіля, яким було травмовано потерпілого ОСОБА_7 ) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказана обов`язкова ознака складу злочину жодним чином не досліджена судом та їй не надана у вироку жодна правова оцінка. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про призначення повторної судової комісійної інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності. Також судом при розгляді справи та ухваленні вироку проігноровані досліджені письмові докази, якими беззаперечно підтверджується невинуватість ОСОБА_10 . Вказані порушення кримінального та кримінального процесуального законів судом при розгляді справи та ухваленні вироку, на думку апелянта, беззаперечно свідчать про те, що вина ОСОБА_10 у вчиненні будь-яких кримінальних правопорушень не доведена.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі законний представник потерпілого, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_10 , вважає, що вирок є м`яким та не відповідає скоєному ним злочину. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що за весь час після пригоди і до теперішнього часу ОСОБА_10 своєї провини не визнав; у скоєному не розкаявся; вибачення як у неї, так і в її сина не попросив; знаходячись під слідством, жодного разу не поцікавився станом здоров`я її сина. Своєю поведінкою ОСОБА_10 не сприяв встановленню істини по справі, всіляко намагався уникнути відповідальності, тому вважає, що запропонована прокурором міра покарання з обмеженням права обіймати посаду вчителя відповідала би скоєному ОСОБА_10 злочину. Крім того, зазначає, що суд, відмовляючи в позові про відшкодування моральної шкоди керувався тільки ч. 1 ст. 1172 ЦК України. Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги положення ст.ст. 62, 128 КПК України про те, що у кримінальному процесі майнову та моральну відповідальність за цивільним позовом несе особа, яка вчинила злочин підозрюваний, обвинувачений. Також судом не взято до уваги, що на протязі всього періоду ОСОБА_10 не приймав ніяких заходів до відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Вказує, що вона по теперішній час лікує сина та вимушена щомісяця їздити до обласної дитячої лікарні.

На підставі викладеного, просить змінити вирок, яким позбавити ОСОБА_10 права обіймати посаду вчителя, а також стягнути з ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги законного представника потерпілого; законного представника потерпілого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу законного представника потерпілого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; прокурора, яка не підтримала жодної апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_10 вимог і положень зазначених законів дотримався.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив суду, що з 1993 року працює вчителем фізичного виховання в Гірсівській загальноосвітній школі. Станом на квітень 2014 року вів 4-5 класи та 6-11 класи. 09.04.2014 року о 09.25-09.30 год. по дзвінку він підійшов до 4 класу, в якому знаходилася класний керівник ОСОБА_15 з учнями та попросив її вивести дітей на подвір`я школи, які стали виходити по дві особи, при цьому керівник класу стала попереду, а він позаду. Виявивши, що не було спортивного інвентарю, він повернувся до школи та взявши інвентар, також вийшов на подвір`я школи, звернувшись до дітей зі словами стати по двоє в колону, при цьому він знаходився спереду строю, після чого з учнями провів інструктаж техніки безпеки щодо переходу через дорогу, розповівши, що підійшовши до дороги треба зупинитися, подивитися вліво, вправо, а потім пропустити проїжджаючий транспорт і тільки за його командою почати рух, а саме почати йти в тому напряму в якому він вкаже, після чого дав команду «кроком руш» і всі стали рухатися до проїжджої частини дороги. Підійшовши до дороги, повернувся до дітей обличчям, розвів руки в сторони, зупинивши дітей. В цей час потерпілий ОСОБА_7 стояв поза строєм в двох метрах в стороні, справа від строю, і він зробив йому зауваження і сказав стати в стрій, але він його не послухав і залишився стояти на місці. В цей час зі сторони села Степанівки в сторону міста Мелітополя наближалися до них два легкових автомобіля, а зі сторони міста Мелітополя у напрямку села Степанівка наближався автомобіль червоного кольору. Обстановка на дорозі була складна, аварійна, і він запропонував дітям зробити два кроки назад. Другий раз зробив зауваження ОСОБА_7 про те, щоб він став у стрій і потерпілий, в свою чергу, зробив рух в сторону строю. Він же розвернувся до дітей спиною з розсунутими руками. Автомобілі з боку села Степанівки в сторону міста Мелітополя проїхали, після чого повернув голову вліво, дивлячись на червоний автомобіль, який наближався до них зі сторони міста Мелітополя, після чого подав сигнал фарами і різко загальмував. Повернувшись обличчям до дітей, почув удар, а коли повернувся з ціллю подивитися на автомобіль, потерпілий ОСОБА_12 лежав біля автомобіля з правої сторони, який знаходився у свідомості, але плакав, після чого попросив подзвонити як в швидку, так і в поліцію, а також визвав зі школи фельдшера. Учнів відправив до школи і, взявши на руки потерпілого ОСОБА_7 , сів з ним в місцевий автомобіль і вони разом поїхали до фельдшерського пункту, де хлопчик весь час говорив, що це сон, після чого був оглянутий, а через деякий час під`їхали його батьки і повезли хлопця в лікарню. Також пояснив, що стоячи спиною до дітей приблизно одну хвилину, він не обертався до них і за учнями не дивився, хоча за інструкцією повинен був переконатися, а після того як повернувся до них, переконався і зробив зауваження потерпілому ОСОБА_7 , щоб останній став у стрій, який зробив декілька кроків, а чи став він у стрій, не бачив. Стверджував, що провів з учнями 4 класу інструктаж техніки безпеки, прапорців взагалі у учнів не було і діти могли даний факт не пам`ятати. Цивільний позов не визнав, мотивуючи тим, що він ні в чому не винен, оскільки керувався тільки інструкцією з охорони праці № 49, з якою був ознайомлений під особистий підпис.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим своєї провини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , допитаного у присутності законного представника ОСОБА_9 та педагога ОСОБА_16 , який показав суду, що 09.04.2014 року він разом з іншими учнями класу, під керуванням вчителя фізичної культури Гірсівської школи ОСОБА_10 , який перед уроком фізичної культури інструктаж під час супроводу до спортивного майданчика через проїжджу частину дороги з ними не проводив, підійшли кучкою до обочини дороги, після чого зупинилися, а потім він нічого не пам`ятає. З показами вчителя ОСОБА_10 в частині проведення інструктажу не погодився і категорично стверджував про те, що вчитель не проводив інструктаж як правильно переходити дорогу. Строю взагалі не було, учні стояли кучкою і вчитель до них не обертався взагалі, ніяких прапорців ні у вчителя, ні в учнів не було;

- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка показала суду, що вона працює вчителем Гірсівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. До першої половини дня 09.04.2014 року вона була відсутня на роботі. Начальник відділу освіти повідомила їй про нещасний випадок з учнем школи ОСОБА_7 , який потратив у ДТП. Повернувшись після обіду до роботи, був виданий наказ про розслідування нещасного випадку. Зазначила, що через значний проміжок часу, вона не пам`ятає, яка була вказана причина нещасного випадку в акті №1. Не заперечувала, що в школі є посадова інструкція вчителя, інструкція з охорони праці під час проведення спортивних і рухливих ігор та два журнали, як видачі інструкції, так і реєстрації інструктажів. Вчитель фізичної культури ОСОБА_10 особисто ознайомлений зі всіма інструкціями, якими інструкціями повинен був керуватися вчитель 09.04.2014 року, вона не змогла надати відповідь;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , яка показала суду, що працює в Гірсівській школі вчителем навчальних класів, відносини з ОСОБА_10 службові. Підтвердила, що 09.04.2014 року перед проведенням уроку фізкультури, під час переодягнення учнів, в клас приходив вчитель ОСОБА_10 , після чого він попрямував за спортивним інвентарем, а вона в свою чергу дітей вивела на подвір`я школи, де вони стали грати. Після того як повернувся вчитель ОСОБА_10 , останній попросив дітей побудуватися один за одним, а потім став їм розповідати як поводити себе під час проходження проїжджої частини дороги до спортивного майданчику. Повернувшись до школи, через деякий час вона побачила у вікно дітей, які бігли та кричали. Вона вийшла їм назустріч і побігла до того місця, де лежав ОСОБА_7 . Хлопчик лежав ближче до обочини дороги та знаходився у свідомості, після чого вона повідомила його батькам, що з ним трапилося. Зі слів вчителя ОСОБА_10 відомо, що він довів дітей до дороги, розставив руки. ОСОБА_7 намагався вийти на дорогу, однак він попросив його стати на своє місце і знов повернувся до дітей, розставивши руки, після чого потерпілий вибіг на дорогу та стався наїзд. Характеризувала ОСОБА_7 як спокійну та тиху дитину, мало спілкувався з дітьми, не був порушником дисципліни, однак були випадки, коли він бажав виділитися в класі. Вчителя ОСОБА_10 характеризувала як порядну людину, сумлінно готувався до уроків, з батьками учнів не конфліктував. Вона також просила дітей бути обережними та уважними. Не заперечувала, що приймала участь в розслідуванні нещасного випадку, кожний із дітей писали письмові пояснення, бралися до уваги письмові документи, а саме інструкції. Висновком розслідування була встановлена необережність з боку учня ОСОБА_12 , а з боку ОСОБА_10 нічого не встановлено. Через рік проводилось повторне дорозслідування, однак його висновки не пам`ятає. Вчитель фізкультури ОСОБА_10 є підлеглим до неї;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , який показав суду, що 09.04.2014 року, приблизно о 09.30 год., він, керуючи автомобілем ВАЗ, разом з ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , їхали в с. Степанівка по справам. За водієм в автомобілі на сидінні знаходився ОСОБА_19 . Бачив, як на обочині стояли кучкою діти та обвинувачений. Звернувши на них увагу, він став моргати дальнім світлом фар автомобіля. Обвинувачений обличчям повернувся до дітей і став махати руками, після чого повернувся до них задом і знов розставив руки, тим самим дав їм можливість по ходу руху рухатися, однак з-під правої руки вискочив на дорогу хлопчик, який побачив зустрічну машину, після чого розвернувся і побіг назад. Він різко загальмував і став вивертати машину з правої пасажирської сторони автомобіля приблизно на один метр, але машина зачепила хлопця, товкнувши по п`ятці його ноги, після чого обвинувачений підбіг до дитини та підняв його. Потім підбігла вчителька, викликали поліцію та карету медичної допомоги, яка відвезла хлопця до лікарні. В руках обвинуваченого прапорців не було. Не заперечував, що він був засуджений за ДТП, потерпілій особі в добровільному порядку була сплачена матеріальна шкода в сумі 7200,00 гривень;

- показаннями свідка ОСОБА_18 , який показав суду, що він разом з сином, ОСОБА_13 , який керував автомобілем марки ВАЗ 21051 та ОСОБА_19 їхали в с. Степанівка Приазовського району Запорізької області по справам. Бачив чоловіка, який стояв спиною до дітей. Із-за його спини з правої сторони на проїжджу частину дороги вибіг хлопчик і добігши до середини дороги побачив машину, яка рухалась назустріч, побіг назад і від удару їх автомобіля упав та став лежати з правої сторони переднього колеса, після чого автомобіль зупинився. Хтось підняв хлопця, а ОСОБА_19 визвав як поліцію, так і карету швидкої допомоги. В машині він сидів попереду, з правої сторони, на пасажирському сидінні від водія, але не пам`ятає як стояли діти, бачив як вони йшли, приблизно було 15-20 дітей. Спочатку стояв вчитель, паралельно дороги, а саме вздовж дороги, а за ним стояли учні, обличчям на дорогу, не пам`ятає чи було в руках вчителя що-небудь;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який показав суду, що пам`ятає дорогу, де ОСОБА_14 стояв спиною до дітей, розставивши руки. Спереду стояли дівчата, а за ними хлопці. В якийсь момент на дорогу вибіг хлопчик з правої сторони та став перебігати проїжджу частину дороги та добігши до середини дороги, зупинився, а потім повернувся назад і в цей момент попав під машину, з правої сторони. Автомобілем керував ОСОБА_13 . Вчитель підбіг до хлопця та підняв його, а потім подзвонили його матері. Стверджує, що діти стояли за вчителем. Він бачив їх через бокове дзеркало зі своєї сторони автомобіля;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , допитаної у присутності педагога, яка показала суду, що навчається разом із ОСОБА_12 09.04.2014 року з учнями класу підійшли до дороги. Неподалеку від них рухався автомобіль. Вчитель ОСОБА_10 , розставивши руки, стояв попереду учнів спиною до них, для того, щоб вони не вийшли на проїжджу частину дороги. ОСОБА_21 став говорити, що він може перебігти через дорогу, однак вчитель зробив йому зауваження і попросив цього не робити. Однак, ОСОБА_7 не послухав вчителя ОСОБА_10 і став перебігати дорогу, після чого його збила машина. Більше нічого не пам`ятає, оскільки пішла в клас. Стверджувала, що вчитель фізкультури ОСОБА_10 розповідав учням про правила безпеки і попереджав, щоб на дорогу ніхто не вибігав. Йдучи попереду в руках тримав червоні прапорці;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , допитаного у присутності педагога, який показав суду, що 09.04.2014 року він був у школі. Вранці учні переодягалися на урок фізкультури. Класний керівник вчитель ОСОБА_15 в усній формі провела з учнями інструктаж про те, щоб вони не перебігали дорогу і слухали вчителя фізкультури, а потім прийшов вчитель фізичної культури ОСОБА_10 і зі свого боку також провів з учнями інструктаж, щоб вони його слухали уважно і не перебігали проїжджу частину дороги, після чого весь клас вийшов на вулицю. Вчитель йшов попереду учнів, а вони йшли по-двоє. Підійшовши до дороги, вчитель стояв спочатку обличчям до них, а потім повернувся обличчям в сторону дороги і через декілька хвилин всі повернулися і побачили, що ОСОБА_21 лежав на дорозі ближче до обочини. Почалась паніка і учні побігли до класу;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , допитаного у присутності педагога, який показав суду про те, що 09.04.2014 року він був в школі. Вранці учні вийшли на подвір`я школи і стали рухатися в сторону спортивного майданчика. Підійшовши до дороги, всі чекали поки проїдуть машини, з учнями йшов і ОСОБА_21 , який потрапив в ДТП. Він не пам`ятає, чи проводився інструктаж щодо перетинання дороги як з боку класного керівника ОСОБА_15 , так і вчителя ОСОБА_10 . Він не бачив як ОСОБА_21 перебігав дорогу;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , допитаної у присутності педагога, яка показала суду, що 09.04.2014 року перед уроком фізичної культури учні переодягнулися та вийшли на вулицю. Вчитель ОСОБА_10 йшов попереду учнів, повівши їх за ним на стадіон строєм по-двоє, після чого зупинилися перед дорогою, при цьому стояв обличчям до дороги. ОСОБА_21 знаходився з боку з правої сторони поза строєм. До розмови вчителя ОСОБА_10 не прислуховувалася, оскільки з кимось розмовляла, а потім повернулась і побачила, що ОСОБА_25 зіткнувся з автомобілем. Вона не пам`ятає чи проводила класний керівник інструктаж щодо перетинання проїжджої частини дороги. Стверджувала, що ніяких прапорців не було;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , допитаної у присутності педагога, яка показала суду, що 09.04.2014 року вранці проводився урок фізичної культури. Клас по-двоє учнів, разом з вчителем фізкультури ОСОБА_10 , стали рухатися на спортивний майданчик і їм потрібно було перейти дорогу. Вчитель при переході дороги повідомив учням як потрібно перетинати дорогу, а потім бачила як рухалася по дорозі машина і вчитель, зупинившись, повернувся обличчям до учнів, та розставив руки. Потім ця ж машина збила їх учня ОСОБА_27 . В цей час прийшла класний керівник і стала всіх заспокоювати, а потім відвела в клас;

- показаннями свідка ОСОБА_28 , допитаної у присутності педагога, яка показала суду, що 09.04.2014 року вона знаходилася в школі. Вранці, перед уроком фізичної культури, вчитель фізкультури ОСОБА_10 провів з учнями класу інструктаж з техніки безпеки щодо перетину дороги, після чого учні вийшли на подвір`я школи і разом з вчителем стали рухатися до майданчика. Не пам`ятає чи були в цей день у кого-небудь прапорці. Підійшовши до дороги, вчитель ОСОБА_29 звернувся до учнів зі словами зібратися по-двоє та стояти, при цьому, просив нікому не переходити дорогу, розставивши при цьому руки і стояв до них спиною. Всі зупинилися, а потім вона повернулась і побачила ОСОБА_30 , який був збитий автомобілем, після чого всі стали панікувати і класний керівник відвела всіх учнів в клас;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 19.04.2014 року зі схемою до нього, відповідно до якого видно, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на вулиці Леніна с. Гірсівка Приазовського району Запорізької області напроти Гірсівської середньої школи, розташованої по вул. Леніна, буд. 7, де відбувся наїзд водієм автомобіля ВАЗ 21051ЗНГ д/н НОМЕР_1 на пішохода, а саме потерпілого ОСОБА_12 (Т.1, а.п.169-171);

- висновком судово-медичної експертизи № 704 від 29.09.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку з легким клінічним перебігом, без загрожуючих для життя клінічних явищ, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров`я (Т.1, а.п.180-182);

- витягом з наказу від 27.09.1993 року № 33-К10, відповідно до якого ОСОБА_10 призначено вчителем фізичного виховання Гірсівської СШ з 01.09.1993 року (Т.1, а.п.229);

- наказом № 30 від 09.04.2014 року «Про розслідування обставин нещасного випадку» з учнем 4 класу ОСОБА_31 , відповідно до якого створена комісія для проведення розслідування обставин та причин виникнення нещасного випадку (Т.1, а.п. 232);

- актом про нещасний випадок №1 від 09.04.2014 року, який стався на узбіччі дороги біля школи, в якому, а саме: в п. 11 вказані обставини за яких стався нещасний випадок, а саме - перехід дороги до спортивного майданчика; в п. 19 у потерпілого ОСОБА_12 встановлено ЗЧМТ, забій головного мозку; зазначені дані вчителя - ОСОБА_10 ; в п. 13 визначені причини нещасного випадку - порушення правил переходу дороги, відсутність належного контролю (Т.1, а.п.186);

- посадовою інструкцією № 26 вчителя (затвердженою наказом директора школи № 25 від 04.03.2013 року), відповідно до якої на вчителя покладені такі обов`язки:

п.2.4 вимагає від учнів дотримання навчальної дисципліни;

п.2.5 контролює забезпечення здорових, безпечних умов навчання (Т.1, а.п.187-188);

- інструкцією з охорони праці № 87 під час проведення спортивних і рухомих ігор (затвердженої наказом директора школи № 25 від 04.03.2013 року), відповідно до якої на вчителя покладаються такі обов`язки:

п. 1.8 вчитель зобов`язаний забезпечити стійкий порядок і дисципліну учнів під час занять і в процесі підготовки до них на перервах (Т.1, а.п.189-190);

- копією журналу реєстрації інструкцій, з якої вбачається, що ОСОБА_10 ознайомлений під особистий підпис про посадову інструкцію вчителя № 26 та з інструкцією № 87 з охорони праці під час проведення спортивних і рухливих ігор (Т.1, а.п.191-193);

- висновком судової комісійної інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності № 9823 від 13.10.2016 року, з якого вбачається, що обставинами, що з технічної точки зору обумовили та сприяли настанню досліджуваного нещасного випадку, є незабезпечення вчителем ОСОБА_10 стійкої дисципліни та порядку серед дітей (не домігся виконання ОСОБА_7 своєї вказівки стати в стрій та не переконався в тому, що всі діти розуміють та виконують його розпорядження) створили передумови для дій неповнолітнього учня, що призвели до нещасного випадку. Дії вчителя ОСОБА_10 щодо порядку перетину проїжджої частини організованою групою дітей не відповідають вимогам п.1.8. «Інстукції з охорони праці № 87 під час проведення спортивних і рухомих ігор», п.п.2.4, 2.5 «Посадової інструкції № 26 вчителя», та з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з подією нещасного випадку (Т.1, а.п.212-220);

- журналом реєстрації інструктажів учнів Гірсівської школи з безпеки життєдіяльності за період 2014 року, який розпочато з 01.09.2006 року, з якого вбачається, що відсутній запис від 09.04.2014 року про проведення інструктажу вчителем фізичної культури ОСОБА_10 з учнями 4 класу, в якому навчається учень ОСОБА_7 (Т.1, а.п.222).

Також районним судом були досліджені письмові документи, надані стороною захисту, а саме:

- наказ № 17 від 08.04.2015 року про призначення повторного розслідування нещасного випадку за участю малолітнього ОСОБА_7 (Т.2, а.п.56);

- акт про нещасний випадок № 1, затверджений 10.04.2015 року директором Гірсівської СШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_17 , зі змісту якого вбачається, що учень 4 класу ОСОБА_7 за особистою необережністю вибіг на дорогу, не дотримуючись правил переходу дороги. ОСОБА_10 , вчитель фізкультури, виконав всі необхідні умови та своїми однобічними діями не міг запобігти події (Т2, а.п.57-58);

- п. 3.4 інструкції з охорони праці № 49, де визначено, що під час перетину проїжджої частини дороги слід дочекатися, поки вчитель зупинить дітей підняттям рук. Вчитель повинен пропустити автомобілі, які рухаються в обох напрямках, переконатися, що проїжджа частина вільна та тільки потім розпочати рух через дорогу (Т.2, а.п.3);

- вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 31.07.2014 року, яким засуджено ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами і на підставі п «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році», останнього звільнено від відбування призначеного покарання у виді штрафу (Т.2, а.п.51-52).

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам захисту щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_10 до скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Спростував суд і наведені обвинуваченим під час судового розгляду доводи щодо його невинуватості у вчиненні злочину, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що в діях ОСОБА_10 відсутні ознаки об`єктивної сторони злочину та наявність прямого причинного зв`язку між діями ОСОБА_10 як безпосередньою причиною та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень потерпілого є необґрунтованими, оскільки посадовою інструкцією № 26 вчителя, затвердженої наказом директора школи ОСОБА_17 № 25 від 04.03.2013 року чітко визначено, що вчитель несе особисту відповідальність за збереження життя і здоров`я учнів під час навчально-виховного процесу і заходів, які він проводить. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_10 , достовірно знаючи про обов`язок постійного нагляду за малолітніми учнями, та будучи обізнаним про особливу відповідальність щодо ввірених йому під нагляд дітей, в тому числі під час підготовки до занять (що виявилося в пересуванні учнів на спортивний майданчик), маючи реальну можливість передбачати настання суспільно небезпечних наслідків, не прийнявши вичерпних заходів, спрямованих на відвернення їх настання, не забезпечив стійку дисципліну та порядок серед дітей, а саме не домігся виконання учнем ОСОБА_7 своєї вказівки стати в стрій та не переконався в тому, що всі діти розуміють та виконують його розпорядження, що створило передумови для невідповідних дій учня, що призвело до нещасного випадку, що є в причинному зв`язку зі спричиненням здоров`ю дитини тяжких наслідків.

Доводи захисника про те, що районний суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про призначення повторної судової комісійної інженерно-технічної експертизи в галузі охорони праці та безпеки життєдіяльності, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції в ухвалі від 20 грудня 2017 року детально обґрунтував свій висновок щодо підстав для відмови у задоволенні вказаного клопотання.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 137 КК України правильно кваліфіковані судом, як неналежне виконання професійних обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітнього, внаслідок недбалого ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника потерпілого стосовно необґрунтованості судового рішення в частині призначеного ОСОБА_10 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, та призначив покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 137 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, вважаючи, що саме таке покарання найбільше відповідатиме меті його призначення.

Приймаючи рішення щодо позбавлення обвинуваченого ОСОБА_10 права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, районний суд врахував те, що ОСОБА_10 протягом 25 років роботи на займаній посаді зарекомендував себе кваліфікованим спеціалістом, здібним організатором, що підтверджується характеристикою Гірсівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, окрім того, суд вважав, що позбавлення обвинуваченого такого права, що є основним джерелом доходу, може вкрай негативно позначитися на його особистості, добробуті його родини, тому вважав за можливе не позбавляти обвинуваченого права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Таке покарання і на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Доводи законного представника потерпілого про те, що обвинувачений не розкаявся, не попрохав вибачення, не цікавився здоров`ям її сина, є слушними, однак, з огляду на дискреційні повноваження суду та принцип верховенства права, вони не можуть бути достатньо вагомими для скасування прийнятого судом рішення, оскільки призначене покарання видається цілком справедливим.

Доводи апеляційної скарги законного представника потерпілого стосовно того, що районним судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, проігнорувавши при цьому вимоги КПК України, відповідно до яких майнову та моральну відповідальність за цивільним позовом несе особа, яка вчинила злочин, а також те, що на протязі всього періоду обвинувачений ОСОБА_10 не приймав ніяких заходів до відшкодування матеріальної та моральної шкоди, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 завдав шкоди саме при виконанні, хоча і неналежному, своїх трудових обов`язків, тому позов повинен бути пред`явлений до певної юридичної особи, яка в порядку регресу потім може пред`явити певні вимоги до обвинуваченого.

На думку колегії суддів, такий висновок суду є законним та обґрунтованим. До того ж, судова колегія звертає увагу на те, що позивач не позбавлений права пред`явити цивільний позов у порядку цивільного судочинства до належного відповідача.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для зміни вироку або скасування вироку повністю та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та законного представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Приазовського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4