КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком до 24 березня 2019 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, українця, громадянина України, маючого вищу освіту, офіційно не одруженого, працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , та проживаючого в АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Постановлене рішення мотивоване тим, що органом досудового розслідування не доведено існування обставин, що дають підстави для застосування відносно підозрюваного виняткового запобіжного заходу. Разом з тим, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, дані про його особу, на підставі чого прийшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби є співмірним з існуючими ризиками та тяжкістю інкримінованого останньому кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу не врахував належним чином тяжкість інкримінованих йому дій, даних про особу підозрюваного та конкретних обставини справи, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків про можливість запобігти існуючим ризикам запобіжному заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Зокрема апелянт посилається на ті обставини, що досудове розслідування кримінального провадження не завершено, не знайдено всіх речових доказів, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється відноситься до категорії тяжких та пов`язане з застосуванням насильства, а також, що останній є уродженцем АР Крим, у зв`язку з чим, згідно доводів апеляційної скарги, є підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків чи потерпілих, приховати або знищити докази, або іншим чином перешкоджати здійсненню досудового розслідування, а відтак забезпечити неналежну процесуальну поведінку підозрюваного в змозі лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На апеляційну скаргу прокурора, захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , були подані заперечення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, захисника і підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити рішення слідчого судді без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Також, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з положень ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому суд, дослідивши доводи клопотання та додані до нього матеріали у відповідності до вимог ст. 177, 178 КПК України, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виняткових обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики, в сукупності з тяжкістю кримінального правопорушення та даними про особу підозрюваного, як зазначив суд, не можуть слугувати виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується.

Так, у відповідності до вище наведених норм закону, колегія суддів враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, яке відноситься до категорії тяжких, розмір покарання, який загрожує останньому у разі визнання його винуватості, конкретні обставини справи, дані про його особу, а саме те, що ОСОБА_7 в минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, вищу освітою, працевлаштований, що вказує на відповідний характер його соціальних зв`язків та моральних якостей, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а також приймаючи до уваги його вік та стан здоров`я, відсутність відомості про намагання підозрюваного ухилятися від органів досудового розслідування та суду, на підставі чого вважає, що застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби в змозі запобігти існуючим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .
Ні слідчий в поданому клопотанні, ні прокурор в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, не змогли довести суду існування виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт у певний період доби.

Тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , відповідно до вище наведених норм закону, не може бути підставою для тримання особи під вартою.

Ті обставини, що підозрюваний є уродженцем АР Крим, на думку колегії суддів також не можуть слугувати приводом для його запобіжного ув`язнення, враховуючи наявність у останнього постійного місця проживання в місті Києві, проміжок часу з якого він проживає в місті Києві, а саме з 2014 року, наявність міцних соціальних зв`язків та відсутність відомостей про намагання ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 193, 194, 309, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби строком до 24 березня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1276/2019 Категорія ст. 183 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10
Доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1