В И Р О К
іменем України
13 листопада 2018 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000180 від 17.05.2018, за обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 українця, громадянина України, військовозобов`язаного, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, такого, що не має утриманців, раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (далі КК України),

із участю сторін кримінального провадження: із боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , із боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 16 травня 2018 року близько 20 години 40 хвилин, керуючи транспортним засобом автомобілем AUDI-100, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на ділянці з одностороннім рухом на 157 км автошляху Київ- Харків-Довжанський у напрямку м. Харкова, наблизившись до повороту ліворуч, виїзду на проїзну частину, проявив неуважність, не переконався у безпеці маневру, що він буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дороги транспортним засобам, які рухалися по автошляху Київ-Харків-Довжанський та виїхав на смугу руху автомобіля DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в напрямку м. Київ, чим створив небезпеку для його руху та допустив з ним зіткнення, порушивши тим самим вимоги п.п. 10.1, 10.4 ч.2 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), затверджених постановою Кабінетів Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, відповідно до яких:

п.10.1.: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.4.: Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехресті, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому тіла третього поперекового хребця другого ступеня з послідуючою операцією вертибропластикою, що утворилася ймовірно під вагою тіла при навантаженні з прискоренням по вісі хребта та безпосередньо передуючих госпіталізації при ДТП як водія легкового автомобіля, які згідно висновків судово-медичної експертизи відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), щодо вчинення якого йому висунуто обвинувачення, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому, пояснив, що після ДТП частково надав допомогу потерпілому на лікування та готовий відшкодувати понесені ним матеріальні збитки та частково завдану моральну шкоду.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті, просив суворо не карати обвинуваченого.

Суд, реалізуючи своє право, передбачене частиною 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, ураховуючи, що учасники судового розгляду проти цього не заперечують.

З`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, як особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд приймає до уваги положення ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання.

Вчинений обвинуваченим злочин за ч.1 ст.286 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно пункту 1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Ураховується також особа обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Суд приймає до уваги також добровільне часткове відшкодування обвинуваченим майнової шкоди, а також думку потерпілого суворо не карати обвинуваченого.

Ухвалюючи вирок суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, який оцінюється як низький та ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. За висновком представника персоналу органу пробації виправлення обвинуваченого можливе без призначення покарання у виді обмеження волі.
На підставі викладеного, ураховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, з урахуванням висновків досудової доповіді, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК, так як, на думку суду, таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, враховує та бере до уваги його каяття, відношення до вчиненого, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, та який раніше не притягувався до відповідальності за вчинення правопорушень у сфері безпеки дорожньому руху, приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Потерпілим ОСОБА_5 до початку судового розгляду пред`явлено позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди ( на придбання ліків, медикаментів, транспортні послуги тощо) на суму 11 668,99 грн та моральної шкоди у сумі 100 000 гривень, яка, на думку потерпілого, полягає у тому, що внаслідок протиправних дій щодо нього у зв`язку з ушкодження його здоров`я, він зазнав сильного фізичного болю та душевних страждань. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий переніс операцію та перебував на стаціонарному лікуванні, витратив багато зусиль та часу для відновлення свого попереднього стану, відновити який в повній мірі так і не вдалося. Внаслідок отримання серйозної травми він був змушений змінити своє життя, яким жив до отримання цієї травми.

У судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. Потерпілий пояснив, що внаслідок отриманої в ДТП травми він відчував сильний фізичний біль, який відчуває і натепер. Після тривалого лікування він втратив роботу, яка була єдиним джерелом його доходів, на які він утримував свою сім`ю ( потерпілий має на утриманні трьох неповнолітніх дітей). Після проходження лікування він потребує тривалої реабілітації і вимушений змінити спосіб життя, яким жив до ДТП.

Обвинувачений у судовому засіданні цивільний позов потерпілого визнав частково, у частині відшкодування матеріальних збитків визнав повністю, у частині відшкодування моральної шкоди частково. Погоджується відшкодувати суму завданих моральних збитків в розмірі 20 000 грн.

При вирішенні питання цивільного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.

Як передбачено ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розмір завданої потерпілому майнової шкоди підтверджується доданими до матеріалів провадження доказами, зокрема копіями квитанцій та товарних чеків на придбання медичних препаратів та ліків, інших витрат, пов`язаних із усуненням потерпілим наслідків ДТП, на загальну суму 11668,99 грн.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_5 завдана матеріальна шкода у розмірі 11668,99 гривень, яка підлягає відшкодуванню.

Згідно приписів ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В силу положень ч.1, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як передбачено п. 9 постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_5 була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, отриманими тілесними ушкодженнями, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, внаслідок чого потерпілий тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, де йому було проведено складне оперативне втручання. Внаслідок тривалого лікування потерпілий втратив роботу, за рахунок доходів з якої утримував свою сім`ю, вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Все це негативно вплинуло на його моральний стан, життєві зв`язки, порушило звичайний уклад особистого життя.

З урахуванням того, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 було завдано моральної шкоди, така шкода підлягає відшкодуванню самим обвинуваченим.

Виходячи з викладеного та конкретних обставин справи, суд враховує характер та тривалість фізичних та моральних страждань потерпілого внаслідок ушкодження його здоров`я, принцип розумності, виваженості і справедливості, та вважає, що з врахуванням зазначених обставин позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 500000 грн. Дана сума, на думку суду, пропорційна та адекватна тим стражданням, яких зазнав потерпілий ОСОБА_5 в результаті отриманих тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене цивільний позов ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Приписами ч. 2 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта в даному кримінальному провадженні для проведення автотехнічної експертизи становлять 858 грн, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК.

Арешт, накладений на автомобіль AUDI-100, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ухвалами суду від 29.05.2018 з метою збереження речових доказів, тому потреба у його застосуванні на даний час відпала та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 373, 374, КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на час розгляду справи складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заявлений потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному проваджені цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 ) у відшкодування матеріальної шкоди 11 668 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн 99 коп, у відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`ятдесят тисяч ) грн.

Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) витрати на залучення експерта у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень для проведення автотехнічної експертизи у кримінальному провадженні, унесеному до №0000180 від 17.05.2018.

Речові докази по справі: автомобіль AUDI-100, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які знаходяться на території Пирятинського ВП ГУНП в Полтавській області ( вул. Зоряна,7, м. Пирятин Полтавської області) повернути їх власникам.

Арешт, накладений ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.05.2018 на автомобіль AUDI-100, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на автомобіль DAEWOO LANOS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.05.2018 скасувати.

Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Головуючий :