Справа № 751/1506/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/354/19
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника Чернігівської ВК-44 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи без громадянства, уродженки смт. Юріївка Павлоградського району Дріпропетровської області, без постійного місця проживання та реєстрації; раніше неодноразово судимої, засудженої 26.10.2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова; зміненим ухвалою Апеляційного суду Харківської області, за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць 10 днів,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Обґрунтовуючи своє рішення, місцевий суд вказав на відсутність підстав для застосування щодо засудженої ОСОБА_9 умовно-дострокового звільнення від покарання, так як остання своїм ставленням до праці та поведінкою не довела свого виправлення.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його підзахисну від подальшого відбування покарання умовно-достроково. В обґрунтування скарги зазначив, що місцевий суд належним чином не дослідив дані про особу засудженої, зокрема те, що вона має дитину до 3-х років, материнські обов`язки виконує добре, проживає в будинку дитини, з 04.05.2018 року працевлаштована до швейного виробництва установи, стягнень не має. ОСОБА_9 дотримується режиму та правил поведінки в установі, а також правомірних і ввічливих взаємовідносин із персоналом і представниками адміністрації. На даний час ОСОБА_9 зробила для себе належні висновки і не має на меті в подальшому скоювати злочини.

Заслухавши доповідь судді; захисника засудженої, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора та представника виправної установи, котрі просили ухвалу місцевого суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що вироком Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.10.2017 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.02.2018 року, ОСОБА_9 засуджена за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць 10 днів.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання, відбуте нею покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 року, а також час перебування в Чернігівській ВК-44 з 09.03.2017 року по 20.06.2017 року включно; час її перебування у Харківській УВП № 27 з 14 вересня 2017 року (а.о.с.29-31).

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислюється з 25 липня 2016 року.

Засуджена ОСОБА_9 з 09 березня 2017 року відбуває покарання у Державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44».

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідної частини призначеного судом строку покарання.

Із пункту 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 убачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до характеристики, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_9 під час відбування покарання у Державній установі «Чернігівська виправна колонія № 44», відбула встановлену частину строку покарання, проте не довела своє виправлення, оскільки її ставлення до праці не є сумлінним, відсоток особистого внеску на задовільному рівні. Протягом усього строку відбування покарання ОСОБА_9 не входила до складу ради колективу засуджених відділення чи установи, не проявляла соціально-корисну активність в установі, не приймала участь у роботі самодіяльних організацій засуджених, лише у січні 2019 року виявила бажання взяти участь у роботі секції художньої самодіяльності засуджених відділення. Також держава неодноразово надавала засудженій можливість уникнути повного відбування покарання у вигляді позбавлення волі, звільняла двічі умовно-достроково, згідно Закону України «Про амністію», але засуджена належних висновків для себе не зробила та під час іспитового строку скоїла умисний тяжкий злочин. У зв`язку з цим, немає впевненості в її подальшій правослухняній поведінці, а тому вона не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ст.81 КК України.

Посилання апелянта на поверхове дослідження даних про особу засудженої є непереконливими, так як при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від подальшого відбування покарання місцевий суд вислухав учасників судового провадження та дослідив особову справу засудженої, зокрема, щодо її ставлення до скоєного злочину, додержання нею вимог режиму, а також ставлення до суспільно-корисної праці.

Дані про відсутність дисциплінарних стягнень, наявність у неї дитини віком до 3 років та проживання в будинку дитини, на що вказує захисник, заслуговують на увагу, проте ці обставини не мають виключного значення при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення. А дотримання ОСОБА_9 норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, є обов`язком засуджених, який передбачений положеннями ст.107 КВК України.

Беручи до уваги, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судима за однорідні злочини, до неї раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але засуджена висновків для себе не зробила, що свідчить про неготовність її до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами виправної установи.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання засудженої ОСОБА_9 про її умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 березня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4