УХВАЛА
21 травня 2019 року

м. Київ
справа №172/826/17
провадження №51-2422 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
вивчивши матеріали касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, касаційний суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Зокрема, у поданій скарзі не наведено в аспекті ст. 412 КПК обґрунтування незаконності оскаржуваних вироку та ухвали з подальшою необхідністю їх скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
Зазначаючи про порушення судом першої інстанції вимог ст. 290 КПК, що, на думку засудженого, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, останній не конкретизує в скарзі до яких саме матеріалів досудового розслідування йому не було надано доступ.
Також зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 , заперечуючи законність свого засудження за ч. 3 ст. 187 КК не наводить обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування оспорюваних рішень з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу.
Як убачається з касаційної скарги, ставлячи вимогу перед судом касаційної інстанції про скасування оскаржуваних рішень на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, засуджений не наводить обґрунтувань у чому саме полягає явна несправедливість заходу примусу, з урахуванням положень статей 50, 65 КК, 414 КПК.

Крім того, у касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 наводить доводи, що за своїм змістом стосуються невідповідності висновків судів, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, та правової оцінки доказів наданої судами першої та апеляційної інстанцій, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом касаційної перевірки.
Також засуджений не вказує на конкретні порушення вимог закону, які на його думку, були допущені апеляційним судом при апеляційній перевірці вироку (за аналогічними доводами сторони захисту), зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, а відтак, скарга не містить й обґрунтувань незаконності ухвали апеляційного суду.
Усупереч ч. 5 ст. 427 КПК ОСОБА_4 не надано копії оскаржуваного вироку.
Відповідно до ст. 429 КПК, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2019 року щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк скарга буде йому повернута.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3