Справа № 296/3959/17
УХВАЛА
Іменем України

29 травня 2017 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за відсутності заявника та прокурора, розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 17.05.2017 звернувся до суду із клопотанням про зняття арешту, в якому просить скасувати арешт, накладений на підставі ухвал слідчих суддів Корольовського районного суду м.Житомира від 19.01.2017 на належне йому майно, а саме на автомобіль «Форд Транзит» синього кольору, держ.номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та мобільний телефон «Iphone» 6S IMEI НОМЕР_3 з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» з № НОМЕР_4 , а також зобов`язати слідчого, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження № 0009 від 16.01.2017 повернути зазначене вище майно власнику.

В судове засідання ні заявник, ні слідчий не з`явились, причин неявки не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином телефонограмами (а.с. 6, 7).

Слідчий суддя дослідив матеріали клопотання та встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтовуючи клопотання, ОСОБА_3 посилається на те, що він є власником вилученого та арештованого майна, майно на даний час оглянуто спеціалістами НПУ, з ним проведено необхідні експертизи та відповідні слідчі дії, тому відпала потреба у подальшому арешті зазначеного майна. Крім того, необхідність повернення автомобіля обумовлена тим, що робота ОСОБА_3 пов"язана із постійними переміщеннями та для її виконання необхідний транспортний засіб.

Ухвалами слідчих суддів Корольовського районного суду м.Житомира від 19.01.2017 на належне ОСОБА_3 майно, а саме на автомобіль «Форд Транзит» синього кольору, держ.номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та мобільний телефон «Iphone» 6S IMEI НОМЕР_3 з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» з № НОМЕР_4 накладено арешт (а.с. 3, 4).

Доводи про необґрунтованість накладення арешту на вказане майно не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду та суперечать чинним судовим рішенням з цього питання.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.2 п.п.1 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Накладення арешту на спірне майно здійснено з дотриманням положень ст.ст. 170-173 КПК України.

З наданих матеріалів вбачається, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів встановити їх достатність для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Арешт майна накладено чинними ухвалами слідчих суддів, що спростовує посилання ОСОБА_3 на відсутність достатніх правових і фактичних підстав для застосування такого заходу кримінального провадження.

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання є необґрунтованими, оскільки арешт накладено в межах розслідування кримінального правопорушення цілком обґрунтовано та відповідно до чинного законодавства, у межах кримінального провадження розслідується злочин, який міг вчинятись із застосуванням арештованого майна, речовими доказами визнано саме ті речі, на які накладено арешт.

Крім того заявник в судове засідання не з`явився, доказів, які б вказували на те, що в подальшому застосуванні такого заходу кримінального провадження як арешт майна відпала потреба, не подав, у судовому засіданні не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для задоволення вимог клопотання, оскільки доводи клопотання не були підтверджені належними і допустимими доказами, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-9, 98, 131, 167, 170, 173, 174, 376 КПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1