Постанова
Іменем України
22 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 310/6902/16-к
провадження № 51-84 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001177 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією частини майна, що є його власністю, окрім житла.
В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він у середині жовтня 2015 року в лісосмузі у м. Бердянську зірвав три кущі дикорослої коноплі, що є наркотичним засобом, після чого переніс до місця свого проживання на АДРЕСА_1 , де подрібнив, після чого частину переніс до гаража по АДРЕСА_2 , та незаконно зберігав.
21 березня 2016 року ОСОБА_6 збув ОСОБА_7 за 160 грн. вказаний наркотичний засіб, вагою в перерахунку на суху речовину 1,46 г.
15 липня 2016 року ОСОБА_6 повторно збув ОСОБА_7 за 160 грн. цей наркотичний засіб, вагою в перерахунку на суху речовину 1,64 г.
19 серпня 2016 року під час обшуку гаража та помешкання підозрюваного було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, вагою в перерахунку на суху речовину 33,94 г та 23,56 г відповідно, який ОСОБА_6 незаконно зберігав з метою збуту.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений просить змінити вирок апеляційного суду та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на те, що апеляційний суд у вироку не врахував належним чином усіх даних про його особу, обмежився загальними фразами та не мотивував свого рішення про призначення йому покарання у виді реального позбавлення волі, пославшись лише на суспільну небезпечність вчиненого діяння.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_8 подав заяву, в якій підтримав доводи касаційної скарги засудженого, просив пом`якшити ОСОБА_6 покарання, звільнивши від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
На касаційну скаргу засудженого надійшло заперечення від прокурора, в якому він вказує на необґрунтованість скарги та просить залишити вирок апеляційного суду без зміни. Прокурор у судовому засіданні підтримав дану позицію.

Мотиви суду
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини справи, в тому числі й ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також суд обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання, - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин та перебування на його утриманні батька-пенсіонера, який має ряд хронічних захворювань.

Взявши до уваги усі зазначені обставини, в тому числі й ті, на які посилається засуджений у касаційній скарзі, особу винного, склад його сім`ї та відношення до скоєного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його виправлення та перевиховання лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, касаційний суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

У той же час апеляційний суд зазначив, що характер та ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, його суспільна небезпечність, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров`ю населення, кількість епізодів збуту, не дає суду підстав для прийняття рішення про звільнення винного від відбування призначеного покарання з випробуванням. Таке рішення суд касаційної інстанції вважає переконливим.

Судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що наведені дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, не дають підстав зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування ним покарання. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення ст. 69 КК України, у своєму рішенні чітко зазначив, які саме обставини справи та дані про особу винного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Врахування одних і тих же обставини справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до засудженого положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких Суд не вбачає.

Переконливих аргументів,які б свідчили про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, судом не встановлено, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Запорізької області від 07 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9