Провадження 11-кп/824/139/2019 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ст.186 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2012 року за ч.1 ст. 309, 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК україни: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання та роботи.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 28.05.2017 року, приблизно о 04 год. 20 хв., перебуваючи у дворі за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 23, помітив автомобіль марки «Деу Ланос», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , після чого підійшов до вказаного автомобіля та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив скло зазначеного автомобіля, звідти викрав належне потерпілому майно, загальною вартістю 1440 гривень, однак в цей момент у двір будинку заїхав екіпаж патрульної поліції УПП у м. Києві і ОСОБА_7 , зрозумівши, що його злочинні дії виявлені, почав тікати з місця вчинення злочину, тримаючи при собі викрадене ним із салону вищезазначеного автомобіля майно, у напрямку вул. Ушинського, 32 в м. Києві, де в подальшому був затриманий працівниками поліції. Злочинними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 1440 грн.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого просить скасувати вирок суду в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, а в решті вирок залишити без зміни.
Зазначає, що суд безідставно звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Вважає, що суд не дав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних злочинів проти власності, що явно свідчить про зухвалість, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його наполегливе бажання вести злочинний спосіб життя. Також вказує, що до обвинуваченого вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак останній на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення.
При цьому зазначає, що приймаючи рішення про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, всупереч вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» не навів у своєму рішенні переконливих доводів щодо можливості виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства і в матеріалах кримінального провадження такі дані відсутні.

Крім того, апелянт звертає увагу, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 та застосуванні до нього положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції, згідно ст. 76 КК України, поклав на останнього обов`язки, які на даний час не передбачені законом, внаслідок чого становище обвинуваченого було незаконно покращено, а саме замість передбаченої в законі заборони виїжджати за межи України з будь-якою метою, ОСОБА_7 заборонено виїзд без погодження з уповноваженим органом тільки на постійне місце проживання.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому є слушними.

Відповідно до ст.75 КК України, суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд свій висновок обґрунтував наявністю такої пом`якшуючої покарання обставини ОСОБА_7 як щире каяття та відсутністю цивільного позову у даному кримінальному провадженні.

При цьому, поза належною увагою суду першої інстанції залишилися ті обставини, що ОСОБА_7 посередньо характеризується, перебуває на обліку у лікаря нарколога,раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Також суд першої інстанції, пославшись при звільненні від відбування покарання на дані про особуобвинуваченого не зазначив, які саме обставини він взяв до уваги, що могли б свідчити про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покараннята попередження вчинення ним нових злочинів.

Зважаючи на викладені обставини, на думку колегії суддів висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам ст.75 КК України.

За змістом ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті та не погашені судимості, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409,420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року в частині призначеного ОСОБА_10 у покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити йому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з часу його затримання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий:
Судді: