Справа №463/1141/19
Провадження №1-кс/463/611/19
У Х В А Л А

12 березня 2019 року, слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Львова щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 08.02.2019 о 12:40 год. про вчинення кримінального правопорушення.
Скаргу мотивує тим, що він 08.02.2019 о 12:40 год. звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові із заявою про вчинення злочину передбаченого ст. 191 ч.5 КК України слідчим суддею Буського районного суду Львівської області ОСОБА_4 , секретарем судового засідання Буського районного суду Львівської області ОСОБА_5 та іншими.
У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили. Їх відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення скаржника суд прийшов до наступного висновку.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена заявником, представником заявника, потерпілим або його представником.
08.02.2019 о 12:40 год. ОСОБА_3 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Львові із заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано «Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення», затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 р. № 1377, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопрушення.
Положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
На такий обов`язок слідчого, прокурора вказують вимоги ч. ч. 3, 4 та 5 ст. 214 КПК України, згідно з якими до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про кримінальне правопорушення, вимагається короткий виклад обставин, які свідчать про вчинення саме кримінального правопорушення, його попередню правову кваліфікацію із зазначенням статті (частин статті) закону України про кримінальну відповідальність, тобто Кримінального кодексу, зміст повідомлення слідчим прокурора про підставу початку досудового розслідування.
Положення ст. 214 КПК України, перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відтак, не будь-яка заява є підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а лише та заява, яка містить фактичні дані які підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення. Всі інші заяви, після їх надходження до відповідних органів, підлягають розгляду останнім згідно із Законом, яким не є Закон про кримінальну відповідальність.
Зі змісту скарги та з пояснень вбачається, що по суті, скаржник фактично покликається на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Львові щодо невнесення відомостей до ЄРДР, однак не подає будь-яких доказів та достатніх даних того, що згадана в скарзі розписка надана секретарю судового засідання за отримання копії ухвали слідчого судді від 13.04.2019 року була використана ним чи іншими особами в будь-якому іншому провадженні, що призвело до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 191 ч. 5 КК України. Крім того, не вказав, як саме розписка надана ним секретарю судового засідання у 2018 році могла порушити його право власності на нерухоме майно.
З врахуванням наведеного, приходжу до висновку, що дії уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Львові з приводу відмови внесення заяви стосовно вчинення зазначеними вище особами кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України до Єдиного державного реєстру є правомірними, тому у задоволенні скарги слідчий суддя відмовляє.
Керуючись ст.ст. 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

постановив:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Львова щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1