Номер провадження: 11-кп/785/985/18
Номер справи місцевого суду:
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

Головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 31 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні № 0000630, внесеному до ЄРДР 23.08.2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка народилася у м. Одесі, з вищою освітою, не працює, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , не судиму, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 (два) роки, з покладенням на неї, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 3123 (три тисячі сто двадцять три) грн. 60 коп.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,-

ВСТАНОВИВ:
1. Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком районного суду ОСОБА_7 визнана винуватою та засуджена за вчинення злочину при наступних обставинах.

22 серпня 2015 року, приблизно о 23 годині, в темний час доби, керуючи належним їй технічно справним автомобілем «Chevrolet Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по вул. Овідіопольська дорога з боку автодороги М-0501 «Об`їзд м. Одеса» в напрямку вул. Центральний аеропорт в Малиновському районі м. Одеси. Здійснюючи рух на освітленій міським електроосвітленням ділянці вул. Овідіопольська дорога, навпроти будівлі № 7 (торгівельного центру «Шостий елемент»), водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи необережно, порушила вимоги горизонтальної дорожньої розмітки п. 1.3 та вимоги п. п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на безпечність при виконанні маневру розвороту ліворуч в невстановленому місці та під час зміни напрямку руху ліворуч, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. В результаті маневрування із правої смуги в ліву, не надала дорогу мотоциклу «Yamaha XVS1100» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , що рухався в лівій смузі в попутному напрямку, внаслідок чого скоїла зіткнення з мотоциклом. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №3022 від 06.01.2016 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_6 спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2017 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Постановою Верховного Суду від 14.06.2018 року касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04.04.2017 року щодо ОСОБА_7 скасовано, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

2. Зміст вимог апеляційної скарги
На вирок суду потерпілим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій він просить частково скасувати оскаржений вирок в частині призначеного обвинуваченій покарання та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами, в зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Свої апеляційні вимоги потерпілий обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченій покарання із застосуванням ст. 75 КК України, порушив норми матеріального права, оскільки ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин, через що вона не може бути звільнена від відбування призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України; суд першої інстанції необґрунтовано зазначив у вироку, що обвинувачена в повному обсязі відшкодувала йому моральну та майнову шкоду, оскільки на теперішній день він поніс значні витрати, які йому не відшкодовані; не можна враховувати як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття обвинуваченої, оскільки щире каяття відсутнє; порушенням норм процесуального права є повернення обвинуваченій її автомобіля, на якому вона вчинила злочин, що дозволило обвинуваченій подарувати його своєму чоловікові, щоб уникнути накладення на нього стягнення; обтяжуючою покарання обставиною є тяжкі наслідки, які настали для потерпілого, що суд першої інстанції не врахував при ухваленні вироку.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Заслухавши доповідача; пояснення представника потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги потерпілого; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого; думку обвинуваченої та її захисника, які теж заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, просили вирок районного суду залишити без змін, а також захисник обвинуваченої заявив клопотання про застосування до неї закону України «Про амністію у 2016 році»; дослідивши матеріали кримінального провадження перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод
Стаття 6. Право на справедливий суд

1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

2. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;

c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;

d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;

e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.

4.2. Кримінальний кодекс України

Стаття 50. Поняття покарання та його мета

1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Стаття 65. Загальні засади призначення покарання

1. Суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Стаття 75. Звільнення від відбування покарання з випробуванням

1. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

2. Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

3. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

4. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

4.3. Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 2. Завдання кримінального провадження

1. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення

1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 404. Межі перегляду судом апеляційної інстанції

1. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

2. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

3. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

4. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

5. Позиція апеляційного суду
5.1. Щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає за необхідне переглянути оскаржуване рішення в межах апеляційної скарги потерпілого.

5.2. Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого
Доводи апеляційної скарги потерпілого стосовно того, що обвинувачена ОСОБА_7 не може бути звільнена від відбування призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України, так як вчинила тяжкий злочин, а також того, що в діях обвинуваченої відсутня пом`якшуюча покарання обставина щире каяття, апеляційний суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 1 статті 75 КК України передбачено, що суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо. Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав, також судом виконані вимоги і щодо співрозмірності призначеного обвинуваченій покарання.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції навів достатні та об`єктивні мотиви щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дав належну оцінку ступеню тяжкості злочину, обставинам його вчинення, врахував особу обвинуваченої, і дійшов до обґрунтованого висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування призначеного покарання.

Судом першої інстанції було враховано, що злочин, вчинений ОСОБА_7 , хоча і відноситься до категорії тяжких злочинів, але вчинений з необережності.

Суд першої інстанції прийняв до уваги ті обставини, що бвинувачена ОСОБА_7 раніше не судима (т. 1 а. с. 48), перебуває у шлюбі (т. 1 а. с. 52), має постійне місце проживання та місце роботи (т. 1 а. с. 51, 60, 61), позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання (т. 1 а. с. 62,63), на її утриманні двоє малолітніх дітей 2008 та 2011 року народження (т. 1 а. с. 58-59), та мати, яка є інвалідом і потребує постійного стороннього догляду (т. 1 а. с. 65-70).

ОСОБА_7 добровільно, до ухвалення вироку, відшкодувала потерпілому заподіяну шкоду в сумі 202500 грн. (т. 1 а. с. 71-77), повністю визнала себе винною, щиро розкаялась і сприяла розслідуванню злочину.

Згідно вимог діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку.

Щире каяття це певний психічний стан особи винуватого, колі він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Поведінка обвинуваченої після вчинення злочину, а саме добровільне надання грошових коштів на лікування потерпілого, без пред`явлення ним в офіційному порядку таких вимог, свідчить про щире каяття обвинуваченої та її намагання усунути негативні наслідки вчиненого злочину.

Кримінальний закон не містить заборони застосування ст. 75 КК України до осіб, які вчинили тяжкий злочин, та районним судом дотримано умови застосування ст. 75 КК України.

Вказані обставини дали суду першої інстанції підстави дійти до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченої можливе без ізоляції її від суспільства, внаслідок чого було призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для застосування до обвинуваченої додаткового покарання у виді позбавлення останньої права керування транспортними засобами відсутні, так як наявність технічного паспорту на транспортний засіб у обвинуваченої забезпечує останню засобів існування, яка має матір-інваліда та двох малолітніх дітей, чоловік працює моряком та тривалий час перебуває в рейсах.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням без позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що обтяжуючою покарання обвинуваченої обставиною є тяжкі наслідки, які настали для потерпілого, які суд першої інстанції не врахував при ухваленні вироку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкі наслідки є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного злочину, яка впливає на його кваліфікацію, тому її не можна ще раз враховувати при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

5.3. Щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону

Твердження апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції необгрунтовано зазначив у вироку, що обвинувачена в повному обсязі відшкодувала потерпілому моральну та майнову шкоду, на думку апеляційного суду, апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена добровільно відшкодовувала потерпілому заподіяну злочином шкоду на загальну суму 202500 грн. (т. 1 а. с. 71-77), потерпілий ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду не заявляв позов про відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає в безпідставному поверненні обвинуваченій її автомобіля, апеляційний суд вважає безпідставними, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль був визнаний речовим доказом та переданий на зберігання обвинуваченій ОСОБА_7 , тому, враховуючи те, що по справі був відсутній цивільний позов та не накладено арешт на автомобіль, обвинувачена, відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України, не мала жодної заборони і вправі була розпорядитись автомобілем на власний розсуд.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційних вимог
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнає за необхідне апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченої ОСОБА_7 ОСОБА_9 заявив клопотання про застосування відносно обвинуваченої амністії в зв`язку з тим, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України є необережним та не є особливо тяжким, у неї на утриманні є дві малолітні дитини: 2008 та 2011 року народження.

Пунктом «в» ст. 1Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні необережного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке є тяжким злочином, обвинувачена має на утриманні двох дітей, яким не виповнилося 18 років: 2008 та 2011 року народження.
Всі учасники апеляційного розгляду вказали, що обвинувачена ОСОБА_7 підпадає під дію даного Закону, та вважали за необхідне задовольнити клопотання захисника.
Перешкод для застосування до ОСОБА_7 амністії, встановлених ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційним судом не встановлено.
Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році, тому апеляційний суд вважає, що до неї можна застосувати положення даного закону та звільнити її від основного покарання у виді позбавлення волі на підставі акту амністії.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» та звільнити її від основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 31.10.2016 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4