ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6223/19
Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
провадження № 11-сс/819/250/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: постанова про обрання запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001003, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
Цією ухвалою слідчого судді у задоволенні клопотання слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 відмовлено та постановлено застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 строком до 23 травня 2019 року, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2019 року як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначеним розміром застави, достатнім для забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого чи прокурора та покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджувався та після звільнення під час встановленого адміністративного нагляду знову повторно скоїв злочин проти власності. Вказує, що перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом не виключає можливості скоєння нового злочину, оскільки санкція статті за якої він підозрюється передбачає покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, вчинено новий злочин у період не знятої та непогашеної судимості під адміністративним наглядом, може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Зазначає, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків. А тому на думку апелянта домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, в судових дебатах залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 26.03.2019 року приблизно 16-38 годині, знаходячись біля будинку №22 по вул. Декабристів в м. Херсоні, переслідуючи прямий умисел, направлений на викрадання чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, таємно, повторно, намагався викрасти майно з автомобілю марки "ДЕО СЕНС", д/н НОМЕР_1 , автомагнітолу та відеорегістратор, проте свій злочинний намір не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий свідком ОСОБА_10 на місці скоєння злочину, в результаті чого потерпілому ОСОБА_11 спричинено матеріальну шкоду в сумі 2000 грн.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на які послався слідчий суддя в ухвалі, та дав їм належну оцінку.

26 березня 2019 року ОСОБА_7 було затримано та 27 березня 2019 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України.

Слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, послався на те, що він підозрюється у вчинені середньої тяжкості злочину, врахував, що підозру обґрунтовано вагомими доказами, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, також врахував, що підозрюваний не одружений, має постійне місце проживання, однак дійшов висновку, що даним ризикам можливо запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме обравши відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. ч. 1, ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано для особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Як вбачається з клопотання слідчого СВ Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , та апеляційної скарги прокурора Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину, водночас жодних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим не наведено, тоді як наведені рики прокурором в апеляційній скарзі відповідають застосованому до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що зможе запобігти вищезазначеним ризикам та забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні середньої тяжкості злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 404, п. 1 ) ч. 3 ст. 407, ст. 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Херсонської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2