Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/34/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.12.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження № 0000262 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Володимирівка Петрівського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, не працює, з середньою спеціальною освітою, одружений, має на утриманні малолітнього сина, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз по справі у сумі 3622 гривні 18 копійок.

Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі із змінами, прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В решті вирок залишити без зміни.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що згідно із ч. 1 ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб, які засуджуються до покарання у виді виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України не допускається.

Разом з цим, в порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування як основного покарання у виді обмеження волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 25.06.2017 року, керуючи транспортним засобом - легковим автомобілем марки «DАЕW0» модель «FSO Lаnоs ТF69У» р.н. НОМЕР_1 чорного кольору, на приблизній швидкості 70-100 кілометрів за годину, рухався по ґрунтовій дорозі у напрямку «село Володимирівка - село Козацьке» за межами села Козацьке Петрівського району Кіровоградської області. В цей час, із правого боку від автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , по рівнозначній грантовій дорозі у напрямку «місто Жовті Води - село Олександро-Мар`ївка» за межами села Козацьке Петрівського району Кіровоградської області, керуючи транспортним засобом - легковим автомобілем марки «ВАЗ» модель «2107» р.н. НОМЕР_2 білого кольору, на приблизній швидкості 50 кілометрів за годину, рухався ОСОБА_9 . Під`їхавши до перехрестя вказаних вище доріг, ОСОБА_9 , з метою перевірки безпечності подальшого руху, зупинив свій транспортний засіб.

В цей час, ОСОБА_7 , рухаючись прямо по вказаній ґрунтовій дорозі із вказаною швидкістю на зазначеному вище транспортному засобі, порушуючи вимоги п.1.3., неухильно не виконав вимоги Правил, а саме: п.1.5 - створив небезпеку чи перешкоду для руху ОСОБА_9 , загрозу його життю або здоров`ю, завдання матеріальних збитків; п.2.3. - для забезпечення безпеки дорожнього руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою; 2.9 - керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння: п.16.12 - на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу транспортному засобу, що наближається праворуч - легковому автомобілю марки «ВАЗ» модель «2107» р.н. НОМЕР_2 білого кольору, під керуванням ОСОБА_9 , здійснив зіткнення правою передньою частиною автомобіля, яким керував із лівою передньою боковою частиною легкового автомобіля марки «ВАЗ» модель «2107» р.н. НОМЕР_2 білого кольору під керуванням ОСОБА_9 .

В результаті зіткнення потерпілий ОСОБА_9 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №425 від 25.11.2017 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 4-6 ребер зліва, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень які викликали тривалий розлад здоров`я.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала змінену апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, крім визнання ним вини, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження, які досліджені у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і в апеляційній скарзі не заперечуються.

Фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_7 , юридична кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України сторонами кримінального провадження не оспорюється.

При розгляді доводів апеляційної скарги колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом першої інстанції.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України за якою його засуджено. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував що він вчинив злочин середньої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд правильно вказав, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, має тимчасові заробітки, раніше не судимий, вину визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 обгрунтовано визнано повне визнання вини та щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому обгрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, за своїм видом і розміром призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі із звільненням його від відбування покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами та відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 р., який набрав чинності 07.09.2017 року.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 вчинив необережний злочин середньої тяжкості 25.06.2017 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 р. На день набрання чинності цим Законом має малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , амністія раніше до нього не застосовувалась.

Будь-які застереження, передбачені законом щодо застосування акту амністії відсутні, тому суд першої інстанції обгрунтовано звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком суду, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 р.

Частиною 2 статті 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із вимогами ч. 3 п. 2 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, окрім іншого зазначаються мотиви призначення покарання.

Однак, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано.

Так, пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» із послідуючими змінами, звернуто увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» із змінами, регламентовано, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З резолютивної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік призначив додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Проте, в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, призначаючи альтернативне покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції взагалі не навів мотивів, про наявність чи відсутність підстав для призначення, або не призначення обвинуваченому додаткового покарання та доцільність призначення такого покарання.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не наведено підстав, щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання, виходячи із засад диспозитивності, через наведені вище допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити докази, щодо доцільності призначення або не призначення ОСОБА_7 альтернативного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та дати їм оцінку, оскільки зазначені докази не були дослідженні безпосередньо судом першої інстанції і мотиви призначення додаткового покарання у вироку не викладені.
Наведені порушеннявимог кримінального та кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, істотно вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого вироку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, незаконним і необґрунтованим застосовування стосовно обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Окрім того, ОСОБА_7 підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 р. і місцевий суд обгрунтовано звільнив його від відбування покарання, призначеного вироком суду.

Разом з цим, вказуючи не необхідність ухвалення нового вироку та призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання на строк 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, прокурор просить одночасно звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», що на переконання колегії суддів, свідчить про формальний характер апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, враховуючи, що за наслідками апеляційного розгляду, становище обвинуваченого не погіршується, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, щодо ОСОБА_7 слід змінити в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.
Відповідно до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»№ 1810-VIII від 22.12.2016 р.

В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4