У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000644 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.11.2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пшеничне Нижньогірського району АР Крим, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою (8 класів), неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, та призначено останньому покарання: за ч.3 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та попереднім вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.03.2018 року, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України ( в редакції Закону № 838 УІІ від 26.11.2015 року, з урахуванням рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року) зараховано в строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання, строк попереднього ув`язнення та період перебування ним в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді цього кримінального провадження з 24.05.2017 року по 23.11.2018 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів при проведенні судових експертиз на загальну суму 988 грн. 70 коп.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що призначене йому покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.

Зазначає, що місцевим судом при призначенні покарання не достатньо враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме визнання ним вини, щире каяття та те, що прокурор просив для нього більш м`якого покарання ніж призначив суд.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, та визнано доведеним, що на початку квітня 2016 року в денний час, обвинувачений ОСОБА_5 через відкриті двері проник до приміщення літньої кухні, розташованої у дворі домоволодіння АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_8 , звідки повторно, таємно викрав належні останній грошові кошти у сумі 1000 грн.
З викраденими грошима ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на згадану вище суму.
Також, 11.03.2017 року близько 11 год. 25 хв. ОСОБА_5 через відкриті двері проник до будинку потерпілої ОСОБА_8 , розташованого за вищевказаною адресою, де, в присутності потерпілої, діючи повторно відкрито заволодів належними їй грошовими коштами у сумі 900 грн.
Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд.
Крім того, 16.04.2017 близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_5 , керуючись злочинним умислом, направленим на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження вікна, проник до будинку, що належить потерпілій ОСОБА_8 , розташованого за вищезгаданою адресою, де, в присутності потерпілої, повторно відкрито заволодів належними їй грошовими коштами у сумі 700 грн.
Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ними на власний розсуд.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч.3 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.186 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчинених ним злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, не працює, в цілому характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини та щире каяття, обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення злочинів щодо особи похилого віку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів, даних про особу обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на те, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся, як на підставу для пом`якшення призначеного йому судом першої інстанції покарання, є неприйнятним, оскільки, вказані обставини враховані судом першої інстанції.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, характеризується посередньо, підтримує стосунки з особами, схильними до скоєння злочинів, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його стійке небажання стати на шлях виправлення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей закону за якими його засуджено.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначено обвинуваченому необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.11.2018 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: