Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/92/19
УХВАЛА

18 березня 2019 року смт. Ярмолинці

Слідчий суддя Ярмолинецького районного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , начальника Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці скаргу ОСОБА_4 на дії та бездіяльність начальника Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року справу за скаргою ОСОБА_4 на дії та бездіяльність начальника Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передано на розгляд до Ярмолинецького районного суду Хмельницької області.

В судове засідання заявник не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Начальник Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, суду пояснив, що до Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури 30 січня 2019 року надійшла заява ОСОБА_4 про внесення в ЄРДР відомостей про вчинення судовим розпорядником Віньковецького районного суду ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 366 КК України, яка 31 січня 2019 року направлена для прийняття рішення в межах компетенції до Віньковецького ВП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хменльницькій області. За наслідками проведеної перевірки Віьковецьким ВП винесено висновок від 18 лютого 2019 року, згідно якого доводи ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження.

Слідчий суддя, заслухавши думку ОСОБА_3 , дослідивши матеріали за скаргою ОСОБА_4 та матеріали перевірки за заявою ОСОБА_4 , прийшов до висновку, що скаргу слід задоволити.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

А згідно ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

30 січня 2019 року до Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури від заявника надійшла письмова заява про внесення до ЄРДР відомостей щодо вчинення судовим розпорядником Віньковецького районного суду Хмельницької області кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України (а.с. 4-10 Висновку № 131). 31 січня 2019 року листом начальника Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 зазначене звернення направлено за належністю до Віньковецького ВнП Ярмолинецького ВП ГУНП в Хмельницькій області (а.с. Висновку № 131). За наслідками проведеної перевірки Віьковецьким ВП винесено висновок від 18 лютого 2019 року, згідно якого доводи ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження (а.с. 1 Висновку № 131).

Дані про внесення відомостей щодо обставин, відображених у зверненні до ЄРДР, на час розгляду скарги слідчим суддею не встановлені.

Тобто, строки, визначені ст. 214 КПК України , суб`єктом оскарження не дотримані. Тим самим є дійсним факт бездіяльності.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Також, слідчий суддя ураховує те, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК, з даного питання, так як дискреційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому унесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.

Адже, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

У цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції шляхом виходу за її межі дискреційних повноважень.

Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію, і все.

Адже, на етапі прийняття та унесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від особи, яка подала скаргу, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але за нею, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР унесено не було.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотримався власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.

Тим самим, отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя, розглянувши скаргу у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання уповноваженої особи Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_4 від 30 січня 2019 року (лист Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області від 31 січня 2019 року, вих. № 70-23-18).

Водночас, інші вимоги скарги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки не передбачені приписами ч. 2 ст. 307 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307, 369-372, 376 КПК України,

постановив:
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність начальника Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 про невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задоволити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення відповідно до заяви ОСОБА_4 від 30 січня 2019 року (лист Віньковецького відділення Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області від 31 січня 2019 року, вих. № 70-23-18) на підставі ст. 214 КПК України.

У задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя підпис
Копія вірна:
Слідчий суддя ОСОБА_1