Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

25 квітня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю:
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000060 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бугаївка Радивилівського району Рівненської області, де зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживаючий по АДРЕСА_2 , громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 20 серпня 2015 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі та на підставі ст..ст.75, 76 цього Кодексу звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки, 17 грудня 2018 року ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено ОСОБА_4 для відбування покарання до кримінальної виконавчої установи у відповідності до вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України на три роки один місяць позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Радивилівського районного суду Рівненської області від 20 серпня 2015 року та призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді тримання під вартою на строк три роки шість місяців.
Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з дня проголошення вироку - 27 грудня 2018 року.
До вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.
Судом постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення товарознавчих експертиз у розмірі 351 грн. 84 коп.
Вироком вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

Згідно вироку суду, ОСОБА_4 , будучи судимий 20.08.2015 р. Радивилівським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання, з встановленням іспитового строку 3 три роки, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно під час відбуття призначеного судом строку випробування за попереднім засудженням вчинив умисний, середньої тяжкості корисливий злочин.
Так, 15 лютого 2016 року, близько 16 год. до житлового будинку ОСОБА_4 , що на АДРЕСА_2 , на запрошення обвинуваченого, з метою вжиття спиртних напоїв, прийшов його знайомий ОСОБА_8 . Близько 18 год. цього ж дня, ОСОБА_9 , від вживаних алкогольних напоїв сп`янів та пішов до житлової кімнати будинку ОСОБА_4 , де приліг на ліжко, залишивши свій гаманець поблизу ліжка на підлозі.
16 лютого 2016 року, біля 01 год. ОСОБА_4 , зайшов до кімнати та поблизу ліжка на якому відпочивав ОСОБА_9 , виявив гаманець останнього. Піднявши з підлоги гаманець ОСОБА_10 , ОСОБА_4 побачив у ньому грошові кошти в сумі 270 грн., якими вирішив заволодіти. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, скориставшись тим, що ОСОБА_9 спить, а також переконавшись в тому, що його неправомірні дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, з метою збагачення за рахунок чужого майна, умисно, повторно, таємно викрав з гаманця ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 270 грн., які поклав в кишеню свого одягу, тим самим привласнив та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Після цього, ОСОБА_4 , виявивши у гаманці банківські картки ПАТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , «Аваль Банк» № НОМЕР_2 , видані на ім`я ОСОБА_10 , на рахунках яких грошей не було, посвідчення водія серії НОМЕР_3 , видане на ім`я ОСОБА_10 , та не маючи умислу на їх викрадення, залишив останні в своєму житловому будинку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить пом`якшити призначене йому покарання, зменшивши призначений термін відбування покарання, оскільки за попереднім вироком Радивилівського районного суду Рівненської області йому вже призначили покарання у виді позбавлення волі строком три роки. Також обвинувачений зазначив, що він працював у м. Одеса, звідки його працівники правоохоронних органів відправили у Рівненський слідчий ізолятор. Після цього, Радивилівський районний суд Рівненської області скасував звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 , оскільки він не зміг надати документи, підтверджуючі факт його перебування на роботі у м.Одеса.
Також обвинувачений зазначив, що він не вчиняв інкримінованого йому злочину, а вину за цю крадіжку взяв на себе, щоб не притягнули до відповідальності його дружину. При цьому вказав, що відшкодував завдані збитки потерпілому, сприяв у розслідуванні злочину, у судовому засіданні визнав вину у скоєному. Також місцевий суд не взяв до уваги, що у нього є старенька бабуся і брат-інвалід, які потребують постійного догляду, та не врахував думку потерпілого, який вказав, що не має жодних претензій до нього та просив не позбавляти обвинуваченого волі.
Крім того, апелянт не погоджується із рішенням суду про стягнення із нього на користь держави процесуальних витрат за проведення експертиз.
Також обвинувачений заявив клопотання про зарахування йому у строк відбування покарання період перебування під вартою з 22 листопада 2017 року по 16 червня 2018 року із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає два дні попереднього ув`язнення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його помякшують і обтяжують.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винного, так і встановленим обставинам кримінального провадження.
Зокрема, судом було враховано ступінь тяжкості вказаного првопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, сприяння розкриттю злочину та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності. При цьому, судом надано належну оцінку факту вчинення обвинуваченим даного злочину під час іспитового строку, встановленого попереднім вироком.
Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку місцевого суду про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання йому міри покарання у волі позбавлення волі, яка наближена до мінімального строку, встановленого законом за цей злочин.
Таким чином, при призначенні ОСОБА_4 покарання судом першої інстанції було враховано усі обставини, на які покликався обвинувачений у своїй апеляційній скарзі. Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів про наявність на утриманні в обвинуваченого бабусі та брата-інваліда, натомість місцевим судом було встановлено, що на утриманні у нього не перебувають непрацездатні особи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що предметом даного апеляційного розгляду є вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року, а тому доводи обвинуваченого з приводу незаконності ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області, якою ОСОБА_4 було скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком, не можуть розглядатись у межах даного апеляційного провадження.
Щодо клопотання обвинуваченого про зарахування йому періоду попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 22 листопада 2017 року по 16 червня 2018 року, то колегія суддів зазначає наступне. Так, у відповідності до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як встановлено колегією суддів, у межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а взятий він був під варту із зали суду. Таким чином підстави, передбачені законом України про кримінальну відповідальність, для зарахування строку попереднього ув`язнення з 22 листопада 2017 року по 16 червня 2018 року у період відбування покарання відсутні.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта. Таким чином, рішення місцевого суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджених витрат за проведення судових товарознавчих експертиз у сумі 351,84 грн. відповідає вимогам КПК, а тому є законним.
Також, як встановлено колегією суддів, вирішуючи питання про порядок дослідження доказів та їх обсяг, суд першої інстанції, врахувавши думку сторін, дійшов висновку про можливість розгляду вказаного кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КК України, яка передбачає право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_8 , вчиненому повторно, тобто в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, тому місцевий суд вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_8 та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого даних.

При цьому, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений користувався послугами захисника, який також не заперечував проти встановленого обсягу дослідження доказів.
З огляду на вказане, враховуючи добровільну відмову сторони захисту в суді першої інстанції від права заперечувати свою вину та обставини, викладені в обвинувальному акті, шляхом надання згоди на застосування судом положень ч.3 ст.349 КПК, колегія суддів не знаходить підстав вважати обґрунтованими доводи апелянта щодо причетності до скоєння цієї крадіжки іншої особи, натомість вважає їх надуманими та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинений злочин.
Також колегія суддів зауважує, що частиною 1 ст.337 КПК імперативно визначено, що судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків,передбачених цією статтею.
Таким чином, судом було дотримано вимоги як закону про кримінальну відповідальність, так і кримінального процесуального закону та призначено ОСОБА_4 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для зміни даного вироку та задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 27 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 - у той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3