Справа № 350/57/19
Провадження № 11-сс/4808/21/19
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2019 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів з дати винесення цієї ухвали до 20.10 год. 12.03.2019 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає основним принципам кримінального судочинства України, висновки суду щодо обраної міри запобіжного заходу підозрюваного не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та особи підозрюваного. А тому просить скасувати ухвалу слідчого судді Рожнятівського районного суду від 14.01.2019 року та ухвалити нову ухвалу, обравши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та встановити йому зобов`язання відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_8 передчасно пред`явлено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, так як на даний час досудовим слідством не доведена його причетність до вчинення злочину, а саме не доведено, що нанесені ним малолітній ОСОБА_11 2-3 удари долонею по обличчю спричинили її смерть, оскільки під час годування дитина випала з його рук, вдарившись головою до підлоги. У зв`язку з тим, що на даний час відсутній висновок судово-медичної експертизи, яким буде встановлена причина отримання потерпілою тілесних ушкоджень, що спричинили її смерть, вважає висновки сторони обвинувачення щодо підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, припущенням.

Захисник вказує, що до клопотання слідчого не додано жодного обґрунтованого доказу існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того вважає, що слідчим суддею не взято до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, має постійне місце проживання, має міцні стійкі соціальні зв`язки, він проживає з батьками та цивільною дружиною, підтримує тісні доброзичливі відносини з численною родиною та сусідами, позитивно характеризується по місцю проживання, спиртних напоїв не вживає, є інвалідом 2 групи , не має можливості офіційно працювати, проте має невеликий постійний дохід достатній для утримання сім`ї, веде домашнє господарство. А також ОСОБА_8 дав правдиві покази щодо події, яка призвела до смерті ОСОБА_11 , його покази послідовні, свої покази підтвердив під час проведення слідчого експерименту, не має наміру переховуватись та вчиняти злочини. Вважає, що жодним чином не обґрунтовано та не доведено те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризиків, і в матеріалах, доданих до клопотання такі обставини відсутні.

- захисник ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Рожнятівського районного суду від 14.01.2019 року та ухвалити нову ухвалу, за якою обрати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід, визначений п.1 ч.1 ст.508 КПК України (передання на піклування опікунам, близьким родичам членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом). Зокрема, захисник вказує, що при застосуванні запобіжного заходу не враховано наявність у підозрюваного психічного захворювання, незважаючи на те, що в клопотанні про застосування запобіжного заходу від 12 січня 2019 року зазначалось, що підозрюваний перебуває на «Д» обліку у психіатричному кабінеті Рожнятівської ЦРЛ.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор заперечив доводи і вимоги поданої апеляційної скарги і просив залишити ухвалу слідчого судді без змін;

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг і просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або передання на піклування опікунам, близьким родичам чи ленам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали клопотання, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

11.01.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України (а.п.3).

12 січня 2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, при наступних обставинах (а.п. 10-11).

11.01.2019 року близько у період з 3 год. до 6 год. ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні літньої кухні за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , діючи умисно та цілеспрямовано на ґрунті гніву, що виник через крик та плач малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів рукою потерпілій по обличчі та голові, спричинивши цим їй ушкодження у вигляді набряку та набухання головного мозку, крововиливів під оболонку головного мозку, закритої черепно-мозкової травми, що згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 16.01.1995 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_11 була доставлена в приймальний покій Перегінської номерної лікарні №2, де від отриманих тілесних ушкоджень того ж дня в 11.54 год. померла.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були досліджені слідчим суддею та перевірені судом апеляційної інстанції. Зокрема, відповідно до протоколу допиту підозрюваного від 11 січня 2019 року, ОСОБА_8 вказав на те, що біля 24 год. 10.01.2019 року двічі вдарив малолітню ОСОБА_11 по голові рукою, а також, що біля 6 год. ранку 11.01.2019 року, тримаючи на руках ОСОБА_11 , остання випала з його рук обличчям до підлоги та перекотилася.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність досліджених доказів, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що вищевказані докази, свідчать про обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити вказане правопорушення.

Колегія суддів вважає, що вищевикладені обставини повністю спростовують доводи захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_8 .

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів вважає встановленими ризики, передбачені п.п.1,3,4 ст.177 КПК України, зокрема, ОСОБА_8 , усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, можливість незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, які є його родичами та проживають спільно з ним; у зв`язку з своїм захворюванням може безпідставно ухилятись від виконання вказівок слідчого та/або прокурора; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням. А пояснення підозрюваного ОСОБА_8 про те, що він не має наміру переховуватися від органів досудового слідства, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, не виключають можливості такої поведінки підозрюваного та не можуть свідчити про відсутність ризиків - спроб підозрюваного здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому характеризуючі особу ОСОБА_8 дані, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Обираючи відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя достатньо врахував обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, що передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_8 вказаних вище злочинів, характеризуючі особу підозрюваного дані, зокрема, те що він неодружений, без утриманців, ніде не працює, виїжджає на сезонні роботи за кордон, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно свого батька, перебуває на «Д» обліку у психіатричному кабінеті Рожнятівської ЦРЛ.

Твердження захисника про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, визначеного п.1 ч.1 ст.508 КПК України - передання на піклування опікунам, близьким родичам членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом, є неспроможними.

Відповідно до ст.508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Колегія суддів звертає увагу нате, що вищевказані запобіжні заходи застосовуються у встановленому законом порядку тільки щодо особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування.

Разом з тим, на даний час ОСОБА_8 не є особою, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалось питання про їх застосування.

Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ у справі «Анатолій Руденко проти України» від 17.04.2014 року в п.99 зазначено, що тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім Суд повторює, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні дані, які б достовірно надали змогу встановити наявність у підозрюваного ОСОБА_8 психічної хвороби чи розладу психічної діяльності, судово-психіатрична експертиза щодо вказаного підозрюваного не проводилася.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування положень ст.508 КПК України та обрання запобіжного заходу у виді передання на піклування опікунам, близьким родичам членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

Колегія суддів враховує характер пред`явленої підозри у вчиненні злочину, стадію на якій знаходиться розслідування кримінального провадження та особливості слідчих дій, які необхідно провести для встановлення обставин, які зможуть підтвердити або спростувати причетність підозрюваного до злочину, дозволять перевірити правильність кваліфікації його дій.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу та тяжкість злочину, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 інших більш м`яких запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Колегією суддів, не встановлено процесуальних порушень при підготовці і поданні клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просять захисники, немає, а тому ухвалу слідчого судді належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177,178,183,184,376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14 січня 2019 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5