Справа № 322/1058/18
Провадження № 1-кп/314/413/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.18 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Вільянського районного суду Запорізької області кримінальне провадження №0000315 від 19 вересня 2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка села Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянка України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2018 близько 12:00 години ОСОБА_6 перебуваючи біля лавочки напроти приміщення магазину «Аврора», що знаходиться по АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, не маючи на те ні дійсного ні уявного права, присіла на дерев`яну лавочку та взяла належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель G350E на 2 сім-карти, у корпусі білого кольору вартість якого, згідно висновку експерта №2710/18 від 02.10.2018 складає 1043 грн. 33 коп., після чого поклала його до своєї кишені та разом з викраденим майном покинула місце вчиненого правопорушення та у подальшому розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

До Вільнянського районного суду Запорізької області угода про примирення разом з обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 надійшли 14.11.2018 року, відповідно до яких остання обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

Згідно вказаної угоди, 12 жовтня 2018 року між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000315, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2018 року, у порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України, за спільною ініціативою та обопільною згодою укладено угоду про примирення.

Відповідно до умов зазначеної угоди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинна понести обвинувачена. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_6 буде призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів громадян.

Матеріальних та моральних претензій сторони одна до одної не мають і цивільний позов по справі не був заявлений.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.

У судовому засіданні обвинувачена визнала свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у повному обсязі та пояснила, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою, матеріальні збитки вона потерпілому відшкодувала.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив вказану інформацію, зазначивши, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення.

На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачена усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до неї застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.

Таким чином, суд, заслухавши потерпілого, обвинувачену, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).

Пунктом 1 частини 1 статті 468 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Зі змісту угоди про примирення від 12.10.2018 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, оскільки містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, суд переконався, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а потерпіла розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, обвинувачена може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, і обставини, що пом`якшують її покарання, а саме: щире каяття та добровільне повернення викраденого телефону.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченій ОСОБА_6 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_6 і призначення останній узгоджених сторонами виду та міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Встановлено, що слідчий суддя ухвалами від 27.09.2018 наклав арешт на мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель G350E на 2 сім-карти та сім-карту оператора ПрАТ «Водафон Україна». Вказаний арешт підлягає зняттю.

Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

Отже, майно потерпілого, вилучене у ОСОБА_6 та передане на зберігання ОСОБА_5 , необхідно залишити останньому.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 370, 373, 374, 468, 469, 471, 473 - 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 12.10.2018 року у кримінальному провадженні №0000315, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2018 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та підозрюваною ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Зняти арешт, накладений ухвалами слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27.09.2018, з мобільного телефона марки «SAMSUNG» модель G350E на 2 сім-карти та сім-картку оператора ПрАТ «Водафон Україна».

Речові докази: мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель G350E на 2 сім-карти та сім-карту оператора ПрАТ «Водафон Україна», що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , - залишити останньому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченою виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 5-7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення їй наслідків укладення угоди;

- потерпілим, виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 6-7 ст. 474 КПК України,

- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Судья: ОСОБА_7

07.12.2018