Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/57/19, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 січня 2019 року задоволено клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , поновлено строк на звернення із клопотанням про накладення арешту на майно та накладено арешт на транспортний засіб марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучений у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який належить ОСОБА_6 .
З матеріалів судового провадження вбачається, що 29 грудня 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся прокурор із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучений 26.12.2018 під час огляду місця події автомобіль. У клопотанні прокурор вказує на те, що 26.12.2018 року приблизно о 01 год. 17 хв. на перехресті вулиць Мукачівська та Анкудінова в м. Ужгород, відбулось зіткнення автомобілів марок ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 та БМВ 520d, д.н.з. НОМЕР_3 , у результаті чого водій автомобіля марки ВАЗ ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до ЦМКЛ із діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом обох кісток лівої та правої гомілок у нижній третині, скальпова правої стопи, травматичний шок 1-2 ступеня. У ході огляду місця події вилучено автомобіль марки ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , та автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 . У клопотанні прокурор посилається на те, що з метою проведення судово-трасологіної та судово-автотехнічної експертиз виникла необхідність у збереженні автомобіля марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , у тому числі зазначає, що автомобіль є доказом злочину, зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також вказує на те, що транспортний засіб вилучений на підставі добровільної згоди володільця ОСОБА_6 та має важливе значення у кримінальному провадженні. Просить накласти арешт на транспортний засіб марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , а також поновити пропущений строк для накладення арешту через зайнятість слідчого в процесуальних діях в іншому кримінальному провадженні.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що клопотання надійшло до канцелярії суду 29.12.2018, і враховуючи заявлене прокурором клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку та положення ст. 117 КПК України, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість поновити строк на звернення до суду з клопотанням про арешт майна. Також в ухвалі вказується на те, що прокурором доведено те, що автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям, має важливе значення у кримінальному провадженні, і накладення на нього арешту зумовлено необхідністю проведення судово-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи, а також те, що вказаний автомобіль підлягає арешту з метою збереження речових доказів. Тому, клопотання прокурора задоволено.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що слідчий суддя безпідставно поновив прокурору строк на звернення до суду із клопотанням про накладення арешту на автомобіль, оскільки наведені прокурором обставини пропуску строку не є поважними. Разом із тим, вважає, що безпідставним є висновок слідчого судді й про необхідність накладення арешту на автомобіль. При цьому, стверджує, що в ході розгляду клопотання прокурора слідчим суддею не встановлено, що автомобіль є знаряддям чи предметом вчинення кримінального правопорушення, що такий може бути знищено, приховано, тощо, що особі, якій він належить, оголошено про підозру в учиненні кримінального правопорушення. Зазначає, що вищенаведене, а також наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на майно. Просить ухвалу скасувати та повернути автомобіль ОСОБА_6 ..

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 , який ухвалу слідчого судді вважає законною та обґрунтованою і просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності власника майна ОСОБА_6 , неявка якої, з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 повідомлена відповідно до вимог закону; що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища власника майна і від неї не надходило заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи, про поважність причин неявки до апеляційного суду ; що в розгляді апеляційної скарги приймав участь адвокат ОСОБА_7 , який клопотав про розгляд справи без участі ОСОБА_6 ..

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на вилучений у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , слідчим суддею не були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на норми матеріального та процесуального права не можна визнати законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України (у редакції КПК України на період з 18.02.2016 року) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК України (у редакції КПК України на період з 18.02.2016 року) слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Накладаючи арешт на вилучений у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , слідчий суддя в ухвалі зазначив, що прокурором доведено, що автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям, має важливе значення у кримінальному провадженні, і накладення на нього арешту зумовлено необхідністю проведення судово-трасологічної та судово-автотехнічної експертиз, а також те, що автомобіль підлягає арешту з метою збереження речових доказів, тому внесене клопотання прокурора задовольнив.

На будь-які інші підстави в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя в ухвалі не послався.

Дослідивши матеріали за клопотанням, колегія суддів вважає, що як прокурором, так і слідчим суддею не були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, відповідно, при внесенні та розгляді клопотання.

Колегія суддів також вважає, що як прокурором, так і слідчим суддею не враховано, що у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення в якому 26 грудня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України злочину, за вчинене діяння не може бути призначено покарання у виді конфіскації майна чи спеціальної конфіскації.

На відсутність у санкції статті, такого виду покарання як конфіскація майна чи спеціальна конфіскація, вказувалось під час апеляційного розгляду справи.

З наданих апеляційному суду матеріалів судового провадження та доказів не вбачається, що кримінальним правопорушенням кому- небудь завдана матеріальна шкода. Крім того, з матеріалів судового провадження не вбачається, що в справі заявлявся цивільний позов.

На відсутність заявленого в справі цивільного позову також вказувала сторона захисту: адвокат ОСОБА_7 , а прокурор не вказував на наявність заявленого цивільного позову.

Учасниками судового розгляду апеляційному суду також не надані відомості про те, що будь-хто зі службових осіб юридичної чи фізичної особи, подавав заяви про визнання його цивільним позивачем, а стороною обвинувачення - не надані відомості про те, що в справі будь-хто визнавався цивільним відповідачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що сторона кримінального провадження у підтвердження можливого заявлення по справі цивільного позову не надала будь-які докази.

Доводи клопотання про те, що арешт накладається на автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 ,як речовий доказ у справі, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підтвердженими відповідними процесуальними рішеннями, належним чином не вмотивованими.

При прийнятті рішення колегія суддів, керуючись принципом диспозитивності, зазначає, що сторона кримінального провадження прокурор у підтвердження доводів клопотання про те, що автомобіль є речовим доказом, не надала апеляційному суду копії процесуального рішення постанови про визнання автомобіля речовим доказом, не пред`явила адвокату для дослідження та оцінки оригінал постанови про визнання вказаного вище транспортного засобу речовим доказом.

Колегія суддів також зазначає, що всупереч вимог ст. 171 КПК України прокурор до клопотання не приєднав копію постанови про визнання автомобіля речовим доказом.

Тому колегія суддів клопотання прокурора про те, що автомобіль є речовим доказом, вважає належним чином не вмотивованим, таким, що не відповідає вимогам закону.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні будь-хто із фізичних осіб не визнавався підозрюваним, обвинуваченим чи засуджувався й щодо цих осіб може бути застосовано покарання у виді спеціальної конфіскації. Стороною обвинувачення також не надано будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні щодо третіх осіб чи юридичних осіб, у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може бути застосована спеціальна конфіскація.

Крім того, стороною обвинувачення не надані будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні з фізичної особи ОСОБА_6 може бути стягнута неправомірна вигода. Відсутні у матеріалах судового провадження і дані про неосудних осіб, діями яких завдана матеріальна шкода, яку у подальшому необхідно буде відшкодовувати за рахунок арештованого майна.

Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку про те, що у ньому не зазначена мета арешту майна, що, подаючи клопотання, слідчий не врахував положення ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідно до якої фізична або юридична особа може бути позбавлена права на відчуження, розпорядження та / або користування майном.

При оцінці доводів клопотання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів також вважає, що у клопотанні прокурора не вказується на наявність ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження автомобіля.

Під час розгляду апеляційної скарги прокурор не посилався на наявність даних про імовірні приховування, втрату, передачу чи відчуження гр. ОСОБА_6 автомобіля іншим особам.

Формальне посилання прокурора у клопотанні на ч. 1 ст. 98, ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 170 та ст. 171 КПК України, без належного вмотивування мети та підстав для арешту майна, колегія суддів вважає таким, що не приводить до висновку про його обґрунтованість та про необхідність його задоволення.

Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були порушені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на вилучений у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. ст. 409 - 410 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з урахуванням вимог ст. 407 цього Кодексу, зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 підлягає задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке визнається незаконним та необґрунтованим ; ухвалу слідчого судді скасовує, постановляє нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений у ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , відмовляє.

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, сприяла учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги ; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи і те, що прокурор ОСОБА_5 під час розгляду апеляційної скарги не заявляв будь-яких клопотань про дослідження доказів, у тому числі й у спростування доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 січня 2019 року про накладення арешту на транспортний засіб марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучений 26.12.2018 під час огляду місця події автомобіль марки «BMW 520 d», д.н.з. НОМЕР_1 ,відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: