Справа № 523/1086/19
Провадження № 1-кс/523/446/19
УХВАЛА
про повернення клопотання про арешт майна

23 січня 2019 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , отримавши внесене у кримінальному провадженні №0000230 від 22.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 22.11.2019 року про арешт майна, -

в с т а н о в и в:
22.01.2019 року до Суворовського районного суду м.Одеси від слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна, за яким 21.01.2019 року у службовому кабінеті вказаного ВП за адресою: м.Одеса, вул.Ак.Заболотного 18а, в ході особистого огляду ОСОБА_4 й огляду речей останнього, в порядку ст.264 КУпАП, виявлено, вилучено та поміщено до експертного пакету металевий предмет золотистого кольору, зовнішньо схожий на кастет.

Як слідує з клопотання, за рапортом УПП, СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області розпочате кримінальне провадження №0000230 від 22.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, а у внесеному клопотанні слідчий ОСОБА_2 просить слідчого суддю накласти арешт на вилучений в ході місця події металевий предмет золотистого кольору, зовнішньо схожий на кастет, та в обґрунтування означеного клопотання слідчий посилається на те, що вказаний предмет (з клопотання - дослівно) «…є предметом, вчинення злочину, речовим доказом та може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення…виникла необхідність в проведенні ряду експертних досліджень…».

Вивчивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

В силу ч.ч.1, 5 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу встановлено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Між тим, за ст.132 цього Кодексу, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчий суддя у контексті ст.8, ч.5 ст.9 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а у випадку, передбаченому п.11 ч.2 цієї ж статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно зі ст.171 вказаного Кодексу, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, наряду з іншим, повинні бути зазначені підстави і мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право на власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, та до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За ч.3 ст.172 означеного Кодексу, слідчий суддя чи суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк для усунення недоліків в сімдесят дві години, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Стаття 173 наведеного Кодексу встановлює, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте, вказане клопотання або додані до нього документи в порушення ч.3 ст.132 КПК України не містять відомостей щодо існування обґрунтованої підозри про вчинення відповідною особою кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування у конкретному випадку такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Разом із тим, всупереч приписам ч.2 ст.170, ч.2 ст.171 КПК України, у внесеному клопотанні належним чином не викладено відповідне обґрунтування, в контексті зазначених норм закону, щодо необхідності накладення арешту на майно у конкретному випадку та значення цього майна для потреб кримінального провадження, а пропонуючи у клопотанні накласти арешт на майно, яке є речовим доказом, сторона обвинувачення взагалі не надала в розпорядження суду жодного документу в розумінні ст.ст.98-100, 104, 110 цього Кодексу, на підтвердження визнання такого майна речовим доказом, його огляду з докладним описом та фотофіксацією.
Крім того, зміст означеного клопотання містить припущення щодо зберігання на вилученому в ході огляду місця події предметі слідів вчинення кримінального правопорушення та який (далі - дослівно) «…є предметом вчинення злочину … може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення…», що належним чином у клопотанні не обґрунтовано і відповідними доданими до клопотання матеріалами не підтверджуються, оскільки за доданою до клопотання копією протоколу огляду місця події від 21.01.2019 року, складеного ініціатором клопотання у службовому приміщенні відділу поліції, слідчим всупереч доводам клопотання взагалі не було залучено відповідних спеціалістів, зокрема експертів чи спеціалістів Одеського НДЕКЦ МВС України, для відшукання слідів злочину або підтвердження належності вилученого майна до будь-яких видів холодної зброї.
Опріч викладене, необґрунтованими слідчому судді уявляються доводи клопотання слідчого ОСОБА_2 щодо накладення арешту на майно задля необхідності в проведенні ряду експертних досліджень, враховуючи ненадання до суду на їх підтвердження відповідного процесуального рішення з цього приводу, з огляду на що та у контексті п.1 ч.3 ст.132 КПК України, станом на теперішній час взагалі унеможливлює застосування означеного заходу забезпечення кримінального провадження з наведеною метою.

Втім, внесене клопотання і додані до нього відповідні матеріали містять суперечливі й водночас незрозумілі слідчому судді відомості щодо дійсного місця виявлення у ОСОБА_4 металевого предмету золотистого кольору, ззовні схожого на кастет, оскільки як слідує з матеріалів клопотання виявлення і вилучення у останнього наведеного предмету мало місце 21.01.2019 року о 16:00 годині під час огляду в порядку ст.264 КУпАП особи затриманого та в подальшому в той же день о 17:22 години при проведенні огляду місця події в службовому приміщенні Суворовського ВП, але з огляду на доданий до цього клопотання витяг з ЄРДР за №0000230 від 22.01.2019 року, підставою внесення відомостей до ЄРДР був рапорт УПП, який надійшов до Суворовського ВП в означений день та який до матеріалів клопотання не доданий, щодо виявлення за адресою: м.Одеса, пр.Добровольського, у вказаної особи означеного предмету.
Наряду з наведеним, матеріали означеного клопотання містять відомості щодо залучення працівником УПП ОСОБА_5 під час складання протоколу затримання ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, в якості понятих - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в присутності яких і було проведено особистий огляд вказаної особи в порядку, передбаченому ст.264 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.264 КУпАП, особистий огляд може провадитись уповноваженою на те особою однієї статі з оглядуваним і в присутності двох понятих тієї ж статі.

Попри те, як вбачається з доданого до зазначеного клопотання проколу ОД №015801 від 21.01.2019 року про адміністративне затримання, в якості понятої при проведенні особистого огляду ОСОБА_4 була запрошена ОСОБА_6 , особа якої належіть до іншої статі, аніж оглядувана особа, що у свою чергу свідчить про порушення прав оглядуваної особи та про недотримання встановленого ст.264 КУпАП порядку проведення такого огляду.

Згідно з ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Наведені обставини у контексті неодноразово застосованою Європейським Судом з прав людини концепції «плодів отруєного дерева» (зокрема, рішення ЄСПЛ у справі «Яременко проти України»), з огляду на обґрунтування органом досудового розслідування внесеного клопотання здобутими позапроцесуальним шляхом та всупереч встановленому законодавством порядку доказами, унеможливлюють призначення означеного клопотання до розгляду слідчим суддею, а відтак зазначене клопотання підлягає поверненню, згідно положень ст.172 КПК України, до Одеської місцевої прокуратури №4.
Слід також відмітити, що додані до означеного клопотання й надані до суду копії матеріалів оформлені слідчим ОСОБА_2 всупереч вимогам п.п.6, 15, 16 розділу ІІ, п.п.2, 3 розділу ІІІ Інструкції з діловодства в органах Національної поліції, затвердженої наказом Голови Національної поліції України №414 від 20.05.2016 року (непрошиті, не пронумеровані, не складений опис та засвідчувальний напис, на копіях відсутні дати їх створення, відсутній супровідний лист на матеріали клопотання та реєстраційний номер вихідної кореспонденції), що у свою чергу не надає слідчому судді можливості пересвідчитись у ідентичності таких копій документів та обґрунтувати ними відповідне судове рішення.

Аналогічні роз`яснення містяться в Розділі 1 та у п.п.6, 9 Розділу 2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року.

Оскільки з наданих до суду клопотання і доданих до нього матеріалів вбачається, що внесене до суду слідчим СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 й погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про арешт майна є недостатньо обґрунтованим й безпідставним та його зміст не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України, внаслідок чого слідчий суддя доходить висновку про повернення вказаного клопотання до Одеської місцевої прокуратури №4 для усунення недоліків, зі встановленням строку для їх усунення протягом 72-х годин з часу отримання копії цієї ухвали.

Керуючись ст.ст.1, 3, 26, 132, 167, 170-172, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 від 22.01.2019 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000230 від 22.01.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, про арешт майна, повернути вказаному прокурору для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині.

Надати Одеській місцевій прокуратурі №4 строк для усунення недоліків, наведених у мотивувальній частині цієї ухвали, - протягом 72-х годин з часу отримання цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1