печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7879/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,, при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташоване у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна, речей та документів, вилучених 16.02.2019 під час особистого обшуку в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , а саме: кредитна картка «ПриватБанк» з номером НОМЕР_1 ; кредитна картка «ПриватБанк» з номером НОМЕР_2 ; кредитна картка «Visa» з номером НОМЕР_3 ; кредитна картка «Visa» з номером НОМЕР_4 ; кредитна картка «ПриватБанк» з номером НОМЕР_5 ; спецжетон 0007642; картка-замісник №158 видана на ОСОБА_4 ; службове посвідчення КОП№008414 на ім`я ОСОБА_4 ; посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки MEIZU A6 чорного кольору з серійним номером: НОМЕР_7 .

Клопотання обґрунтоване тим, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 07.02.2019 за підозрою у отриманні неправомірної вигоди слідчим Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В рамках даного кримінального провадження безпосередньо після вчинення злочину, 16.02.2019 року, о 14 год. 03 хв. ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України затримано працівниками Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Києві, здійснено особистий обшук останнього та вилучено кредитну картку «ПриватБанк» з номером НОМЕР_1 ; кредитну картку «ПриватБанк» з номером НОМЕР_2 ; кредитну картку «Visa» з номером НОМЕР_3 ; кредитна картка «Visa» з номером НОМЕР_4 ; кредитну картку «ПриватБанк» з номером НОМЕР_5 ; спецжетон 0007642; картку-замісник №158 видана на ОСОБА_4 ; службове посвідчення КОП№008414 на ім`я ОСОБА_4 ; посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_4 ; мобільний телефон марки MEIZU A6 чорного кольору з серійним номером: НОМЕР_7 .

Враховуючи, що вилученні речі та документи мають значення для кримінального провадження, а також те, що є висока вірогідність втрати речових доказів, приховування, пошкодження, псування, зникнення, знищення, передачі, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий просив накласти арешт на вилученні речі та документи за результатом проведення особистого обшуку ОСОБА_4 .

Перелічене майно постановою слідчого від 16.02.2019 року визнано речовими доказами.

Прокурор у судове засідання не з`явився, разом з тим надав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання у відсутності прокурора.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов наступного висновку.

Так, встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000128 від 07.02.2019 за підозрою у отриманні неправомірної вигоди слідчим Ірпінського ВП ГУ НП України в Київській області ОСОБА_4 ,, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що вилучений під час особистого обшуку мобільний телефон марки MEIZU A6 чорного кольору з серійним номером: НОМЕР_7 відповідає ознакам ст. 98 КПК України тобто має ознаки речового доказу, і яке можуть бути використане як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження та є достатні підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, знищене, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає клопотання в цій частині обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на кредитну картку «ПриватБанк» з номером НОМЕР_1 ; кредитну картку «ПриватБанк» з номером НОМЕР_2 ; кредитну картку «Visa» з номером НОМЕР_3 ; кредитна картка «Visa» з номером НОМЕР_4 ; кредитну картку «ПриватБанк» з номером НОМЕР_5 ; спецжетон 0007642; картку-замісник №158 видана на ОСОБА_4 ; службове посвідчення КОП№008414 на ім`я ОСОБА_4 ; посвідчення водія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_4 , оскільки слідчим не доведено, що вказане майно має значення для кримінального провадження.

Так, вказана постанова слідчого про визнання зазначено вище майна речовим доказом є невмотивованою. Слідчий не вказав яким саме ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України відповідають вилучені речі, в чому це проявляється. Постанова містить лише опис обставин кримінального провадження, досудове розслідування у котрому ведеться розслідування та загальне посилання на положення ст. 98 КПК України.

Слідчий у клопотанні про накладення арешту на майно посилається, що вилучені речі та документи являються об`єктами, які могли бути знаряддями вчинення злочину та/або могли зберегти на собі його сліди. Проте яким чином зазначені речі та документи могли бути використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінальних правопорушень та (або) зберегли на собі їх сліди, ним не вказано.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Разом з тим, при розгляді клопотання про накладення арешту органом досудового розслідування не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на майно, їх збереження як речових доказів.

Слідчий не довів та не зазначив конкретних фактичних обставин, які виправдовували б такий спосіб втручання у права та інтереси осіб, щодо майна якого вирішується питання, відтак не підлягають задоволенню в цій частині вимоги слідчого у клопотанні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що було вилучене 16.02.2019 року під час особистого обшуку в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , а саме: мобільний телефон марки MEIZU A6 чорного кольору з серійним номером: НОМЕР_7 .

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1