ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/8412/14-к
Номер провадження № 11-кп/819/232/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого : ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
З участю прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7
Захисника: адвоката ОСОБА_8 ,
Обвинуваченого: ОСОБА_9 ,
Законного представника: ОСОБА_10 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230, за клопотанням прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нечаяне Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 09 листопада 2014 року ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на підставі п. 2 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдано.
Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 09 листопада 2014 року відносно ОСОБА_9 скасовано. ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. У строк покарання зараховано час тримання ОСОБА_9 під вартою з 06 травня 2014 року по 22 вересня 2014 року.
Постановою Колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2018 року вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_9 скасовано і призначено новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції. ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В ході судового розгляду заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , мотивуючи його тим, що строк раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу закінчується 24 листопада 2018 року. При цьому наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.
Постановою Колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2018 року обрано щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з 25 вересня 2018 року по 24 листопада 2018 року включно.
Відповідно до положень ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розголяду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із клопотання прокурора, сторона обвинувачення мотивувала необхідність продовження ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу тим, що ОСОБА_9 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Крім того, прокурор послався на існування ризиків того, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду; незаконно впливати свідків або іншими чином перешкоджати кримінальному провадженню, у зв`язку із чим менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Перевіряючи відповідно до ст.194 КПК України вказані доводи клопотання, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України" зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний оцінити всі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_9 , останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.
Поруч із цим, на думку суду апеляційної інстанції, суворість можливого судового вироку не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без наявності ризиків, які б давали достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, у зв`язку із чим, доводи прокурора про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із цих підстав не можуть бути прийняті до уваги.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ "Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини", "Ілійков проти Болгарії").

Що стосуються існування заявлених прокурором ризиків, то колегія суддів на даному етапі кримінального провадження, вважає доведеним лише існування ризику незаконного впливу обвинуваченого не свідків.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, ризик втечі не може бути встановлений на підставі лише суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» від 08 лютого 2005 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»). При цьому, ризик втечі зменшується зі збігом часу, проведеного особою під вартою (п. 64 рішення ЄСПЛ "Ноймайстер проти Австрії").

Так, згідно матеріалів провадження, ОСОБА_9 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де до затримання проживав разом з матір`ю, раніше до кримінальної віповідальності не притягувався, навчався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т.4 а.п.13,18-19,26-27)

З характеристик наданих закладом освіти в якому ОСОБА_9 навчався та Нечаянської сільскої ради, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 за місцем навчання та проживання характеризується позитивно (т.4 а.п.14-16).

Натомість, у своєму клопотанні, прокурором не було наведено жодного конкретного факту, що доводить існування істотного ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, на даному етапі кримінального провадження, не підтверджується існування ризиків переховування ОСОБА_9 від органу досудового розслідування та суду. Враховуючи, що виключно тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого особа підозрюється, недостатньо для ствердження про існування ризику втечі, стороною обвинувачення мали бути доведені також інші обставини.

Посилання сторони обвинувачення, що ОСОБА_9 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на думку колегії суддів є припущеннями, оскільки вказані посилання не знаходять свого підтвердження під час перевірки матеріалів справи апеляційним судом та не доведені стороною обвинувачення відповідно до положень ч.5 ст.132 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Поруч із цим, враховуючи відомості про характер злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 колегія суддів вважає вірогідним існування ризику впливу обвинуваченого на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення обвинуваченого від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Виходячи з того, що матеріалами провадження підтверджується лише існування ризику впливу ОСОБА_9 на свідків у кримінальному провадженні, а стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

За таких обставин в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, відмовити.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, на домашній арешт.
Заборонити ОСОБА_9 цілодобово залишати місце постійного проживання: квартиру АДРЕСА_2 , без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 наступні обов`язки:
1.прибувати до суду за першою вимогою;
2.утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) зі свідками у даному кримінальному провадженні;
3.носити електронний засіб контролю;
4.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Попередити ОСОБА_9 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Запобіжний захід домашній арешт встановлюється до 21 січня 2019 року.
Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_9 покласти на Миколаївське РВП Очаківського відділу ГУНП в Миколаївській області.
Копію ухвали направити до СІЗО м.Херсона та м.Миколаєва, а також до Миколаївського РВП Очаківського відділу ГУНП в Миколаївській області, для відома та виконання.
Звільнити ОСОБА_9 з під варти в залі суду.
Призначити апеляційний розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 09 листопада 2014 року відносно ОСОБА_9 на 11:30 год. 17 січня 2019 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4