Постанова
іменем України
11 грудня 2018 року
м. Київ
справа № 229/4495/15-к
провадження № 51-3790км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 119 та частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Оскаржені судові рішення
1. За вироком Дружківського міського суд Донецької області від 07 квітня 2017 року ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 1 статті 119 КК на строк 4 роки; за частиною 1 статті 121 КК на строк 6 років. На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів засудженому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
2. ОСОБА_7 визнано винуватим у вбивстві через необережність та умисному завданні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинених за обставин, детально викладених у вироку.
3. Судом установлено, що 13 вересня 2015 року приблизно о 21:00 у будинку на АДРЕСА_2 військовослужбовець ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи із злочинною самовпевненістю, усвідомлюючи можливість заподіяння шкоди життю інших осіб, але не бажаючи цього, із закріпленого за ним автомата АКСУ-74 здійснив постріл у бік вхідних дверей та влучив у ОСОБА_8 . Унаслідок пострілу останньому було заподіяно вогнепальне поранення голови, від якого він помер на місці події.
4. Цієї ж ночі приблизно о 23:00 у будинку на АДРЕСА_3 у зазначеному населеному пункті між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла суперечка. В ході конфлікту ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно двічі вистрелив з автомата АКСУ-74 по ногам ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому тілесних ушкоджень, у тому числі й тяжких.
5. Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 08 червня 2017 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги і доводи касаційних скарг
6. Захисник у касаційній скарзі просить на підставах, визначених пунктами 23 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), змінити вирок і ухвалу щодо ОСОБА_7 та призначити засудженому більш м`яке покарання ніж передбачено законом.
7. Захисник стверджує, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 50 та 65 КК і призначив його підзахисному покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Вважає, що суд належним чином не врахував усіх позитивних даних про особу засудженого та наявних у справі пом`якшуючих покарання обставин.
8. На переконання скаржника, апеляційний суд допущених місцевим судом порушень не усунув і у своїй ухвалі не обґрунтував належним чином, чому він залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту.
9. Учасникам кримінального провадження з додержанням вимог закону було повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
Позиції учасників судового провадження
10. Представник військової прокуратури Донецького гарнізону направив Суду письмові заперечення, у яких, навівши відповідні аргументи, просив залишити касаційну скаргу захисника без задоволення.
11. У судовому засіданні прокурор заперечив проти задоволення касаційних вимог захисника та просив залишити судові рішення без зміни, вважаючи їх законними та обґрунтованими.
12. Засуджений ОСОБА_7 письмово повідомив Суду про можливість розгляду справи за його відсутності.
Оцінка Суду
13. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
14. Правильність висновків судів про винуватість засудженого та кримінально-правова оцінка його діянь у касаційній скарзі не оспорюються.
15. Що ж стосується доводів, наведених у касаційній скарзі, про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
16. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
17. Суд звертає увагу, що доводи в касаційній скарзі засудженого зводяться до незгоди з оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженому покарання. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 цього Кодексу може стати підставою для скасування або зміни судових рішень.
18. Крім того, щоб замінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої і апеляційної інстанцій, своєю власною оцінкою, Суд з урахуванням принципу безпосередності мав би самостійно дослідити ці обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції. Доводів, що свідчили б про явну несправедливість покарання, які касаційний суд може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, у скарзі не наведено.
19. Разом із тим перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що місцевий суд дотримався вимог закону в частині призначеного засудженому покарання. Ухвалюючи свій вирок, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й усі інші обставини, які мають правове значення.
20. Суд виходив із того, що засуджений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив відповідно до статті 12 КК тяжкий та середньої тяжкості злочини. Водночас суд врахував, що ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, із застосуванням закріпленої за ним для виконання службових обов`язків вогнепальної зброї через злочинну необережність позбавив життя одну людину та умисно заподіяв тяжких тілесних ушкоджень іншій.
21. З огляду на те, що засуджений не погоджувався з пред`явленим обвинуваченням за частиною 1 статті 121 КК, висував різні версії перебігу подій, які було спростовано поза розумним сумнівом під час судового провадження, суд обґрунтовано визнав, що часткове визнання вини не можна вважати пом`якшуючою покарання обставиною.
22. Зважаючи на ці обставини в сукупності з характером установлених конкретних дій винного, місцевий суд визнав неможливим досягти мети попередження вчинення нових злочинів й виправлення засудженого без ізоляції його від суспільства.
23. Також не залишилося без оцінки суду те, що засуджений не мав судимості, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, брав участь у бойових діях у зоні проведення антитерористичної операції, має на утриманні неповнолітню дитину. Наявність в ОСОБА_7 державних нагород суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною.
24. Врахувавши зазначене, суд призначив ОСОБА_7 покарання в розмірі наближеному до мінімального, передбаченому санкціями норм закону, за якими його засуджено.
25. Апеляційний суд, переглядаючи вирок у порядку апеляційної процедури, належним чином проаналізував доводи сторони захисту та відхилив їх, не встановивши підстав для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням статті 69 КК. Колегія суддів не має підстав ставити під сумнів цей висновок апеляційного суду і вважає його рішення законним та обґрунтованим. Апеляційний суд при перегляді вироку дотримався вимог статей 404, 405 КПК й ухвалив рішення з урахуванням приписів статті 419 цього Кодексу.
26. Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог статей 50, 65 КК, а призначене засудженому покарання відповідає визначеним законом загальним засадам.
27. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційній скарзі не наведено.
28. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_7 покарання із застосуванням статті 69 КК.
29. Доводи в касаційній скарзі та матеріали кримінального провадження не містять достатніх даних про порушення судами першої або апеляційної інстанцій норм кримінального процесуального закону при розгляді провадження в частині призначення покарання, які ставили б під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Дружківського міського суд Донецької області від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3