Дата документу 13.12.2018 Справа№ 330/2689/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/2689/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/49/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Радивонівка Якимівського району Запорізької області, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, маючої на утриманні трьох малолітніх дітей, раніше не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з Якимівським районним судом Запорізької області,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на те, що судом помилково, в порушення положень ч.3 ст.61 КК України, було призначено обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, в той час, коли ОСОБА_6 має на утриманні трьох малолітніх дітей, та до неї покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_9 також просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої через м`якість, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом помилково, в порушення положень ч.3 ст.61 КК України, призначено обвинуваченій покарання у виді обмеження волі, не зважаючи на те, що остання має на утриманні трьох малолітніх дітей.

Крім того, судом не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченої, яка не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Згідно з вироком суду, на початку грудня 2017 року ОСОБА_6 , знаходячись у лісосмузі, розташованій за с.Радивонівка Якимівського району Запорізької області в районі кар`єру, побачила проростаючі кущі рослин коноплі, після чого, маючи умисел на незаконне придбання, виготовлення і зберігання наркотичного засобу без мети збуту, шляхом обривання верхівкових частин з кущів рослин коноплі незаконно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс (марихуану), який того ж дня поклала у приміщення господарчої будівлі за місцем свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , для висихання, тим самим, незаконно без мети збуту виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс (марихуану), після чого з метою подальшого виготовлення для особистого вживання подрібнила придбаний при вищезазначених обставинах наркотичний засіб, який поклала до паперових згортків, один з яких зберігала на підвіконні приміщення будинку, а другий на полиці в приміщенні гаражу, розташованому на території домоволодіння за вищевказаною адресою, де незаконно, без мети збуту продовжувала зберігати, за місцем свого проживання, до 10 години 30 хвилин 06 грудня 2017 року, коли працівниками Якимівського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, при проведенні обшуку вищевказаного домоволодіння, за місцем фактичного мешкання обвинуваченої ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено вищевказаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений канабіс (марихуану), загальна маса якого, у перерахунку на суху речовину, згідно з висновком експерта, становить 6,612 грам, який ОСОБА_6 незаконно придбала, виготовила та зберігала без мети збуту за місцем свого фактичного проживання.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційні скарги і наполягала на скасуванні вироку суду першої інстанції та ухвалені нового вироку з урахуванням вимог апеляційних скарг; обвинувачену ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 - частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнала себе винною, дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який кваліфікується як злочин середньої тяжкості, особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше не судима, має постійне місце проживання, має на утриманні трьох малолітніх дітей. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у виді обмеження волі.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України, обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 має на утриманні трьох малолітніх дітей - 2010, 2012, 2014 років народження, тобто їй не може бути призначене покарання у виді обмеження волі.

З врахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання не може вважатися законним та обґрунтованим, та на підставі ст.ст.409, 413, 420 КПК України підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку.

З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та фактичних обставин провадження, відомостей про особу обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний строк - 1 рік, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання, а також того, що обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання і міцні соціальні зв`язки, звільнити її від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 та попередження вчинення нею нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Якимівського відділу Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.309 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4