Провадження № 1-кп/734/253/18 Справа № 734/3847/18
В И Р О К

іменем України

26 листопада 2018 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000089, що внесене 07 вересня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Миколаївка Білопільського району Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, військове звання солдат, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

із участю сторін кримінального провадження - прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

22 листопада 2017 року ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 19, 20 і 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . За наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30 листопада 2017 року № 137 (по стройовій частині) ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта 6 навчальної батареї навчального зенітного ракетно-артилерійського дивізіону. 23 липня 2018 року солдат строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 вибув у відпустку за заохоченням, терміном на 5 діб та мав повернутися до військової частини 27 липня 2018 року. Однак, 27 липня 2018 року солдат ОСОБА_7 зламав руку та звернувся до лікаря ортопеда-травматолога екстреного та амбулаторного ортопедо-травматологічного відділення КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1», де йому встановили діагноз: закритий перелом середньої третини діафізу лівої ліктьової кістки з допустимим зміщенням. Після цього ОСОБА_3 накладено гіпсову пов`язку та рекомендовано вирішити питання місця подальшого лікування в медичній частині за місцем проходження служби, згідно з повідомленням від КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1» № 01.22/16/3460 від 21 вересня 2018 року. Тому, на стаціонарне лікування ОСОБА_3 не був прийнятий, так як лікарській комісії вище вказаного цивільного закладу охорони здоров`я не надано права госпітальної військово-лікарської комісії. Будь-яких наказів командира військової частини НОМЕР_2 або старших командирів (начальників) вище вказаної військової частини про направлення у відрядження з метою реабілітації за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), які стосувалися б військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_6 , не видавалось, так як останній не повернувся у розташування військової частини.

Згідно зі ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.

На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на солдата ОСОБА_6 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців. Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 16 Статуту зобов`язує солдата ОСОБА_6 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. У свою чергу, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначають, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів. Кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_7 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також ОСОБА_7 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Військовослужбовець строкової військової служби в умовах особливого періоду військової частини НОМЕР_1 був зобов`язаний повернутися до розташування вище вказаної військової частини, але проігнорувавши рекомендацію по подальшому вирішенню питання місця подальшого лікування в медичній частині за місцем проходження служби, солдат ОСОБА_7 із хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 145 і 208 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, та доведеними останньому під час проходження служби законодавчими актами, став на шлях злочинної діяльності, - в умовах особливого періоду, 27 липня 2018 року, проігнорувавши рекомендацію лікарів щодо подальшого лікування в медичній частині за місцем проходження служби, не повернувся з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_1 , яка має чітко зазначені межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. В подальшому, солдата ОСОБА_6 було доставлено працівниками Військової служби правопорядку до розташування військової прокуратури Деснянського гарнізону Центрального регіону України. Отже, солдат ОСОБА_7 був відсутній на військовій службі з 27 липня 2018 року до 19 жовтня 2018 року, у вказаний період обов`язки військової служби не виконував.

Таким чином, військовослужбовець строкової військової служби, в умовах особливого періоду, військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.

24 жовтня 2018 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно із вказаною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту з відбування покарання на гауптвахті.

В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

У судовому засіданні встановлено, що солдат ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 24 жовтня 2018 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 й обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 24 жовтня 2018 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) місяця арешту.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає необхідним затвердити вказану угоду та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.

Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд

у х в а л и в:

затвердити угоду від 24 жовтня 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати із моменту його фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію цього вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя