Справа № 346/552/16-к
Провадження № 1-кп/346/42/19
УХВАЛА

11 лютого 2019 р.м. Коломия

Колегія суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000242 від 12 жовтня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 115 ч.1, 185 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді Коломийського міськрайонного суду знаходиться дане кримінальне провадження.

В судове засідання для розгляду справи не з"явився потерпілий. З цих підстав учасники кримінального провадження висловили думки про неможливість проведення судового розгляду за даних обставин.

Крім того, прокурор, заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки такий у нього закінчується 12 лютого 2019 року, а всі ризики, які враховувалися при обранні вказаного запобіжного заходу, на даний час не зменшились, як наслідок - запобігти їм, шляхом застосування інших, більш м"яких запобіжних заходів неможливо через невідповідність характеру вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченої даному запобіжному заходу.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечив проти вказаного клопотання, просив суд змінити запобіжний захід на домашній арешт цілодобово.

Захисник обвинуваченого заперечила проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та подала клопотання про заміну запобіжного заходу. Вказує суду на те, що обвинувачений з 14 жовтня 2015 року, а це три роки три місяці двадцять чотири дні перебуває під вартою без вироку суду. Вважає, що органами досудового розслідування належним чином не доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки відсутні будь - які підстави вважати, що ОСОБА_8 має намір переховуватися від слідства та суду, чи скоювати дії, які б свідчили про його намір змінити місце проживання, без відповідного на це дозволу, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта у цьому ж кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Правовою позицією ЄСПЛ у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Тодорів проти України» встановлено, що «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом тривалого строку».

Статтею 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на розгляд справи упродовж розумного строку. Звід принципів захисту всіх осіб, які піддаються затриманню чи ув`язненню будь-яким чином, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 09 грудня 1988 року, вимагає проведення судового розгляду стосовно затриманої особи в розумні строки після її затримання або звільнення цієї особи до розгляду справи ( провадження) в суді.

Також звертає увагу суду і на зміст ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інші рішення ЄСПЛ з порушеного питання, які вказують виправдуваність підстав тримання особи під вартою.

Вважає, що цілодобовий домашній арешт повною мірою забезпечить виконання бвинуваченим його обов`язків, тому просить застосувати саме такий вид запобіжного заходу.

Заслухавши клопотання прокурора та захисника та беручи до уваги думку учасників судового розгляду щодо заявлених клопотань колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 331 ч.1 КПК України, суд зобов"язаний розглянути клопотання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку визначеного законом та ухвалою суду. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку, суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підстави для тримання під вартою передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме, ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Основна мета вказаної ст. 5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Згідно статті 5 §1(c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

З огляду на вищевказане положення Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, беручи до уваги, що оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, за яке передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, суд вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого та характеру висунутого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує йому, реальними залишаються ризики можливого ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, здійснення тиску на експерта і потерпілого при звільненні з-під варти, вчинення нових злочинів. Також при продовженні запобіжного заходу колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений вже був раніше судимий і маючи не зняту та не погашену судимість за умисний злочин проти власності вчинив новий злочин.

Виходячи з цього доводи захисника про те, що судом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано усі обставини провадження, на думку колегії суддів безпідставні.
Наведеним у клопотанні прокурора обґрунтуванням надано належну оцінку, судом досліджено усі обставини, які враховуються при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу і з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення. За даних обставин коли розгляд справи по суті ще не розпочався, колегія суддів не вбачає підстав змінювати запобіжний захід обвинуваченому на інший більш м`який із викладених вище міркувань.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 177, 331, 372 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ст.ст. 115 ч.1, 185 ч. 2 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, до 12 квітня 2019 року.
Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Коломийська виправна колонія № 41».
Призначити розгляд справи у закритому судовому засіданні на 14:00 год. 25 березня 2019 року, про що належно повідомити всіх учасників судового розгляду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3