ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
31 січня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
При секретареві ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 ,
ОСОБА_8 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаїв, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі строком на три роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.
Вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Перша» (СДРПОУ: 31681672) на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) гривень. Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 92 610 (дев`яносто дві тисячі шістсот десять) гривень. Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) гривень.
Вироком також стягнено з ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 119 400 ( сто дев`ятнадцять тисяч чотириста) гривень.
Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційні скарги, судова
Справа №756/13799/16-к Апеляційне провадження: 11-кп/824/897/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_11 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1
колегія,-

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, яке він вчинив за наступних обставин.

21.08.2016, приблизно о 500 годині ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео» д.н.з. НОМЕР_2 , перебуваючи у стомленому стані, який полягав у сонливості, рухався по проїзній частині вул. Набережно-Рибальській в м. Києві зі сторони проспекту Героїв Сталінграду в напрямку вул. Електриків. Під час руху ОСОБА_8 допустив порушення вимог п.п. 1.5 та 2.9. б) Правил дорожнього руху України, внаслідок втоми він втратив керування над автомобілем та виїхав за межі проїзної частини, навпроти заїзду на територію будівлі № 34 по проспекту Московському в м. Києві, де скоїв наїзд на електроопору міського освітлення. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

Не погодившись з вироком суду, вважаючи його необґрунтованим, адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та представник ОСОБА_7 в інтересах ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», кожен окремо, подали апеляційні скарги на обґрунтування яких зазначають наступне.

Апелянт ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони встановлені у вироку, а юридичної кваліфікації скоєного її підзахисним за ч. 2 ст. 286 КК України, вважає, що суд призначив ОСОБА_8 явно несправедливе внаслідок надмірної м`якості покарання та просить вирок у цій частині змінити.

При цьому захисник посилається на те, що ОСОБА_8 працює на посаді менеджера в ТОВ «БІЗНЕС ІНТЕГРАЛ» та позитивно характеризується згідно характеристики від 22 лютого 2018 року, за місцем проживання у АДРЕСА_3 , де проживає разом з дружиною; характеризується тільки позитивно, згідно характеристики наданої сусідами від 09 лютого 2018 року. До того ж у підзахисного є проблеми зі здоров`ям, так як хворіє на виразку ЦДПК, згідно висновку лікаря Київського міського консультативно-діагностичного центру від 13 лютого 2018 року, тому доводиться постійно приймати дорогі ліки та проходити відповідні обстеження, дотримуватися суворої дієти у харчуванні, що не можливо буде під час відбування покарання обмеження волі та може призвести до погіршення стану здоров`я.
Отже, апелянт ОСОБА_9 , вважає що підзахисному ОСОБА_8 може бути призначено покарання без обмеження волі, яке буде достатнє та необхідне для його виправлення, оскільки він усвідомлює суспільно-небезпечність свого діянь, щиро розкаявся у вчиненому злочині, частково компенсував збитки потерпілій стороні.
На цих підставах апелянт ОСОБА_9 , просить вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року змінити в частині призначеного покарання та прийняти ухвалу, якою призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років та згідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. В іншій частині вирок залишити без змін.
Апелянт ОСОБА_7 в інтересах ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», в своїй апеляційній скарзі заперечує проти позовних вимог з наступних підстав.

Що стосується моральної шкоди, то відповідно до ч. 27.3. ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плату місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Оскільки, дорожньо-транспортна пригода відбулась 21 серпня 2016 року, а відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установити у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень; тобто станом на 2016 рік максимальний розмір моральної шкоди, що підлягає виплаті за даним страховим випадком становить 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок. Проте, з боку позивача не було надано документ, який посвідчує право ОСОБА_10 отримувати страхове відшкодування (довіреність) від імені ОСОБА_13 , тому, максимальна можлива виплата на користь ОСОБА_10 за даним випадком, як вважає апелянт, має становити 8 700 (вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок.
Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, то відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Однак, ОСОБА_10 до матеріалів справи було додано накладні та товарні чеки на суму 92 610 (дев`яносто дві тисячі шістсот десять) гривень. Проте, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано листа за вих. № 5165 від 17 серпня 2017 року із проханням надати для огляду уповноваженому представнику ТДВ СК «Альфа-Гарант» місце поховання ОСОБА_12 , а також, організувати зустріч із представником ФОП ОСОБА_14 , для підтвердження факту оплати послуг за спорудження пам`ятника, що з боку ОСОБА_10 не було виконано.
На цих підставах апелянт ОСОБА_7 в інтересах ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», просить скасувати вирок Оболонського районного суду міста Києва в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_10 , та ухвалити новий, яким стягнути із ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 8 700 (вісім тисяч сімсот) гривень 00 копійок.
Заслухавши доповідь судді, виступи захисника адвоката ОСОБА_9 і обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги захисника та проти задоволення апеляційної скарги представника відповідача; представника відповідача адвоката ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги з уточненням про зміну, а не скасування вироку в частині виконання її апеляційних вимог, та проти апеляційних вимог захисника, представника потерпілого адвоката ОСОБА_15 проти апеляційних вимог апелянтів, прокурора, який вважав за необхідне апеляційні скарги захисника та представника відповідача залишити без задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду, судова колегія визнає наступне.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального правопорушення, як вони вказані у вироку та юридичної кваліфікації скоєного за ст. 286 КК України були зроблені в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, порушень застосування процедури, передбаченої цією процесуальною нормою не виявлено, ніким в апеляційному засіданні про такі порушення не заявлено і вказані вище висновки суду першої інстанції сумнівам не піддаються, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів ці висновки не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.
Що ж стосується виду та розміру основного та додаткового покарання, яке належить відбувати ОСОБА_8 за скоєне, справедливість яких оскаржує захисник, то при вирішенні цих питань суд, і це прямо вказано у вироку, взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого та відомості про особу винуватця, визнав відсутність обставин, які обтяжували б покарання та наявність обставин, які його пом`якшують, а саме щире каяття у скоєному та часткове відшкодування потерпілому заподіяної моральної шкоди; послався на обставини, що характеризують особу обвинуваченого, а саме не перебування на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів, позитивні характеристики за місцем проживання і на цих підставах визнав за можливе в порядку ст. 69 КК України призначити ОСОБА_8 більш м`яке за видом покарання, ніж визначено санкцією ч.2 ст. 286 КК України, а саме обмеження волі, зауваживши при цьому, що це покарання обвинуваченому належить відбувати реально, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого та особи винуватця.
Таким чином, суд фактично врахував доводи, покладені в основу апеляційної скарги захисника.
На цих підставах, враховуючи тяжкість наслідків, що настали в результаті скоєного, а також маючи на увазі, що протягом з 21 серпня 2016 року ОСОБА_8 спромігся частково відшкодувати потерпілому порівняно не велику суму заподіяної шкоди, як він сам пояснив в апеляційному засіданні протягом останнього року всього 8 тисяч гривень, колегія суддів визнає, що подальше пом`якшення призначеного винуватцю покарання, звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням, про що просить захисник, навіть з урахуванням відомостей про наявність у обвинуваченого захворювання, яке вимагає його лікування, але до цього часу не стало підставою для визнання його інвалідом першої чи другої групи, що, відповідно положень ч. 3 ст. 61 КК України унеможливлювало б призначення йому покарання у виді обмеження волі, судова колегія апеляційні вимоги захисника залишає без задоволення, бо ОСОБА_8 призначене основне та додаткове покарання, яке не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості.
При цьому, колегія суддів також має на увазі, що фактично в апеляційній скарзі захисник ставить питання про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, ніж визначено судом першої інстанції, тобто позбавлення, а не обмеження, волі, хоча й зі звільненням від його відбування, а також і більш суворого додаткового покарання, ніж визначив суд першої інстанції, що, певною мірою, суперечить інтересам обвинуваченого.
Відносно апеляційних вимог представника відповідача, то в частині зменшення суми стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди до 8700 гривень, ця апеляційна вимога ґрунтується лише на тому, що ОСОБА_12 діє на підставі доручення матері загиблої потерпілої ОСОБА_13 , а також повідомляє про моральну шкоду, спричинену сестрі потерпілої - ОСОБА_16 , , які самостійних позовних вимог у цій частині не заявляли; між тим, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір виплати відшкодування за спричинену моральну шкоді, заподіяну смертю фізичної особи її чоловіку(дружині), батькам,(усиновлювачам) та дітям (усиновленим), стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачуються рівними частинами, тобто потерпілому ОСОБА_10 належить виплатити лише 8700 гривень, а саме половину із визначеної вироком суми, а іншу половину могла би отримати мати загиблої ОСОБА_13 , якби встановленим порядком звернулась своєчасно до відповідача.
В цій частині апеляційні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві та загально визнаній судовій практиці, бо не враховують тієї, визнаної самим же апелянтом, обставини, що потерпілий ОСОБА_10 діє з відома та за дорученням саме ОСОБА_13 , яка уже з цієї причини, не зобов`язана безпосередньо та особисто звертатися до страхувальника і представляти свої інтереси під час досудового розслідування і судового розгляду.
Отже в цій частині апеляційна скарга представника відповідача задоволенню не підлягає.
Що ж стосується апеляційної вимоги про зменшення стягнення за заподіяну матеріальну шкоду до суми 17 400 гривень, з 92 610 гривень, то вона ґрунтується на положеннях ст. ст. 22 та 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які обмежують виплату страхувальником заподіяної матеріальної шкоди саме розміром в 12 мінімальних заробітних плат у місячний розмір, попри заявлену у договорі страхування суму, отже в цій частині апеляційна скарга повинна бути задоволена, а у рішення суду слід внести відповідну зміну.
В силу всього вказаного вище, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України,колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_7 на цей же вирок задовольнити частково.

Вирок змінити в частині рішення про цивільний позов.

Зменшити суму, що підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілого ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з 92 6120 (дев`яносто двох тисяч шістсот десяти) гривень до 17 400 (сімнадцяти тисяч чотирьохсот) гривень.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: