Провадження №1-кс/760/5623/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000499 від 25.05.2018, -

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000499 від 25.05.2018.
Клопотання обґрунтовується тим, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 01.03.2019 року (справа № 760/6189/19) за результатами розгляду клопотання начальника відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000499 від 25.05.2018 накладено арешт на певний перелік майна, в тому числі і на транспортний засіб марки: MITSUBISHI, моделі: LANCER 1.6, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 .
Заявник зазначає, що арешт на вказаний автомобіль був накладений з метою забезпечення можливого судового рішення відносно ОСОБА_7 в частині конфіскації його майна.
Зазначає, що з ухвали слідчого судді від 01.03.2019 вбачається, що вказаний транспортний засіб зареєстрований на дружину ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , а оскільки даний автомобіль придбано у період шлюбу, то він належить і ОСОБА_7 на паві спільної власності подружжя, у зв`язку з чим на нього було накладено арешт.
Разом з цим, в клопотанні вказано, що з вересня 2018 року ОСОБА_8 не є власником автомобілю, оскільки це майно належить на праві власності та знаходиться у володінні ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 21.09.2018 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , та який оформлений і підписаний в Сервісному центрі 8047 РСЦ МВС в м. Києва № 8047/2018/1114354 в присутності адміністратора.
Заявник посилався на те, що відповідно до Свідоцтва НОМЕР_2 від 21.09.2018 року автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 як на власника та знаходиться у його користуванні.
На думку заявника, вказане свідчить, що ОСОБА_3 немає жодного відношення до вказаного кримінального провадження, а тому арешт, накладений на автомобіль MITSUBISHI, моделі: LANCER 1.6, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , жодним чином не забезпечує дане кримінальне провадження та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 підтримали подане клопотання та просили його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання, з огляду на викладенні обставини та надані докази заявником.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом права в Україні, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантується захист від неправомірних обмежень не лише власникам існуючого майна, а й власникам майнових прав та інших активів, що мають «розумні очікування» на реалізацію свого майнового права (рішення у справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 за заявою № 31443/96, рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України» (п.п. 21-34)).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, право власності не є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: a) чи є втручання законним; b) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; c) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейського суду з прав людини констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Як передбачено п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканність права власності.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження позбавлення або обмеження права власності здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 4 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як передбачено ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням зазначеного, обґрунтованість застосування арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження, залежить від підтвердження висновків про існування відповідної сукупності обставин фактичними даними, які випливають із представлених доказів.

Потреба в арешті майна обумовлюється як правовою підставою застосування цього заходу забезпечення, так і його метою та завданням відповідно до конкретних обставин кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000499 від 25.05.2018 за фактом вимагання службовим особами Полтавської обласної державної адміністрації, зокрема, Головою ОДА ОСОБА_9 , його першим заступником ОСОБА_10 , радником Голови Полтавської ОДА ОСОБА_7 та директором Департаменту будівництва і житлово-комунального господарства Полтавської ОДА ОСОБА_11 , та отриманням ними неправомірної вигоди в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2019 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_7 , зокрема, на транспортний засіб марки: MITSUBISHI, моделі: LANCER 1.6, 2007 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , з метою забезпечення в майбутньому можливого судового рішення в частині конфіскації майна.
Слідчим суддею також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21.09.2018 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , та Свідоцтва НОМЕР_2 від 21.09.2018 року, вказаний автомобіль належить на праві власності ОСОБА_3 .
З огляду на вищевикладене, оскільки прокурором в судовому засіданні не заперечувалися доводи заявника, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню, а арешт, накладений на майно ОСОБА_3 скасуванню.

Керуючись Конституції України, ст.ст. 3, 7, 22, 26, 170, 173, 174, 303, 309 КПК України, слідчий суддя ухвалив:

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0000499 від 25.05.2018 задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2019 на транспортний засіб марки: MITSUBISHI, моделі: LANCER 1.6, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова: НОМЕР_1 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1