КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційними скаргами прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 365, ст. 128 КК України.

за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчих в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , прокурора або суду.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:
- не відлучатися із місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд, про зміну місця проживання;

Строк виконання покладених обов`язків постановлено рахувати - 2 місяці з дня повідомлення про підозру.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинені тяжких злочинів. В той же час, враховуючи дані про його особу, зокрема те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та сім`ю, на його утриманні знаходяться неповнолітні діти, згідно наданої в судовому засіданні стороною захисту довідки АТ «АЛЬФА-БАНК», працює на посаді начальника Управління власної безпеки, має міцні соціальні зв`язки та керуючись п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, слідчий суддя прийшов до висновку, що є достатні підстави для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на останнього обов`язків.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, які є ідентичними за своїм змістом, в яких просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, у межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Прокурори в своїх апеляційних скаргах посилаються на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, яка підтверджується зібраними у ході досудового розслідування належними і допустимими доказами.
Апелянти вказують, що в ході розслідування встановлені ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обставини, якими обгрунтовується наявність вищевказаних ризиків прокурори вважають те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки у 2013-2017 роках обіймав керівні посади в органах СБ України, володіє навичками конспірації та переховування, має тісні соціальні зв`язки в правоохоронних органах, які пов`язані із минулим проходженням служби, у 2018 році виїжджав за межі України шість разів, що в сукупності дає можливість останньому переховуватися від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Підозрюваний ОСОБА_7 є фінансово забезпеченою особою, відповідно до даних декларації за 2017 рік вказав грошові кошти у сумі 57 тисяч доларів США, а тому має можливості до вчинення дій, пов`язаних із переховуванням від правосуддя. Крім цього, апелянти зазначають, що один із співучасників зазначених злочинів ( ОСОБА_12 ), який був підлеглим підозрюваного ОСОБА_7 , є підозрюваний у іншому кримінальному провадженні та переховується від органів досудового розслідування.
Окрім того, ризик знищення чи спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини в справі, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що на даний час у кримінальному провадженні проведений не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, які встановлюються під час кримінального провадження.
Указане дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, буде намагатися знищити, сховати або спотворити вказані речові докази, які мають значення для кримінального провадження.
Ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177КПК України, полягає а тому, що в ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, які причетні до вчинення протиправних дій і яким відомі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Також апелянти звертають увагу і на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні насильницьких злочинів, які вчинялися з перевищенням наданих законом повноважень представника правоохоронного органу, що дає передумови вважати про наявність ознак асоціального типу поведінки підозрюваного.
Крім цього, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, полягає в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 тривалий час проходив службу в органах Служби безпеки України та володіє навичками конспірації, використання сучасних технічних засобів та військового оснащення, методів та засобів оперативно-розшукової діяльності, у зв`язку з чим ОСОБА_7 має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На думку прокурорів, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджується тим що ОСОБА_7 , розуміючи невідворотність покарання за діяння, у вчиненні яких є достатні підстави його підозрювати, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності шляхом вчинення іншого кримінального правопорушення.
Як стверджують прокурори, зазначені ризики є суттєвими і, як засвідчили обставини, їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях особи та не можуть перешкодити йому у порушенні процесуальних обов`язків.
Вказують в своїх апеляційних скаргах, що до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід, який не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, належну поведінку підозрюваного та усунення існуючих у кримінальному провадженні ризиків.
Вважають, що слідчим суддею проігноровано та не надано належної оцінки ряду обставин, оголошених та доведених стороною обвинувачення, які вказані вище, та підтверджують обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, а також існуючі на теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав подані апеляційні скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі, доводи захисників та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Третім слідчим відділом управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000004 від 19 лютого 2014 року за фактом перевищення влади співробітниками УСБУ у Хмельницькій області, що спричинило загибель та поранення осіб за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 121, ст. 128 КК України.
14 грудня 2018 року, відповідно до вимог ст. 278 КГІК України, повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні наступних кримінальних правопорушень: перевищення службових повноважень, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав та повноважень, що супроводжувалося застосуванням зброї, а саме злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011); вбивства через необережність, тобто злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України; необережного тяжкого тілесного ушкодження, тобто злочину, передбаченого ст. 128 КК України.
14 грудня 2018 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про застосуваннязапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурорів, захисників та підозрюваного, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 , у вчиненні зазначених кримінальних правопорушення, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Разом з тим, як правильно вказано в ухвалі слідчого судді, наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (Рішення ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі» від 19.12.2006 року).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Котій проти України п. 42).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненими злочинами підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 , до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 365, ст. 128 КК Україниє обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, що слідчим та прокурором достатньо не обґрунтовано та не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому враховуючи у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину, обставини вчинення злочину, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

При здійсненні вибору між залишенням під вартою та звільненням презумпція залишається за звільненням (Bykov v. Russia п. 61).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави і обставини, з яких суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , та застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, є достатньо обґрунтованими, оскільки вони вказують на те, що прокурор в клопотанні та суді першої інстанції в повному обсязі не довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_7 , під вартою до судового розгляду справи є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею. За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає.

Посилання прокурорів на тяжкість злочину та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки сама по собі тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для застосування виключного запобіжного заходу, при цьому слідчим суддею було враховано наявність ризиків неправомірної поведінки підозрюваного в межах їх доведеності з урахуванням даних про особу підозрюваного.

Сама по собі тяжкість злочину, в якому підозрюється особа, не може бути підставою для обґрунтованого твердження про можливу втечу цієї особи (Piruzyan v. Armenia п. 95).
З огляду на викладене, зазначені в апеляційних скаргах підстави, з яких прокурори просять скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки слідчий суддя, розглядаючи клопотання сторони обвинувачення, всебічно з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому заслухав пояснення як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, та навів в ухвалі мотиви прийнятого рішення.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

На підставі викладеного рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованим, оскільки ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 181, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від18 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до слідчих в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , прокурора або суду та покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:
- не відлучатися із місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора та суд, про зміну місця проживання на строк 2 місяці з дня повідомлення про підозру, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/183/2019
Категорія: ст. 179 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_13
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1