Провадження № 11-кп/824/1298/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Острів, Рокитнянського р-н., Київської області, громадянина Російської Федерації ( на території Київської області перебуває на підставі «Тимчасової посвідки на постійне проживання» серії НОМЕР_1 від 18.11.2006 року безстроково), освіта середня, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Клопотання захисника ОСОБА_8 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування покарання задоволено.

Звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного за вироком оновного та додаткового покарання на підставі ст. 86 КК України та п.п. «г»,» ґ»ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 800 000 гривень.
Речовий доказ:
- автомобіль «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні ОСОБА_7 повернуто власнику ОСОБА_12 .
Стягнуто з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави витрати за проведення інженерно-технічних експертиз по справі у сумі 2111,04 гривень та авто-технічної експертизи по справі у сумі 4 290 гривень, а всього 6 401 гривень 04 копійок,-

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 05.08.2016 року близько 12 год. 05 хв. водій ОСОБА_7 керуючи технічно-справним автомобілем марки «CITROEN JUMPER, державний номерний знак НОМЕР_4 та рухаючись по автодорозі Київ-Фастів-Біла Церква-Тараща-Звенигородка, біля АЗС «Тера плюс», що по вул. Ватутіна, 1-б, с. Шкарівка, Білоцерківського району Київської області, а саме на повороті до с. Шкарівка, Білоцерківського району Київської області у напрямку до м. Біла Церква, Київської області, в порушення п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі п. 12. 1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди в результаті чого допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_13 , який перетинав проїзну частину дороги з ліва на право відносно руху автомобіля.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток склепіння та основи черепа, кровопроливів в м`які покриви голови, під оболонками в тканину і шлуночкові систему головного мозку, закриту травму грудей, забій легенів, серця, закриту травму тулуба, крововиливів в м`яких тканини навколо правого наднирника, під капсулою правої нирки, крововилив в м`язах малого тазу, більше справа, рани на голові, численних синців й саден тіла.
Смерть ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від сукупної травми голови і тулуба, що проявилась закритим переломом кісток сплетіння та основи черепа з розвитком дифузної травми головного мозку. На що вказують наступні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток склепіння та основи черепа, кровопроливи в м`які покриви голови, під оболонками в тканину і шлуночкову систему головного мозку, закрита травма грудей, забій легенів, серця, закрита травма тулуба, крововиливи в м`яких тканинах навколо правого наднирника, під капсулою правої нирки, крововилив в м`язах малого тазу, більше справа, рана на голові, численні синці й садна тіла.
Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, перебуваючи в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_13 .
Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_7 виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Клопотання захисника ОСОБА_8 , підтримане обвинуваченим ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ЗУ «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування покарання задоволено. Звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного за вироком оновного та додаткового покарання на підставі ст. 86 КК України та п.п. «г»,» ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 800 000 гривень.Речовий доказ:
- автомобіль «CITROEN JUMPER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні ОСОБА_7 повернуто власнику ОСОБА_12 .
Стягнуто з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави витрати за проведення інженерно-технічних експертиз по справі у сумі 2111,04 гривень та авто-технічної експертизи по справі у сумі 4 290 гривень, а всього 6 401 гривень 04 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2019 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 змінити. Стягнути з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 70 000, 00 грн. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що визначаючи розмір завданої моральної шкоди, судом першої інстанції, всупереч п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не наведено чітких підстав часткового задоволення цивільного позову саме на суму 800 000, 00 грн.
Апелянт вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 800 000, 00 грн. не відповідає засадам Постанови Плунуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» та характеру і обсягу страждань. В мотивувальній частині вироку не зазначено доказів того, виходячи з яких суджень визначено розмір моральної шкоди.
ОСОБА_7 зазначає, що життя людини безцінне, і ніякі грошові суми не в змозі компенсувати втрату рідної людини, так як не існує критеріїв майнового виразу моральних страждань. Але виходячи з принципів логічності, моральності та справедливості та враховуючи той факт, що на даний час ОСОБА_7 є пенсіонером по інвалідності, інвалідом третьої групи, ніде не працює, вважає, що зможе відшкодувати моральну шкоду в розмірі 70 000, 00 грн.
В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2019 відносно ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В іншому вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що не оспорюючи довдененя винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, вважає що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність.
В мотивувальній частині вироку суд посилається на те, що ОСОБА_7 являється інвалідом третьої групи, пенсіонером за віком, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_5 , раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, у зв`язку з чим суд вважав за можливе звільнити його від покарання за вчинення даного злочину на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Однак, на думку прокурора, такий висновок суду є помилковим, оскільки станом на день ухвалення вироку ОСОБА_7 виповнилося 61 рік, а тому за відсутності у суду відповідних доказів щодо його страхового стажу, його висновок, що ОСОБА_7 досяг пенсійного віку є передчасним та не ґрунтується на матеріалах справи.
Окрім того, прокурор зазначає, що застосування судом амністії до ОСОБА_7 з посиланням у тому числі на його інвалідність також є необґрунтованим, оскільки документ, виданий відповідним уповноваженим органом (установою) в Україні про встановлення групи інвалідності ОСОБА_7 , відсутній, а наявний лише доказ стійкого порушення функцій його організму, який судом помилково було прийнято як доказ встановлення інвалідності, таким чином суд застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції,представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2019 відносно ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник потерпілої зазначає, що станом на день ухвалення вироку ОСОБА_7 виповнилося 61 рік, а тому за відсутності у суду відповідних доказів щодо його страхового стажу, його висновок, що ОСОБА_7 досяг пенсійного віку є передчасним та не ґрунтується на матеріалах справи.
Окрім того, представник потерпілої зазначає, що застосування судом амністії до ОСОБА_7 з посиланням у тому числі на його інвалідність також є необґрунтованим, оскільки документ, виданий відповідним уповноваженим органом (установою) в Україні про встановлення групи інвалідності ОСОБА_7 , відсутній, а наявний лише доказ стійкого порушення функцій його організму, який судом помилково було прийнято як доказ встановлення інвалідності, таким чином суд застосував закон про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 та прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , в якому просить дослідити довідку видану Державною установою управління пенсійного фонду Російської Федерації в місті Мегіоне Ханти-Мансійського автономного округу Югри, згідно якої страховий стаж ОСОБА_7 становить 34 роки 2 місяці 20 днів. Апеляційну скаргу представника потерпілої залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора також залишити без задоволення. Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.01.2019 в частині звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 86 КК України та п.п. «г», «г» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, від відбуття основного та додаткового покарання, залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який також підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_7 та просив її задовольнити, у задоволенні апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 просив відмовити,

пояснення прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу,

пояснення представника потерпілої ОСОБА_10 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 просив відмовити,

перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції не в повному обсязі.

Так, під час розгляду апеляційних скарг встановлено, що суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення про звільнення ОСОБА_7 від покарання за вчинення даного злочину на підставі ЗУ «Про амністію у 2016 році» послався на те, що ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи, пенсіонером за віком, раніше не судимий, вчинив злочин з необережності, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 є громадянином Російської Федерації, на території України перебуває на підставі «Тимчасової посвідки на постійне проживання» серії НОМЕР_1 від 18.11.2006 безстроково.

Відповідно до пунктів «г» та «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», зокрема, передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Дана норма встановлює можливість застосування судом амністії до особи за наявності у неї, зокрема, інвалідності першої або другої групи чи досягнення пенсійного віку.

При цьому, вказана норма Закону України «Про амністію у 2016 році» кореспондує до статті 26 Закону, яка свою чергу не містить єдиного визначеного пенсійного віку, від якого можна відштовхуватись при визначенні судом можливості застосування амністії на підставі досягнення особою пенсійного віку.

Пенсійний вік, передбачений ст. 26 Закону не є сталим, а залежить від наявності у особи станом на певну дату страхового стажу, в залежності від чого пенсійний вік для різних осіб може бути різним.

Станом на день ухвалення вироку судом першої інстанції, ОСОБА_7 , виповнилося 61 (шістдесят один) рік, однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо страхового стажу ОСОБА_7 .

Довідка, яка ОСОБА_7 була надана до суду апеляційної інстанції не містить усіх необхідних реквізитів, судом першої інстанції не досліджувалась, будь-яких висновків щодо цієї довідки судом першої інстанції не надавалось.

Мотивів, які би заслуговували на увагу чому ця довідка не була надана в суд першої інстанції ОСОБА_7 не наведено.

У цілому, висновок про те, чи підпадає ОСОБА_7 під дію ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що давало би суду підстави для застосування до нього п. «ґ» ст. 1 Закону України про амністію у 2016 році» судом у вироку не наведено.

Окрім того, відповідно до положень пункту «г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія у визначених випадках застосовується, зокрема до осіб, яких на день набрання чинності Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Згідно з пунктом 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно до пункту 8 Положення, передбачено, що датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Тому, встановлений в Україні порядок передбачає встановлення інвалідності лише на підставі висновку медико-соціальної експертизи, а документи щодо інвалідності, які видані іноземними державами можуть слугувати лише як доказ перед комісією, який підтверджує стійке порушення функцій організму.

На підставі наведеного, застосування судом амністії до ОСОБА_7 з посиланням на інвалідність є необґрунтованими, оскільки документ, виданий відповідним уповноваженим органом в Україні про встановлення групи інвалідності ОСОБА_7 в матеріалах справи відсутній, а наявний лише доказ стійкого порушення функцій його організму, який суд першої інстанції поспішно прийняв у якості доказу наявності у ОСОБА_7 інвалідності, яка дає підстави для застосування щодо нього п. «г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Будь-яких мотивів того, чому суд вважав за можливе застосувати положення п. «г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» до особи, інвалідність якого встановлено у іншій державі за законодавством цієї держави, у вироку не наведено.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення та призначення нового судового розгляду, оскільки за встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів апеляційної інстанції позбавлена можливості перевірити законність і обґрунтованість вироку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 є обґрунтованими, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суд повинен урахувати наведене, а також суду необхідно відповідно до вимог ст. ст. 94,95 КПК України, положень розділу IV КПК України дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

С У Д Д І :

_________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4