ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/940/18 Справа № 211/2299/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002932 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.
ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі п. ґ) ч. 5 ст. 72 КК України, (в редакції Закону України від 26 листопада 2016 року №838-VІІІ,) зараховано ОСОБА_8 у визначений строк відбування покарання за цим вироком строк його перебування під вартою, - з 14.04.2016 року до 29.05.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 73210, 81 грн. спричиненої матеріальної шкоди та 150000 грн. спричиненої моральної шкоди.
Цивільний позов Криворізької місцевої прокуратури №1 поданий в інтересах держави в особі Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі Комунального закладу «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Дніпропетровської обласної ради» 871,10 грн. понесених матеріальних витрат.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 245,52 грн. та 115 грн.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, 05.10.2015 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 26 по вул. Лісового в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу побачив раніше незнайому йому ОСОБА_14 , яка йшла зі сторони вул. Незалежності України. В цей момент у ОСОБА_8 , виник злочинний намір, направлений на напад з метою заволодіння майном ОСОБА_14 , поєднаний із заподіянням останній тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння особистим майном ОСОБА_14 та спричинення останній тяжких тілесних ушкоджень, діючи з корисливих мотивів, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 з тильної сторони наблизився до ОСОБА_14 та умисно, цілеспрямовано, зі значною силою, завдав останній два удари в область голови та обличчя, стиснутою в кулак рукою, в наслідок чого ОСОБА_14 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми: синці по нижній повіці правого ока в правій виличній ділянці на тлі якого садно; садно в правій скроневій ділянці; крововилив в м`яких покривних тканинах голови в потиличній ділянці ліворуч; крововиливи під твердою та м`якою мозковими оболонками; крововиливи в речовині головного мозку; забій головного мозку, які згідно висновку експерта №1857 від 23.10.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
11.10.2015 року о 12 год. 45 хв. потерпіла ОСОБА_14 , перебуваючи на стаціонарному лікування в КЗ «Криворізька міська лікарня №2 ДОР» від отриманих тілесних ушкоджень померла.
Згідно висновку експерта № 1857 від 23.10.2015 року, виданого Криворізьким міжрайонним відділом Дніпропетровського ОКЗ «Бюро СМЕ», смерть ОСОБА_14 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, забоєм речовини головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку.
Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, який кваліфікується як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Крім цього в цей же час близько 23 год. 00 хв. 05.10.2015 року у ОСОБА_8 , який перебував біля будинку № 26 по вул. Лісового в Довгинцівському району м. Кривого Рогу, та побачив раніше незнайому йому ОСОБА_14 , яка ішла зі сторони вул. Незалежності України, виник злочинний намір, спрямований на заволодіння особистим майном ОСОБА_14 поєднаний із заподіянням останній тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння особистим майном ОСОБА_14 шляхом розбійного нападу, діючи з корисливих мотивів, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, передбачаючи та бажаючи їх настання, застосовуючи до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, наніс умисно, цілеспрямовано, зі значною силою один удар рукою стиснутою в кулак в область потилиці ОСОБА_14 , від якого останню розвернуло обличчям до нього та ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, наніс їй ще один удар рукою стиснутою в кулак в область обличчя, в результаті чого остання впала на землю та втратила свідомість. Внаслідок вказаних ударів ОСОБА_14 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми: синці по нижній повіці правого ока в правій виличній ділянці на тлі якого садно; садно в правій скроневій ділянці; крововилив в м`яких покривних тканинах голови в потиличній ділянці ліворуч; крововиливи під твердою та м`якою мозковими оболонками; крововиливи в речовині головного мозку; забій головного мозку, які згідно висновку експерта №1857 від 23.10.2015 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Після чого, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_14 , взяв сумку останньої відійшовши від неї на відстань близько 20 м. та провірив вміст такої сумки, під час чого в сумці виявив особисті речі потерпілої, а саме: мобільний телефон марки Nokia ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 250 гривень з сім карткою оператора «Київстар» НОМЕР_2 та грошові кошти в сумі 100 гривень, якими ОСОБА_8 незаконно заволодів. Після чого повернувся до потерпілої, яка продовжувала лежати на землі та поставив біля неї раніше відібрану сумку при цьому на шиї потерпілої помітив ланцюжок який зняв з шиї потерпілої перед цим обережно розстібнувши. Вказаний ланцюжок був з жовтого металу 585 проби вагою 3,48 грамів, вартістю 2679 гривень 81 копійка з кулоном, з жовтого металу 585 проби вагою 1,75 грамів, вартістю 1347 гривень 61 копійка. Викрадене майно обернув на свою користь, з місця скоєння злочину зник в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнову шкоду, яка згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №874 від 27.04.2016 року складає 4277 гривні 42 копійки.
Своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, який кваліфікується як розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурором, представником потерпілої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 , самим обвинуваченим ОСОБА_8 , захисниками ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подані апеляційні скарги.
Прокурор просить вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 187 КК України у вигляді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині вирок залишити без змін.
Представник потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю ступнею тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призначивши йому максимальне передбачене відповідними статтями кримінального закону покарання.
Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та визнати його невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України.
Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України.
Захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, офіційно не працює, не одружений, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, збитки не відшкодовано, свою вину не визнав у повному обсязі. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 , хоч і вважається особою, яка не має судимості, однак раніше був засуджений за вчинення крадіжок, грабежів, розбоїв, умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
В обґрунтування своїх вимог представник потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що вирок суду першої інстанції не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував ту обставину, що внаслідок умисних злочинних дій обвинуваченого, який діяв з корисливих мотивів, ОСОБА_14 , яка є матір`ю потерпілої, було завдано тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких, не зважаючи на проведене лікування, вона померла. Вважає, що у вироку суд помилково вказав, що обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, проте відсутність скарг на поведінку обвинуваченого з боку інших мешканців не може розцінюватися як позитивна характеристика. Крім того, обвинувачений раніше тричі був засуджений за умисні корисні злочини, у тому числі за крадіжки, розбої та завдання тяжких тілесних ушкоджень, тобто за такі ж кримінальні правопорушення, за які він визнаний винним і по цій справі. Вчинення ним аналогічних злочинів навіть після спливу строку давності за попередні засудження характеризує особу, як таку, яка має тверді соціально небезпечні нахили та таку, що не виправилася після відбуття попередніх покарань. Також зазначає, що обвинувачений не виявив ні найменшого каяття у вчиненому, та навіть не вибачився перед рідними та близькими загиблої, в тому числі не вживав будь-яких заходів направлених на відшкодування повністю чи частково завданих злочином матеріальних збитків та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_8 посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду. Судом першої інстанції не досліджені всі обставини, які можуть мати вагоме значення для ухвалення справедливого рішення. Зазначає, що у висновку судово-медичного експерта ОСОБА_15 від 23.10.2015 року містяться істотні протиріччя з основним клінічним діагнозом, складеним черговим лікарем нейрохірургом ОСОБА_16 . Для встановлення істини, суду необхідно було допитати чергового лікаря нейрохірурга ОСОБА_16 , що зроблено не було. Також зазначає, що за його заявою не було допитано свідка ОСОБА_17 , який бачив потерпілу та обвинуваченого вранці 06.10.2015 року. Крім того зазначає, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи, травми отримані потерпілою не відповідають дійсності, що також підтверджується слідчим експериментом, де обвинувачений без участі захисника, не зміг вірно вказати кількість ударів та їх послідовність. Зазначає також, що заявляв клопотання про дослідження відеозаписів з камер відеоспостереження, які розміщені в під`їзді та над ним, в якому він проживав, на яких видно о якій годині він виходив з під`їзду з собакою на прогулянку та о якій годині повернувся і чи виходив він знову. Також зазначає, що в судовому засіданні не було допитано в якості свідка судово-медичного експерта ОСОБА_15 , який складав висновок судово-медичної експертизи, замість якого було допитано експерта ОСОБА_18 . Крім того зазначає, що після затримання був підданий моральному та фізичному тиску зі сторони працівників поліції. Також звертає увагу на порушення його права на захист, оскільки слідчі дії проводились без захисника. Зазначає, що він вчинив крадіжку ланцюжка та мобільного телефону 06.10.2015 року о 04 год. 45 хв., однак золоті сережки залишив, оскільки боявся розбудити потерпілу, в чому вину признає.
В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на те, що суд першої інстанції формально перерахував докази, якими він підтверджує винуватість ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, проте усупереч ст. 94 КПК України, не дав цим доказам оцінки з точки зору їх належності та допустимості.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження, стороною захисту було встановлено, що судово-медична експертиза призначена неуповноваженою на те службовою особою. Слідчий ОСОБА_19 провів огляд трупа до моменту надходження повідомлення про смерть ОСОБА_14 до відділку поліції. Зазначає, що слідчий ОСОБА_19 порушив вимоги ч.ч. 1, 2, 3 ст. 214 КПК України. Крім того, зазначає, що здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
В ході проведення експертного дослідження причин смерті ОСОБА_14 слідчим ОСОБА_19 на вирішення експерта ставилось питання № 4 щодо того, чи перебувала померла ОСОБА_14 в стані алкогольного сп`яніння. В медичній документації вказано, що на момент госпіталізації була взята кров на наявність алкоголю, однак результати дослідження відсутні. Сторона захисту вважає, що експертне дослідження на стан сп`яніння померлої ОСОБА_14 не проводилося умисно, та стороною обвинувачення умисно не ставилося питання щодо того, чи могла потерпіла ОСОБА_14 отримати тілесні ушкодження, в результаті яких настала її смерть, в результаті падіння, з висоти власного зросту, внаслідок алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що сторона захисту наполягала на тому, що довідка щодо аналітичного опрацювання інформації, виконаної за дорученням слідчого, яка міститься в матеріалах кримінального провадження та довідка щодо обробки технічної інформації, є недопустимими, оскільки останні не підписані посадовою особою. Також, сторона захисту вважає недопустимим доказом протокол про результати проведення установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу від 27.04.2016 року та речового доказу телефону здобутого внаслідок зазначеної слідчої дії, оскільки стороні захисту не надано для ознайомлення ухвалу слідчого судді про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії. Крім того, зазначає, що протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 14.06.2016 року, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 21.04.2016 року, протокол додаткового допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 25.05.2016 року, протокол слідчого експерименту проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_8 від 14.04.2016 року, додатковий висновок судово-медичного експерта № 1857/1 від 21.04.2016 року є недопустимими, оскільки при проведенні слідчих дій у відношенні ОСОБА_8 повинно бути забезпечено участь захисника.
Слідчий експеримент та допити ОСОБА_8 як підозрюваного, проведені без участі захисника, тому надані ним покази під час проведення допитів та результати проведення слідчого експерименту, за його участі, та проведеного додаткового судово-медичного обстеження, на підставі наданих ним показань, мали бути визнані судом першої інстанції також недопустимими.
Крім того зазначає, що належних і допустимих доказів спричинення тілесних ушкоджень потерпілій саме ОСОБА_8 слідством не надано. Позовні вимоги ОСОБА_13 сторона захисту визнає частково, оскільки вважає завищеною суму, вказану у вироку, яку ОСОБА_8 повинен сплатити в рахунок відшкодування, як моральної шкоди у розмірі 150000 грн., так і матеріальної у розмірі 73210,81 грн. Сума завданого майнового збитку, внаслідок крадіжки майна потерпілої ОСОБА_14 , у відповідності до висновку судово-товарознавчої експертизи № 874 від 27.04.2016 року складає 4277,42 грн. Щодо моральної шкоди, то сторона захисту вважає, що у задоволенні позовних вимог потерпілої необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_8 не вчиняв відносно померлої ОСОБА_14 злочинів інкримінованих йому стороною обвинувачення та судом.
В обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на те, що вина ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України в процесі розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції стороною обвинувачення не доказана та не доведена. Зазначає, що судом першої інстанції клопотання про обов`язковий особистий допит потерпілої ОСОБА_13 було відхилено, мотивуючи це тим, що її інтереси представляє адвокат ОСОБА_7 і в особистому допиті потерпілої ОСОБА_13 необхідності немає. Посилається на те, що свідчення дані ОСОБА_8 на досудовому слідстві, що він наносив жінці удари дав під фізичним та моральним тиском працівниками поліції. Вважає, що судом першої інстанції не встановлено жодного доказу щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_14 саме ОСОБА_8 . Таких доказів не було встановлено і органом досудового розслідування. Суд першої інстанції критично оцінив свідчення обвинуваченого ОСОБА_8 в частині того, що він під час досудового слідства, зокрема в період проведення слідчого експерименту оговорив себе та надав неправдиві свідчення, оскільки на нього здійснювався фізичний та моральний тиск працівниками поліції. Стороною захисту було надано довідку, яка містить дані про те, що ОСОБА_8 при поміщенні в слідчий ізолятор тимчасового тримання і в слідчий ізолятор на тілі мав тілесні ушкодження, що дає підстави вважати свідчення ОСОБА_8 вірними. Зазначає, що допит в якості підозрюваного і слідчий експеримент були проведені без присутності захисника ОСОБА_8 , хоча участь захисника при проведенні слідчих дій була обов`язкова.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які кожен окремо, так і разом підтримали апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та як кожен окремо, так і разом, заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора і представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників та підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора і представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а також у розбої, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень за наведених у вироку обставин, кваліфікація цих дій та призначення покарання за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України ґрунтуються на досліджених у суді доказах та є правильними.
Суд першої інстанції належним чином дослідив наявні докази у провадженні, у їх сукупності, з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, дав їм належну оцінку.
Докази, покладені судом першої інстанції в основу обвинувачення, узгоджуються між собою, не містять суттєвих суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у вчинені ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку покази свідка ОСОБА_20 , яка показала суду, що вона є дочкою співмешканки обвинуваченого. ОСОБА_8 був подарований її неповнолітній дочці ОСОБА_21 мобільний телефон моделі Nokia, який вже перебував у використанні. Також пояснила, що ОСОБА_8 повідомляв їй, що взяв цей телефон у п`яної жінки, яка спала неподалік дороги, позаду будинку в якому він проживає. Також він повідомляв їй, що забрав в цієї жінки ланцюжок, який згодом здав в ломбард та отримав за нього 2500 грн., крім цього повідомляв, що у цієї жінки забрав ще якісь кошти.
Зазначені покази узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_22 , яка в суді зазначила про те, що з ОСОБА_8 знайома з 2005 року, і в даний час вона перебуває з ним в громадському шлюбі. 06 жовтня 2015 року о 04 год. 30 хв. ОСОБА_8 прокинувся, взяв собаку та пішов вигулювати її на вулиці, повернувшись з двору він повідомив їй, що бачив на вулиці п`яну жінку, яка лежала на землі та він забрав у неї телефон і ланцюжок. Зранку неподалік будинку вона побачила швидку допомогу та працівників поліції, та зрозуміла, що останні знаходяться біля будинку через ту жінку, про яку розповідав ОСОБА_8 . Також пояснила, що після цього вона зателефонувала ОСОБА_8 та наказала позбутись від ланцюжка та мобільного телефону, які він викрав у п`яної жінки, що лежала на вулиці. Крім цього також пояснила, що ОСОБА_8 подарував її дочці мобільний телефон без сім карти, однак вона не знала, що вказаний телефон належав потерпілій.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_23 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває в громадському шлюбі з його тещею. ОСОБА_8 подарував його дружині мобільний телефон моделі Nokia без сім карти, який вже був у використанні раніше.
Свідок ОСОБА_24 , в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 05 жовтня 2015 року вони святкували день народження його діда. На святкування була запрошена його теща ОСОБА_14 . Приблизно о 22 год. 00 хв. святкування завершилось і він разом з дідусем, тещею та своєю матір`ю поїхали з ресторану замовивши таксі. Доїхавши до першого під`їзду, будинку в якому проживає його дідусь по АДРЕСА_3 , вони усі вийшли з таксі і він повів дідуся в перший під`їзд до його квартири. ОСОБА_14 , яка проживала в цьому ж будинку в третьому під`їзді, також попрямувала до свого помешкання, чи зайшла вона у свій під`їзд йому невідомо, оскільки цього він не бачив. На наступний день він дізнався, що його тещу знайшли з розбитою головою неподалік будинку, АДРЕСА_4 . Крім того пояснив, що під час святкування дня народження ОСОБА_14 алкоголю практично не вживала. Коли ОСОБА_14 виходила з автомобіля, на ній були золоті прикраси.
У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_25 показала, що потерпіла ОСОБА_14 була її свахою, і була запрошена на святкування. Після закінчення святкування її син замовив таксі, на якому приблизно о 22 год. 40 хв. вона, разом із своїм батьком, сином та потерпілою поїхали додому на АДРЕСА_3 . Таксі зупинилось біля першого під`їзду і вони усі вийшли з автомобіля. Пояснила, що потерпіла ОСОБА_14 пішла в третій під`їзд в якому проживала, чи зайшла вона в під`їзд їй не відомо, оскільки цього не бачила. Також їй відомо, що при потерпілій був недорогий мобільний телефон, золотий кулон та сережки.
Свідок ОСОБА_26 у суді першої інстанції показала, що працює фельдшером швидкої допомоги і з обвинуваченим по справі незнайома. Пояснила, що зранку, дня та години не пам`ятає, виїжджала на виклик на мікрорайон Східний, де перехожими була знайдена невідома жінка без свідомості.
Свідок ОСОБА_27 у суді першої інстанції показав, що близько двох років тому був понятим при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 . Пояснив, що у відділі поліції обвинувачений розповідав працівникам поліції, що вчинив злочин, а саме, - напав на жінку між магазином АТБ та житловим будинком та забрав у неї мобільний телефон. Також пояснив, що після пояснень у відділі поліції він разом з обвинуваченим та працівниками поліції, поїхали на місце події, де було проведено слідчий експеримент, при проведенні якого ОСОБА_8 показував та розказував про обставини вчиненого ним злочину, показував де перебувала жінка в момент нападу. Також зазначив, що ОСОБА_8 давав відповіді на усі питання, які йому ставили працівники поліції.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема:
- протоколом огляду місця події та фото таблицею до нього від 06.10.2015 року на якому відображено місцевість поблизу будинку № 24 вул. Лісового та загальну обстановку такої місцевості (т. 1, а.кп. 6-8);
- фототаблицею на якій відображено ІМЕІ: НОМЕР_1 , мобільного телефону марки Nokia 1202, який належить ОСОБА_14 (т. 1, а.кп. 18);
- протоколом огляду від 08.10.2015 року, згідно якого предметом огляду були сумка жіноча з шкірозамінника чорного кольору, брюки жіночі класичні чорного кольору, фрагмент тканини синього кольору, туфлі жіночі чорного кольору, вказані речі запаковані в поліетиленові пакети запечатані та вилучені з місця в якому проводився огляд (т. 1, а.кп. 24);
- протоколом огляду трупа від 12.10.2015 року та фото таблицею до нього, згідно якого огляд трупа ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 розпочато об 11 год. 30 хв. закінчено об 11 год. 50 хв. (т. 1, а.кп. 36-37);
- карткою виїзду швидкої медичної допомоги № 2 від 06.10.2015 року з якої вбачається, що виклик швидкої медичної допомоги здійснювався за адресою АДРЕСА_4 , за будинком біля смітника, на момент виклику прізвище особи до якої виїжджала швидка допомога було невідоме, вказана особа жіночої статі віком 55 років, попередній діагноз ЗЧМТ, внутрішньочерепна гематома І ст., загальне переохолодження. Особу госпіталізовано у лікарню № 2 (т. 1, а.кп. 53);
- довідкою щодо аналітичного опрацювання інформації відповідно до якої мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_3 . працював з абонентським номером НОМЕР_4 (т. 1, а.кп. 81-82);
- довідкою щодо обробки технічної інформації мобільний термінал ІМЕІ НОМЕР_3 . працював з абонентським номером НОМЕР_4 (т. 1 а.кп. 101);
- протоколом обшуку від 13.04.2016 року та фото таблицею до нього, який проводився на підставі ухвали слідчого судді від 07 квітня 2016 року, за місцем проживання ОСОБА_23 в АДРЕСА_5 , в ході проведення якого в кімнаті № 1 в шафі було виявлено мобільний телефон марки Nokia 1202 ІМЕІ: НОМЕР_1 (який належав потерпілій) з сім картою мобільного оператора Київстар НОМЕР_4 (т. 1, а.кп. 120-123);
- відповіддю на запит слідчого з ПТ Ломбард дон кредит товариство з обмеженою відповідальністю ІНТЕР_РІЕЛТІ і компанія від 19.04.2016 року за вих. № 2054, згідно якої ОСОБА_8 отримав у товариства фінансовий кредит за договором від 12.12.2015 року 2 предмета застави, а саме: ланцюг 585 проби, загальною вагою 3,48 грам, оціночною вартістю 1886,53 грн.; підвіска з/к 585 проби, загальною вагою 1,75 грам, оціночною вартістю 899,65 грам. Оскільки строк дії договорів фінансових кредитів та застави закінчився, на предмети застави звернено стягнення, шляхом реалізації їх до Державної Скарбниці Національного банку України (т. 1, а.кп. 130);
- протоколом про результати проведення установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу зв`язку від 27.04.2016 року, згідно якого мобільний термінал ІМЕІ: НОМЕР_1 , працює за адресою: АДРЕСА_5 (т. 1, а.кп. 199);
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 874 від 27.04.2017 року, згідно якого станом на 05.10.2015 року, ринкова вартість мобільного телефону марки Nokia 1202 становить 250 грн.; золотого ланцюжка, 585 проби, вагою 3,48 грамів, - 2679,81 грн.; золотого кулона, 585 проби, вагою 1,75 грамів, - 1347,61 грн. (т. 1, а.кп. 223-226);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.04.2016 року та відеозаписом до протоколу, під час проведення якого ОСОБА_8 розповів як 05.10.2015 року в ночі вийшов на вулицю маючи намір придбати сигарети в магазині АТБ. Приблизно об 11 год. 00 хв. він побачив п`яну жінку, яка йшла похитуючись та несла в руках сумку та пакет. Дану жінку він вдарив в потилицю, від чого вона розвернулась до нього і він наніс їй ще один удар, від якого вона впала (удари наносив зжатим кулаком). Після цього взяв її сумку і відійшов від неї, оглянув сумку виявив в ній 100 рублів і телефон, які забрав собі. Після чого сумку заніс назад, при цьому побачив у потерпілої на шиї ланцюжок, який відблискував, такий ланцюжок обережно зняв та пішов додому. Зранку дружині розповів, що знайшов ланцюжок і телефон в п`яної жінки, яка лежала на вулиці. Згодом телефон подарував Піщак Ніні, а ланцюжок з кулоном продав в ломбард. Про те, що потерпіла померла довідався від знайомих, його дружина кілька разів дзвонила в лікарню та довідалась, що до них поступила жінка в комі. (т. 1, а.кп. 142-143).
Згідно висновку експерта № 1857 від 23.10.2015 року, було проведено експертизу трупа ОСОБА_14 в ході проведення якої, на трупі було виявлено ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми: синці по нижній повіці правого ока, в правій виличній ділянці, на тлі якого садно; садно в правій скроневій ділянці; крововилив в м`яких покривних тканинах голови в потиличній ділянці ліворуч; крововиливи під твердою та м`якою мозковими оболонками; крововиливи в речовині головного мозку; забій головного мозку. Ушкодження виникли прижиттєво від дії тупого твердого предмету (предметів) або при ударі об такий (такі), характерологічні властивості якого (яких) встановити неможливо і знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті. Всі ушкодження виявлені в області голови потерпілої, які в своїй сукупності призвели до внутрішньочерепної травми, що явилася причиною смерті, знаходяться у причинному зв`язку з її настанням і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, стосовно живих осіб. Смерть потерпілої настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку, забоєм речовини головного мозку, яка ускладнилась набряком головного мозку (т. 1, а.кп. 204-207).
Відповідно до висновку експерта № 1857/1 від 18.04.2016 року, потерпілій ОСОБА_14 в область голови було спричинено не менше двох механічних дій тупим твердим предметом (предметами), таким предметом в тому числі могла бути рука затиснена в кулак. Ушкоджень, які б могли утворитися в процесі боротьби чи самооборони на тілі ОСОБА_14 не виявлено. Враховуючи локалізацію, характер та кількість виявлених ушкоджень не виключена можливість їх утворення при обставинах на які вказував ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 14.04.2016 року (т. 1, а.кп. 210-213).
З висновку експерта № 1857 від 02.04.2018 року випливає, що виявлені при судово-медичній експертизі ушкодження ОСОБА_14 у вигляді внутрішньочерепної травми виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), характерологічні властивості якого (яких) вказати неможливо і якими в тому числі могли бути рука затиснута у кулак. Враховуючи кількість та характер виявлених ушкоджень, можливо вказати, що в область голови потерпілої було спричинено не менш двох механічних дій тупим твердим предметом (предметами). Локалізація та характер виявлених тілесних ушкоджень виключають можливість їх утворення при падінні з висоти власного зросту (т. 2, а.кп. 159).
Так, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винність обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовними та підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, які були досліджені з дотриманням вимог закону, детально проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_8 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо наявності істотних протиріч у висновку експерта № 1857 від 23.10.2015 року з клінічним діагнозом, складеним черговим лікарем нейрохірургом ОСОБА_16 , колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції з метою з`ясування додаткових обставин, що мають значення для кримінального провадження, було задоволено клопотання захисника обвинуваченого та призначено додаткову судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено коло питань, які були зазначені захисником у клопотанні.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції було також допитано судового експерта ОСОБА_18 , який повністю підтримав зроблений ним висновок та пояснив, що тілесні ушкодження, які отримала ОСОБА_14 не могли утворитися внаслідок падіння з висоти власного зросту, оскільки при падінні з висоти власного зросту характер ушкоджень головного мозку є іншим, ніж при завданні ударів в область голови.
Всі висновки медичних експертиз не суперечать один одному, є науково обґрунтованими та узгоджуються між собою й іншими доказами у кримінальному провадженні.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_28 в частині визнання недопустимим доказом постанови про призначення судово-медичної експертизи та висновку судово-медичного експерта № 1857 від 23.10.2015 року, оскільки судово-медична експертиза призначена неуповноваженою на те службовою особою, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки ці доводи перевірялися судом першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що проведення такої експертизи мало відповідну правову підставу визначену ч. 2 ст. 242 КПК України (в редакції закону, яка діяла на час проведення експертизи), яка зобов`язувала слідчого звернутися до експерта для встановлення причин смерті. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що експертиза була проведена з дотриманням вимог законодавства із забезпеченням необхідних процесуальних гарантій, а факт призначення такої експертизи не зачіпав прав обвинуваченого та не породжував для нього негативних наслідків, оскільки на момент призначення такої експертизи особу, яка причетна до вчинення кримінального правопорушення, встановлено не було.
Посилання захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в своїх апеляційних скаргах щодо визнання недопустимим доказом протоколів допиту підозрюваного під час досудового розслідування, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на ним.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не оцінював покази обвинуваченого ОСОБА_8 , надані ним під час досудового розслідування, відтак у суду першої інстанції відповідно відсутні належні правові підстави для визнання вказаних доказів недопустимими.
Щодо визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 14.04.2016 року та висновку експерта № 1857 як таких, що проведені без участі захисника, то колегія суддів вважає ці доводи сторони захисту необґрунтованими, оскільки на час проведення експертизи та слідчого експерименту, ОСОБА_8 14 квітня 2016 року було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою в кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Колегія суддів звертає увагу на те, що гарантія реалізації права на обов`язкову участь захисника поширюється на кримінальні провадження щодо осіб, які підозрюються у вчиненні особливо тяжких злочинів, ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту та на момент складення висновку експерта до вказаних осіб не відносився, крім цього, йому роз`яснювались його процесуальні права і останній сам добровільно відмовився від участі захисника під час проведення слідчих дій, що підтверджується протоколом роз`яснення права на захист (т. 1, а.кп. 135).
Доводи захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 щодо визнання недопустимим доказом протоколу про результати проведення установлення місцезнаходження радіоелектронного засобу зв`язку від 27.04.2016 року, колегія суддів вважає також необґрунтованими, оскільки вказаний протокол був відкритий стороні захисту під час завершення досудового слідства, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування (т. 2, а.кп. 15), і його дійсність як під час розкриття матеріалів кримінального провадження, так і під час судового розгляду не оспорювалась.
Крім того, аналізуючи посилання захисника ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі на відсутність підписів у довідках щодо аналітичного опрацювання, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки такі довідки скеровувались на ім`я слідчого уповноваженою службовою особою з проставленням на відповідному супровідному листі підпису та зазначенням вихідного номера та дати скерування.
Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що у вказаних довідках невірно зазначено номер ІМЕІ по якому проводилась обробка інформації, зокрема зазначено ІМЕІ НОМЕР_5 замість вірного ІМЕІ НОМЕР_1 , колегія суддів вважає їх також неспроможними, оскільки вказана обставина була предметом дослідження в суді першої інстанції і суд дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що в цьому випадку присутня механічна помилка, оскільки з сукупності досліджених судом першої інстанції доказів (протокол про результати проведення установлення місця знаходження радіоелектронного засобу, фото таблиці з номером ІМЕІ телефону потерпілої, пояснень свідків) убачається, що проводився моніторинг інформації по вірному ІМЕІ НОМЕР_1 .
Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисників в частині невизнання ним вини у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 4 ст. 187 КК України та визнання вини у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає таку позицію суперечливою та непослідовною. З наданих ним пояснень під час судового розгляду вбачається, що останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), однак такі покази обвинуваченого суперечать протоколу проведення слідчого експерименту, в якому останній детально описує та показує обставини, при яких наносив потерпілій тілесні ушкодження та викрадав належне їй майно. При цьому висновком експерта підтверджується факт утворення тілесних ушкоджень у потерпілої при механізмі нанесення ударів, які показував обвинувачений ОСОБА_8 при проведені слідчого експерименту.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений не зазначав, що бачив на потерпілій сережки та побоявся їх знімати, щоб не розбудити, про вказані обставини повідомив значно пізніше після вступу захисника і зміни позиції захисту щодо себе.
Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 судом першої інстанції правильно визнано за мету ухилитися в такий спосіб від кримінальної відповідальності.
Що стосується наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 доводів про те, що до ОСОБА_8 під час досудового розслідування застосувались недозволені методи, зокрема, фізичного та психологічного впливу, то на думку колегії суддів вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
З метою перевірки доводів обвинуваченого ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року доручено прокурору Дніпропетровської області провести перевірку дій працівників Довгинцівського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області щодо психологічного та фізичного впливу з метою отримання неправдивих показань ОСОБА_8 (т. 2, а.кп. 91).
Відповідно до повідомлення прокуратури Дніпропетровської області за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000112 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та проведення досудового розслідування доручено слідчому відділу Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровської області (т. 2, а.кп. 129).
Відповідно до повідомлення Криворізького відділу поліції ГУНП України в Дніпропетровській області від 12.07.2018 року №48/8-2-1623 слідчим відділом Криворізького відділу поліції за фактами неправомірних дій співробітників Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , що виразилися у примушуванні його надавати неправдиві показання про скоєння ним кримінальних правопорушень, проведено службову перевірку. Факти неправомірних дій співробітників Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 не знайшли свого підтвердження (т. 2, а.кп. 192-193).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повному обсязі виконані вимоги ст.ст. 206, 333 КПК України, які цілком спростовують доводи обвинуваченого та його захисника щодо застосування до ОСОБА_8 методів фізичного та психологічного впливу збоку працівників поліції під час проведення досудового розслідування, які б ставили під сумнів належність та допустимість доказів, отриманих під час досудового розслідування.
Перевіряючи доводи прокурора та представника потерпілої ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_7 про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, обстановку вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, ставлення обвинуваченого до скоєного кримінального правопорушення, зокрема відсутність щирого каяття у вчиненому та невжиття заходів щодо запобігання негативних наслідків від вчиненого діяння, та призначив покарання в межах санкцій частин статтей Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 121 КК України та за ч. 4 ст. 187 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілої, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливими унаслідок м`якості чи суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційних скарг прокурора і представника потерпілої вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які вони посилаються, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
При перевірці доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 , колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_13 в частині стягнення матеріальної шкоди, оскільки потерпіла понесла витрати на лікування, поховання та організацію ритуальних обрядів в зв`язку зі смертю своєї матері ОСОБА_14 , крім цього, обвинуваченим при вчинення кримінального правопорушення була завдана шкода в зв`язку із заволодінням майном потерпілої, - золотим кулоном, золотим ланцюжком та мобільним телефоном, що підтверджується відповідними товарними чеками та висновком експерта щодо вартості викрадених золотих виробів та мобільного телефону, при цьому телефон, вартість якого складає 250 грн., було повернуто потерпілій.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував наслідки скоєного кримінального правопорушення, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, оскільки остання втратила члена сім`ї матір, що призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на її моральному стані, а тому розмір відшкодування моральної шкоди відповідає принципам розумності, зваженості та справедливості.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при досудовому розслідуванні кримінального провадження та під час його розгляду в суді першої інстанції не встановлено.
При перевірці кримінального провадження будь-яких, передбачених ст. 409 КПК України, підстав для скасування або зміни вироку суду щодо ОСОБА_8 , судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4