Дата документу 26.12.2018 Справа № 319/571/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/253/18
Єдиний унікальний № 319/571/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000131 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Гусарка Більмацького району Запорізької області, громадянки України, українки, не працюючої, незаміжньої, маючої на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , з вироком суду не згодна, так як призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Вона залізла у її двір, проникла в господарську будівлю звідки викрала належне її майно: 2 алюмінієвих бідони ємністю 40 літрів, алюмінієвий бідон ємністю 25 літрів та інші речі. Як судом зазначено всього на 470 грн.51 коп. За таку загальну суму нанесеного її шкоди вона не купить і жодного бідону. Ні на досудовому слідстві, ні прокурор, ні сам суд не роз`яснив її право звернутися з позовом у кримінальному провадженні до ОСОБА_6 про стягнення завданої її шкоди. В суді її сказали про те, що позов вона повинна подати в суд тільки після того, як вирок вступить в законну силу. Ні слідство, ні прокурори, ні суд не захотіли захистити її інтереси. ОСОБА_6 ніколи не працювала і не працює. Живе за рахунок дітей, яких у неї п`ятеро і в кожної дитини інший батько. Вона не попросила пробачення у неї і не відшкодувала завданої її шкоди. Призначене їй судом покарання є явно несправедливим через його м`якість.

Просить скасувати вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області по кримінальній справі № 319/571/18 та ухвалити новий вирок яким призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді реального позбавлення волі без застосування ст. 75,76 КПК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену та прокурора, які просили вирок суду залишити без змін; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено її покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Відповідно до ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнено з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців,зобов`язавши її періодично з`являтися для реєстрацій до органу пробації, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації, повідомляти орган пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання судовим рішенням законної сили, - не застосовувався.
Згідно з вироком, приблизно о 12.00 годині 03 квітня 2018 року ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів прийшла до огородженої території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , із боку власного будинку, де шляхом відкриття хвіртки зі сторони городу проникла на подвір`я вказаного домоволодіння. Перебуваючи на території подвір`я за вище вказаною адресою, ОСОБА_6 підійшла до господарської будівлі, де за допомогою знайденої на території подвір`я викрутки відігнула металеве кільце на вхідних дверях та проникла у середину вказаної будівлі, де таємно викрала два алюмінієвих бідона об`ємом 40 літрів, алюмінієвий бідон об`ємом 25 літрів, алюмінієвий ковшик, загальною вагою алюмінієвих виробів 19,45 кг; металевий ковш та металеву каструлю, загальною вагою викрадених металевих виробів 1,35 кг, 8 полімерних мішків білого кольору та насіння соняшника, вагою 5,10 кг. Після цього ОСОБА_6 викрадене майно по черзі перенесла до території власного будинку, тим самим розпорядилася викраденим на власний розсуд. Протиправними діями ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 спричинено матеріальну шкоду на суму 470 гривень 51 копійку.
ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де вона повністю визнавала себе винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченої та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Доводи потерпілої ОСОБА_8 про призначення ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та невідповідність призначеного останній покарання вимогам кримінального закону через неправильне застосування ст. 75 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 місцевим судом було враховано що остання щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла в розкриттю злочину, має на утриманні 5 (п`ятьох) неповнолітніх дітей, обставин, що обтяжують покарання останньої, не встановлено, а тому районний суд визнав можливим не призначати їй реальне позбавлення волі і правильно застосував до неї ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними доводи потерпілої про те, що суд неправильно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій, щире каяття, оскільки протилежна позиція останньої лише б погіршило її становище, є голослівними, так як нічим не підтверджуються.

Посилання потерпілої на те, що ОСОБА_6 ніколи не працювала і не працює. Живе за рахунок дітей, яких у неї п`ятеро і в кожної дитини інший батько. Вона не попросила пробачення у неї і не відшкодувала завданої їй шкоду, було враховано судом першої інстанції при призначенні останній виду і розміру покарання 3 роки позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Враховуючи вищевказане, а також те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, вчинила крадіжку на невелику суму, має на утриманні п`ятьох дітей, неодружена, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду про звільнення останньої від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення іспитового строку та встановлення контролю за її поведінкою, є законним, при цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування в даному випадку до обвинуваченої ст. ст. 75, 76 КК України в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинувачену більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 404,407 КПК України колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року відносно ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.
Судді: