Справа № 439/1289/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/215/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

встановила:

ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2018 року застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця с.Заложці Зборівського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 Бродівського району Львівської області - примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку лікарем-психіатром Бродівської районної центральної поліклініки.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно ухвали суду, 05 жовтня 2017 року до Бродівського районного суду Львівської області надійшло клопотання слідчого СВ Бродівського ВП Золочівського ВП ГУНП України у Львівській області ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з вчиненням останнім суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, оскільки ОСОБА_7 за станом здоров`я потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Клопотання обґрунтовано тим, що в період часу з 15 жовтня 2016 року по 17 жовтня 2016 року ОСОБА_7 , керуючись корисливими спонуканнями, переслідуючи мету особистого збагачення, через не замкненні вхідні двері, проник до коридору житлового будинку ОСОБА_12 , що за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належний ОСОБА_12 електродвигун, потужністю 1,5 кВт, 1500 обертів/хвилину, 220 Вт., чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 950 гривень.

Окрім того, в період часу з 01 липня 2017 року по 16 липня 2017 року ОСОБА_7 , керуючись корисливими спонуканнями, переслідуючи мету особистого збагачення, повторно, через не замкненні вхідні двері, проник до коридору житлового будинку ОСОБА_12 , що за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_12 металеву каструлю, об`ємом 40 л. з кришкою до неї, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 550 гривень, 00 копійок.

Крім того, в ніч на 03 серпня 2017 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї ОСОБА_12 , що за адресою АДРЕСА_2 , керуючись корисливими спонуканнями, переслідуючи мету особистого збагачення, повторно, умисно, таємно, викрав належний ОСОБА_12 велосипед марки «Rapid Totem», червоно-чорного кольору, вартістю 1546 грн. 00 копійок, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Посилаючись на те, що суспільно небезпечне діяння, вчинено ОСОБА_7 у стані неосудності, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №437 від 13.09.2017 підозрюваний ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не в повній мірі. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, то просить застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На дану ухвалу заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд у Бродівському районному суді.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатною повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру (ст. 20 КК України).

Наголошує, що висновком судово - психіатричної експертизи комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №437 від 13.09.2017, на який посилається суд у своєму рішенні від 16.01.2018, встановлено, що ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не в повній мірі. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Отже, із висновку судово - психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_7 не перебував у стані неосудності, оскільки міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, хоча і не в повній мірі, відтак підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності у суду не було.

Зазначає, що встановлена експертизою нездатність ОСОБА_7 в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, свідчить про його обмежену осудність, що є підставою для застосування судом ст. 20 КК України. Обмежено осудна особа підлягає кримінальній відповідальності та покаранню, до неї за наявності підстав можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Відтак, у суду першої інстанції, з огляду на висновки судово-психіатричної експертизи, не було підстав вважати, що суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_7 у стані неосудності.

Крім цього, звертає увагу, що ухвалою від 16.01.2018 стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 494,35 грн. за проведення товарознавчої експертизи №9/494 від 11.09.2017, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Згідно з ч.2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судові витрати покладаються тільки на засуджених. Отже, покладення судових витрат за проведення експертизи ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, захисника, який заперечив апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 КК України, особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки, не підлягає кримінальній відповідальності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру відповідно до ст. 93 КК України.

Згідно з ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Судовий розгляд такого провадження проводиться за правилами ст. ст. 512, 513 КПК України і завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Стаття 20 КК України регламентує, що підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатною повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Як встановлено колегією суддів, висновком судово-психіатричної експертизи комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» №437 від 13.09.2017, на який посилається суд у своєму рішенні від 16.01.2018, встановлено, що ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, але не в повній мірі. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Отже, із висновку судово - психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_7 не перебував у стані неосудності, оскільки міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, хоча і не в повній мірі, відтак підстав для його звільнення від кримінальної відповідальності у суду не було.

Як слушно зазначає апелянт в своїй апеляційній скарзі, встановлена експертизою нездатність ОСОБА_7 в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, свідчить про його обмежену осудність, що є підставою для застосування судом ст. 20 КК України. Обмежено осудна особа підлягає кримінальній відповідальності та покаранню, до неї за наявності підстав можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відтак, підстав вважати, що суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_7 у стані неосудності немає, а тому підстав для прийняття рішення в порядку ст. ст. 503, 512 КПК України про застосування примусових заходів медичного характеру, у суду першої інстанції не було.

Згідно з ч.2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судові витрати покладаються тільки на засуджених. Отже, покладення судових витрат за проведення експертизи ухвалою про застосування примусових заходів медичного характеру чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Поряд з цим, згідно оскаржуваної ухвали, з ОСОБА_7 стягнуто на користь держави 494,35 грн. за проведення товарознавчої експертизи №9/494 від 11.09.2017, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищенаведене, апеляційну скаргу прокурора Львівської області ОСОБА_6 слід задоволити, ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2018 року, якою застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку лікарем-психіатром Бродівської районної центральної поліклініки - скасувати та призначити новий розгляд у Бродівському районному суді Львівської області.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів ,-

постановила :

Апеляційну скаргу прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 16 січня 2018 року, якою застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку лікарем-психіатром Бродівської районної центральної поліклініки - скасувати та призначити новий розгляд у Бродівському районному суді Львівської області.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4