11-кп/775/318/2018(м)
263/4897/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі апеляційну скаргу прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000472, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Маріуполя, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

1) 15 жовтня 2014 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.3 ст.297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; на підставі ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком два роки),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , судимого:

1) 08 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

2) 08 лютого 2018 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Володарське Донецької області, громадянина України, працюючого електромонтером у Маріупольському вищому металургійному професійному училищі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2018 року засуджено

ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 років. На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, у строк покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 05 квітня 2017 року по день набрання даним вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України за цим вироком та злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2018 року, та ч. 1 ст. 263 КК України за вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2018 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 листопада 2017 року по день набрання даним вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком два роки), з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 процесуальні витрати на користь держави за проведення судової експертизи від 21 березня 2017 року № 1/20-133 в розмірі 351,84 гривень.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 процесуальні витрати на користь держави за проведення судових експертиз від 31 березня 2017 року № 1/20-153, від 29 березня 2017 року № 1/20-152, від 29 березня 2017 року № 1/20-156, від 04 квітня 2017 року № 1/20-157 у розмірі 3 166,56 гривень.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визнано винуватими у тому, що 10 лютого 2017 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин., умисно, керуючись корисливими мотивами, діючи за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення через огорожу проникли на територію виробничої бази ПП «Ескорд» за адресою: АДРЕСА_7 , де ОСОБА_10 , використовуючи знайдений на подвір`ї невстановлений у ході досудового розслідування металевий предмет, зламав навісний замок на металевому контейнері. Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , діючи спільним злочинним умислом, зайшли до приміщення контейнеру, де з підлоги викрали майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: маятникову циркулярну пилку марки «Powertec» вартістю 3 358 грн. 82 коп. та зварювальний апарат ТДМ-250 вартістю 1 000 грн. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою реалізації єдиного умислу на крадіжку майна підвезли до контейнеру металеву тачку, яку знайшли біля металевого контейнеру, вартістю 500 грн., що належить ОСОБА_11 , на яку погрузили зварювальний апарат ТДМ-350. Після чого ОСОБА_9 , продовжуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_11 , через огорожу вийшов за територію бази, а ОСОБА_8 пройшов за ним та передав через огорожу маятникову циркулярну пилку марки «Powertec», яку ОСОБА_9 відніс до скверу неподалік від виробничої бази та сховав. Далі ОСОБА_7 , продовжуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, використовуючи знайдений на подвір`ї невстановлений у ході досудового розслідування металевий предмет, зламав навісний замок на воротах виходу, та діючи спільним злочинним умислом із ОСОБА_8 , вивезли тачку із зварювальним апаратом ТДМ-350 за територію бази.

Після чого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пройшли до скверу, погрузили викрадену циркулярну пилку марки «Powertec» на тачку та з місця скоєння злочину втекли, заподіявши своїми спільним злочинним діями ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4 858,82 гривень, у подальшому викраденим розпорядилися за своїм розсудом.

Також, 06 березня 2017 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 умисно, керуючись корисливими мотивами, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, прийшов до будинку АДРЕСА_8 , діючи спільним злочинним умислом, направленим на таємне викрадення майна, ОСОБА_7 через огорожу проник на подвір`я будинку АДРЕСА_8 , де, використовуючи знайдений невстановлений у ході досудового розслідування металевий предмет, шляхом злому замку вхідних дверей, проник до гаражу та відчинив ворота. У цей час ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, став на вході до гаражу та спостерігав за навколишньою обстановкою, забезпечуючи таким чином таємність дій ОСОБА_7 , який у свою чергу взяв з приміщення гаражу майно потерпілого ОСОБА_12 , а саме: машину шліфувальну «Енергомаш» УШМ 9513 у кількості 1 шт. вартістю 760 грн. 55 коп., пилу бензинову «Бригадир» «Standart 45» у кількості 1 шт. вартістю 844 грн. 27 коп., пилу бензинову «Байкал» 45сс у кількості 1 шт. вартістю 613 грн. 33 коп., шуруповерт «Einhell» AS 18-2G у кількості 1 шт. вартістю 496 грн. 67 коп., викрутку акумуляторну «Miol» 79-060 у кількості 1 шт. вартістю 203 грн. 67 коп., електрорубанок «Pro work» pen 600E у кількості 1 шт. вартістю 593 грн. 33 коп., палатку «Fjord Nansen» у кількості 1 шт. вартістю 2 038 грн. 59 коп., палатку «A-Sport» у кількості 1 шт. вартістю 1 625 грн. 74 коп., дискову пилу «Compass» M1Y-185 вартістю 1 066 грн. 67 коп., спальний мішок «Sport Land» у кількості 1 шт. вартістю 495 грн. 36 коп., диск для пили у кількості 1 шт. вартістю 99 грн. 67 коп., диск для пили у кількості 1 шт. вартістю 88 грн. 67 коп., диск для пили у кількості 1 шт. вартістю 88 грн. 00 коп., диск для шліфувальної машини у кількості 1 шт. вартістю 38 грн. 13 коп., каністру з тосолом «Алтай-40» у кількості 1 шт. вартістю 185 грн. 00 коп., провід ПВС 3х1,5 довжиною 10 метрів у кількості 1 шт. загальною вартістю 142 грн. 00 коп., електричну переноску довжиною 20 метрів у кількості 1 шт. вартістю 492 грн. 00 коп., електричну переноску довжиною 12 метрів у кількості 1 шт. вартістю 160 грн. 50 коп., радіатор на піч для автомобіля марки «ВАЗ 2101» у кількості 1 шт. вартістю 200 грн. 00 коп., радіатор латунний у кількості 1 шт. вартістю 150 грн. 00 коп., передав викрадене майно ОСОБА_8 , яке останній переніс на вулицю.

Після чого ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 з викраденим майном з місця скоєння злочину втекли, розпорядившись майном у подальшому на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 10 382, 15 гривень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор в апеляційній скарзі з врахуванням доповнень до неї просить вирок суду змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, частково відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2018 року за ч.1 ст.263 КК України та вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2018 року за ч.3 ст.185 КК України з 30 листопада 2017 року по 20 березня 2018 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, у строк покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21 березня 2017 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку суду посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2014 року за ч.3 ст.297 КК України. Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судової експертизи від 21 березня 2017 року №1/20-133 вартістю 351,84 гривень в розмірі 1/3 її частини, а саме 117,28 гривень з кожного; з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судових експертиз: від 31 березня 2017 року №1/20-153 вартістю 703,68 гривень в розмірі ? її частини, а саме 351,84 гривень з кожного, від 29 березня 2017 року №1/20-152 вартістю 879,60 гривень в розмірі ? її частини, а саме 439,80 гривень з кожного, від 29 березня 2017 року № 1/20-156 вартістю 879,60 гривень в розмірі ? її частини, а саме 439,80 гривень з кожного, від 04 квітня 2017 року №1/20-157 вартістю 703,68 гривень в розмірі ? її частини, а саме 351,84 гривень з кожного.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_7 судимий вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.10.2014 року за ч.3 ст.297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком два роки). Разом з тим, згідно ст.89 КК України судимість ОСОБА_7 погашена у встановленому законом порядку, а тому посилання на це підлягає виключенню з вироку, та відповідно до ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку.

Також, звертає увагу на те, що призначаючи остаточне покарання ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, суд не зарахував відбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком Жовтневого районного м.Маріуполя Донецької області від 08.02.2018 року за ч.3 ст.185 КК України та вироком Жовтневого районного м.Маріуполя Донецької області від 08.02.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, що є обов`язковим. Крім того, судом безпідставно зараховано в строк покарання період знаходження ОСОБА_8 під вартою з 30.11.2017 року, оскільки у даному кримінальному провадженні запобіжний захід не обирався, а останній був залишений в СІЗО для судового розгляду даного провадження судовим рішенням 21.03.2018 року, а тому вважає, що саме з цієї дати й повинно відраховувати йому строк покарання та зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання.

Також вказує, що судом при вирішенні питання щодо процесуальних витрат, невірно обрано порядок їх стягнення, відповідно до вимог п.13 ч.1, ч.3 ст.368 КК України, згідно яких, якщо у вчиненні кримінального правопорушення обвинувачується декілька осіб, суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання на кого мають бути покладені процесуальні витрати щодо кожного з обвинувачених. За таких обставин суд мав стягнути процесуальні витрати з обвинувачених в дольовому (а не в солідарному) порядку.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу прокурора.

Захисник ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до рішення у справі «Смирнова проти України» (Smirnova v. Ukraine) від 8 листопада 2005 року, заява № 36655/02, п.53 Суд нагадує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (див., наприклад, рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62).

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом були досліджені та оцінені.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та відповідно кваліфікував дії останніх.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинувачених, правильності кваліфікації їх дій, а також самого виду та міри покарання, які не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.п.17,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 (з подальшими змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений іменем України, є важливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог КПК України. Резолютивна частина повинна бути викладена чітко і ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду і розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Відповідно до ст.374 КПК України у вступній частині вироку зазначаються дата та місце його ухвалення, назва і склад суду, найменування (номер) кримінального провадження, прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.10.2014 року за ч.3 ст.297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, на підставі ст.104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком два роки).

Разом з тим, згідно п.1 ч.1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст.75 (104) КК України, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Таким чином, зазначена судимість ОСОБА_7 погашена у встановленому законом порядку, а тому посилання на неї у вироку суду є невірним. Доводи суду про те, існує інше кримінальне провадження, в якому останній обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку є безпідставними з огляду на правові приписи, викладені у ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, а тому доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в цій частині в апеляційній скарзі є слушними та підлягають задоволенню, а вирок відповідно до ст.409 КК України підлягає зміні з виключенням посилання на вказану судимість із вступної та мотивувальної його частин .

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно п.13 ч.1 ст.368 КК України та ч.3 ст.368 КК України, якщо у вчинені кримінального правопорушення обвинувачується декілька осіб, суд, ухвалюючи вирок вирішує питання на кого мають бути покладені процесуальні витрати щодо кожного з обвинувачених.

Структурний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що суду належить встановити певний розмір сум, які повинні бути стягнуті з кожного з обвинувачених, а відтак, це можливо лише при визначенні дольового порядку стягнення.

Однак, в порушення зазначених вимог суд стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 процесуальні витрати на користь держави за проведення судової експертизи, що є неправильним, а тому доводи прокурора про це в апеляційній скарзі є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Тому вирок суду в цій частині підлягає зміні, а саме, відповідно до вимог ст.ст.124,368 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судової експертизи від 21 березня 2017 року №1/20-133 вартістю 351,84 гривень в розмірі 1/3 її частини, а саме 117,28 гривень з кожного; з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судових експертиз: від 31 березня 2017 року №1/20-153 вартістю 703,68 гривень в розмірі ? її частини, а саме 351,84 гривень з кожного, від 29 березня 2017 року №1/20-152 вартістю 879,60 гривень в розмірі ? її частини, а саме 439,80 гривень з кожного, від 29 березня 2017 року № 1/20-156 вартістю 879,60 гривень в розмірі ? її частини, а саме 439,80 гривень з кожного, від 04 квітня 2017 року №1/20-157 вартістю 703,68 гривень в розмірі ? її частини, а саме 351,84 гривень з кожного.

Також, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого вирок щодо якого не набрав законної сили.

Тобто, у розумінні положень ч.1 зазначеної статті закону, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили, що має місце, згідно положень ст. 532 КПК України, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно вироку місцевого суду, обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 30 листопада 2017 року по день набрання даним вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у даному кримінальному провадженню запобіжний захід щодо ОСОБА_8 не обирався, проте ухвалою суду від 20.03.2018 року його було залишено тимчасово в СІЗО на час судового розгляду даного провадження. А тому з 21.03.2018 року по день набрання вироком законної сили й повинно зараховуватися попереднє ув`язнення ОСОБА_8 у строк покарання, та з зазначеної дати повинно бути відрахування початку строку покарання.

Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частині першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановленого вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Всупереч вказаним вимогам закону про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України не зарахував часткове відбуте ним покарання, призначене за попередніми вироком Жовтневого районного м.Маріуполя Донецької області від 08.02.2018 року за ч.3 ст.185 КК України та вироком Жовтневого районного м.Маріуполя Донецької області від 08.02.2018 року за ч.1 ст.263 КК України, а саме з 30.11.2017 року по 20.03.2018 року, що є обов`язковим.

Тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про це є також цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Інших порушень органом досудового слідства або судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку у даному провадженні не встановлено.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом першої інстанції призначено в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність, з дотриманням вимог, передбаченими ст.ст.50,65 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який здійснював повноваження прокурора у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 змінити.

На підставі ч.4 ст.70 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, частково відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2018 року за ч.1 ст.263 КК України та вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08 лютого 2018 року за ч.3 ст.185 КК України з 30 листопада 2017 року по 20 березня 2018 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, у строк покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21 березня 2017 року по 11 червня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Виключити з вступної та мотивувальної частини вироку суду посилання на судимість ОСОБА_7 за вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2014 року за ч.3 ст.297 КК України.

Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судової експертизи від 21 березня 2017 року №1/20-133 вартістю 351,84 гривень в розмірі 1/3 її частини, а саме 117,28 гривень з кожного; з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у дольовому порядку процесуальні витрати на користь держави за проведення судових експертиз: від 31 березня 2017 року №1/20-153 вартістю 703,68 гривень в розмірі ? її частини, а саме 351,84 гривень з кожного, від 29 березня 2017 року №1/20-152 вартістю 879,60 гривень в розмірі ? її частини, а саме 439,80 гривень з кожного, від 29 березня 2017 року № 1/20-156 вартістю 879,60 гривень в розмірі ? її частини, а саме 439,80 гривень з кожного, від 04 квітня 2017 року №1/20-157 вартістю 703,68 гривень в розмірі ? її частини, а саме 351,84 гривень з кожного.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області