АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3343/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК України Доповідач: ОСОБА_2

18 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 серпня 2018 року включно, щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Свердловськ Луганської області, громадянина України, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на момент продовження строку тримання під вартою не зменшилися, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 скасувати, посилаючись на її необґрунтованість.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , зазначає, що матеріали клопотання містять ряд впізнань ОСОБА_9 по фото військовослужбовцями Збройних сил України, як особи що їх конвоювала, проте після затримання ОСОБА_9 , із вказаними особами та ним не проведено жодного одночасного допиту, під час якого вони мали б підтвердити, що ОСОБА_9 це саме та особа, що на фото. Додає, що із ОСОБА_9 проведена одна слідча дія - одночасний допит із Фіміним, який вказав, що ОСОБА_10 був серед осіб, які його охороняли влітку 2014 року, проте ОСОБА_11 на той час не був військовослужбовцем та, як він пояснив, його затримали як «борця» із копанками, та епізод із ОСОБА_12 не інкриміновано.
Крім того, захисник вказує на те, що стороною обвинувачення відмовлено у клопотанні сторони захисту про проведення одночасного допиту між ОСОБА_13 - заступником коменданта міста Свердловська, Луганської області, члена терористичного угрупування «РИМ» та ОСОБА_9 , з метою підтвердження непричетності останнього до інкримінованих діянь.
Також адвокат зазначає, що ОСОБА_9 не визнав свою вину у інкримінованих злочинах, заперечує участь у інкримінованих незаконних діях, у тому числі щодо військовослужбовців Збройних сил України та вважає, що щодо його особи має місце помилка. Додає, що ОСОБА_9 пройшов тестування на поліграфі та сторона обвинувачення штучно гальмує розслідування, приховуючи результат тестування.
Далі в апеляційній скарзі захисник звертає увагу суду на те, що ОСОБА_9 був затриманий на території контрольованій ЗС України, куди приїхав через «блок пост» отримувати виплати, як травмований у шахті, та до цього приїздив неодноразово, літав через аеропорти України за кордон. Додає, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, родину, раніше не судимий, має постійне місце проживання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
30.10.2017 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України та того ж дня його оголошено у розшук, у зв`язку із переховуванням від органу досудового розслідування.
28.12.2017 ОСОБА_9 затримано на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2017, з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
29.12.2017 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Постановою заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 15.02.2018, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 22.06.2018.
20.02.2018 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 на 60 днів, тобто до 21.04.2018.
19.04.2018 слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 на 60 днів, тобто до 18.06.2018.
Постановою заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 07.06.2018 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 22.08.2018.
Прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року задоволено та продовжено підозрюваному ОСОБА_9 строк тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 серпня 2018 року включно.
Під час розгляду клопотання, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме передбачених ч. 1 ст. 258-3 та ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 437 КК України.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Крім того, факт заперечення наявності обґрунтованої підозри не є визначеною законом підставою для її спростування. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України та є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст.ст. 22, 26 КПК України).
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання прокурора, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_9 на свободу.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_9 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Твердження захисника стосовно наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, родини, те, що підозрюваний має постійне місце проживання, на переконання колегії суддів, не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Твердження апелянта про те, що ОСОБА_9 не визнає свою вину та заперечує участь у інкримінованих злочинах, у тому числі щодо військовослужбовців Збройних сил України, колегія суддів визнає передчасними, з урахуванням того, що дані обставини не є предметом розгляду при вирішенні питання застосування щодо особи заходів забезпечення кримінального провадження, проте будуть враховані судом при розгляді справи по суті у відповідності до вимог ст. 65 КК України.
Не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді і посилання адвоката на ті обставини, що після затримання ОСОБА_9 , із ним та військовослужбовцями Збройних сил України не проведено жодного одночасного допиту, оскільки приймаючи рішення слідчий суддя пересвідчився у наявності обставин, які перешкоджають закінчити досудове розслідування і відсутність яких мала би бути підставою для відмови у задоволенні клопотання, що у цьому випадку не мало місця. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання захисника на те, що стороною обвинувачення відмовлено у клопотанні сторони захисту про проведення одночасного допиту між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .
Твердження автора апеляційної скарги про те, що із ОСОБА_9 проведена одна слідча дія - одночасний допит із Фіміним, епізод з яким ОСОБА_10 не інкриміновано, слід визнати необгрунтованим, оскільки дані обставини, у відповідності до вимог КПК України, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, як і посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 був затриманий на території контрольованій ЗС України, куди неодноразово приїздив.
Посилання автора апеляційної скарги на те, що орган досудового розслідування штучно гальмує розслідування через ненадання результатів тестування підозрюваного на поліграфі, слід визнати непереконливими, оскільки дані твердження носять характер припущень, з урахуванням ненадання стороною захисту фактів на підтвердження наведеного.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та продовжено щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 серпня 2018 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4