Провадження № 1-кс/760/6904/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , захисників-адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , особи, відносно якої заявлено клопотання ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання начальника другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , на підставі матеріалів досудового розслідування № 0000687, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.03.2018, про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Володимира-Волинського Волинської області, громадянки України, яка має вищу освіту, працює суддею Окружного адміністративного суду м. Києва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

в с т а н о в и в:

начальник другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи клопотання зазначив, що слідчою групою детективів Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за № 0000687 від 26.03.2018 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Як вбачається із матеріалів клопотання, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 13 травня 2009 року № 318/2009 ОСОБА_6 призначено строком на п`ять років суддею окружного Адміністративного суду міста Києва.

В подальшому Указом Президента України «Про призначення суддів» від 28 вересня 2017 року №297/2017 ОСОБА_6 призначено суддею Окружного Адміністративного суду міста Києва.

Згідно з вимогами ст. ст. 6, 68 Конституції України, ст. ст. 23, 48, 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_6 зобов`язана неухильно додержуватись Конституції України та законів України, здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до Законів України. Крім того, має здійснювати судочинство у порядку, встановленому процесуальним законом, а правосуддя - на основі Конституції України і Законів України, керуватися при цьому принципом верховенства права, неухильно додержуватись суддівської етики, своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, виконувати вимоги та обмеження, установлені законодавством у сфері запобігання корупції.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є уповноважені на виконання функцій держави професійні судді, яким забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Таким чином, ОСОБА_6 як суддя Окружного адміністративного суду міста Києва при виконанні службових обов`язків постійно здійснює функції представника влади, у зв`язку з чим відповідно до п. 2 примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Незважаючи на обізнаність у вищезазначеному законодавстві та усупереч обов`язку неухильного його дотримання, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді судді, умисно вчинила корупційний злочин за таких обставин.

Як зазначив прокурор, 24.10.2016 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Безпечні технології утилізації» до Міністерства екології та природних ресурсів України про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 28.09.2016 №362 «Про видачу, переоформлення, відмови у видачі та анулювання ліцензій» в частині анулювання позивачу ліцензії на право провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами, у зв`язку з чим 25.10.2016 за вказаним позовом відкрито провадження у адміністративній справі № 826/16498/16.

За розпорядженням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017 № 7508 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та згідно з п. 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30, адміністративну справу № 826/16498/16 повторно розподілено на суддю Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_6 .

Так, 08.11.2017 суддею Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_8 прийнято до провадження адміністративну справу №826/16498/16.

При цьому, у березні 2018 року, більш точного часу та дати не встановлено, у ОСОБА_6 , виник умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди за прийняття нею, з використанням наданої їй влади, рішень у адміністративній справі № 826/16498/16, яка перебуває у її провадженні, в інтересах позивача - ТОВ «Безпечні технології утилізації», а саме: витребування у Міністерства екології та природних ресурсів України ліцензійної справи ТОВ «Безпечні технології утилізації», призначення експертизи давності підписів, наявних на акті перевірки Міністерством екології та природних ресурсів України ТОВ «Безпечні технології утилізації» від 23.09.2016 №03/16-1, та прийняття остаточного рішення про задоволення позову в адміністративній справі за результатами судового розгляду.

З метою реалізації свого умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 мала зустрічі з директором з комерційних питань ТОВ «Безпечні технології утилізації» ОСОБА_9 , які відбувалися 21.03.2018 у період часу орієнтовно з 19 години 20 хвилин до 19 години 50 хвилин у приміщенні закладу громадського харчування «Воhо» за адресою: м. Київ, вул. І. Федорова, 4, а також, 29.03.2018 у період часу з 19 години 42 хвилин до 20 години 16 хвилин у приміщенні закладу громадського харчування «Воhо» за адресою: м. Київ, вул. І. Федорова, 4, та 03.04.2018 у період часу з 18 години 15 хвилин по 18 години 34 хвилин у місті Києві по ділянці вулиці Велика Васильківська, між будівлями № 81 та №77.

Під час усіх вищезазначених зустрічей ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, висловлювала ОСОБА_9 прохання надати їй неправомірну вигоду за прийняття нею як суддею Окружного адміністративного суду міста Києва, з використанням наданої їй влади, рішень в інтересах ТОВ «Безпечні технології утилізації» у адміністративній справі № 826/16498/16, а саме: за прийняття нею рішення про витребування ліцензійної справи ТОВ «Безпечні технології утилізації» у Міністерства екології та природних ресурсів України у сумі 2000 доларів США, за призначення експертизи давності підписів, наявних на акті перевірки Міністерством екології та природних ресурсів України ТОВ «Безпечні технології утилізації» від 23.09.2016 №03/16-1 - у сумі 3000 доларів США, а у подальшому за прийняття остаточного рішення у даній адміністративній справі за результатами її розгляду по суті - 5000 доларів США.

Як зазначив прокурор, що 10.05.2018 в ході судового засідання в адміністративній справі №826/16498/16, яке відбувалось у період часу з 15 годин 12 хвилин до 16 годин 25 хвилин у залі судових засідань № 133, який розташований у приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81а, суддя ОСОБА_6 , з використанням наданої їй влади, прийняла рішення в інтересах ТОВ «Безпечні технології утилізації», а саме про витребування ліцензійної справи ТОВ «Безпечні технології утилізації» у Міністерства екології та природних ресурсів України.

У зв`язку з вказаним, 10 травня 2018 року піч час зустрічі з ОСОБА_9 , яка мала місце у вечірній час, а саме, у період часу орієнтовно з 17 годин 00 хвилин до 17 годин ЗО хвилин у приміщенні закладу громадського харчування «Мапи» за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 94, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, умисно, з корисливих мотивів, близько 17 години 18 хвилин, одержала від ОСОБА_9 частину раніше обумовленої неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів у сумі 2000 доларів США за прийняття нею рішення про витребування у Міністерства екології та природних ресурсів України ліцензійної справи ТОВ «безпечні технології утилізації», яке вона вчинила з використанням наданої їй влади.

Таким чином, ОСОБА_6 , своїми умисними діями, які виразилися в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь - якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України.

11 травня 2018 року ОСОБА_6 заступником Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_10 здійснено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального, правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, яке за його дорученням прокурором другого відділу оголошено та вручено.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

Прокурор обґрунтовуючи клопотання, посилався на те, що у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України підозрюється ОСОБА_6 та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної ОСОБА_6 покладається на необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів чи спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити, а тому просить застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі викладеного прокурор просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, просили застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки саме такий вид заходу забезпечення забезпечить дотримання їх підзахисною належної процесуальної поведінки.

Особа, відносно якої заявлено клопотання ОСОБА_6 , заперечила проти задоволення клопотання в повному обсязі, просила в його задоволені відмовити.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000687, та дослідивши докази по даних матеріалах (письмові документи, надані сторонами), заслухавши думку прокурора, захисників та особу, відносно якої заявлено клопотання, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Клопотання не відповідає вимогам ст.183 КПК України.

Надаючи оцінку доводам прокурора, слід звернути увагу, що системний аналіз змісту ст.ст.132, 194 КПК України свідчить, що визначальною правовою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Варто звернути увагу, що положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так, згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміна «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980, скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982, скарга №8130/78), ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене, як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення, зокрема і вимозі дотримання порядку здійснення повідомлення про підозру. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є: 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч.1 ст.42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

В той же час статтею 276 КПК України передбачено вимогу обов`язкового здійснення повідомлення про підозру у випадках затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, а також у випадку обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів.

Таким чином, передумовою наявності обґрунтованості підозри та підстав для застосування запобіжного заходу є здійснення відповідного письмового повідомлення особі про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, яке має бути здійснено належною уповноваженою особою у порядку, передбаченому законом.

По обставинах кримінального провадження, письмове повідомлення про підозру здійснене прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , за дорученням заступника Генерального прокурора - керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 відповідно до ч.2 ст.36, 37 КПК України.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду, ОСОБА_6 є суддею Окружного адміністративного суду м. Києва, а відтак згідно положень ст. 481 КПК України стосовно неї передбачений особливий порядок кримінального провадження, який з огляду на положення ч.1 ст.276, п.3 ч.1 ст.481 КПК України передбачає, що їй письмове повідомлення про підозру має здійснюватись лише Генеральним прокурором або його заступником в межах його повноважень.

Передоручення таких повноважень КПК не передбачає і норма процесуального права, яка регулює дане питання, є імперативною.

З наведеного можна зробити висновок, що у випадку підписання повідомлення про підозру одним суб`єктом, а здійснення такого повідомлення іншим суб`єктом, наприклад, підписання письмового повідомлення про підозру Генеральним прокурором, а вручення такого повідомлення слідчим або іншим прокурором (який не є Генеральним прокурором, його заступником), як і підписання повідомлення про підозру Генеральним прокурором, а вручення такого повідомлення його заступником є незаконним, тобто таким, що не буде виповідати зазначеним вище нормам КПК.

Таким чином, якщо письмове повідомлення про підозру підписується одним суб`єктом, а вручається іншим суб`єктом, таке письмове повідомлення про підозру не буде відповідати вимогам п. 1, п. 8 ч. 1 ст. 277 КПК України, а відтак особа не може вважатись такою, що повідомлена про підозру, тобто не є підозрюваною.

Де-факто повідомлення про підозру є комплексним нерозривним поєднанням процесуального рішення у вигляді письмового повідомлення та процесуальної дії у формі власне здійснення повідомлення шляхом його вручення.

З аналізу змісту ст.ст. 42, 277 КПК України випливає, що процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення. Саме із цим моментом пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором. Виходячи зі змісту ст. 277 КПК України, процесуальні дії щодо складення і вручення повідомлення про підозру може вчинити виключно одна й та сама службова особа, котра має відповідні процесуальні повноваження.

Крім цього, Генпрокурор або його заступник не можуть доручити вручення повідомлення судді іншому прокурору через вищенаведене, а слідчому також через те, що згідно із ч.4 ст.22, абз.1 ч.1 ст.277, ч.1 ст.278 КПК слідчий має право вручати складене виключно ним самим і погоджене з прокурором повідомлення про підозру.

Натомість, такої процесуальної дії на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не здійснено, а отже ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у передбачений законом порядок, внаслідок чого доводи прокурора про наявність обґрунтованої підозри є помилковими. Відсутність належним чином здійсненого повідомлення про підозру унеможливлює здійснення слідчим суддею оцінки об`єктивності твердження про обґрунтованість підозри, якою обумовлюється необхідність застосування запобіжного заходу, оскільки фактично ОСОБА_6 на теперішній час не має статусу особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, не має статусу підозрюваної і відносно неї не здійснюється публічного кримінального переслідування, що відноситься до виключної компетенції органів прокуратури.

Крім того, слід звернути увагу, що завданням кримінального провадження є, зокрема, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України обов`язок всебічного, повного і неупередженого виявлення та дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень покладається саме на прокурора, керівника органу досудового розслідування та слідчого. Отже з огляду на зміст основних принципів кримінального провадження (законність, змагальність, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, свобода від самовикриття, забезпечення права на захист) в контексті змісту обов`язку доказування (ст. 92 КПК України) та завдань кримінального провадження, саме сторона обвинувачення в першу чергу зобов`язана була з`ясувати наявність обставин, передбачених ст. 481 КПК України.

Натомість, прокурором не надано слідчому судді належних і допустимих доказів того, що органом досудового розслідування вживались належні заходи для з`ясування наявності обставин, які обумовлюють необхідність особливого порядку кримінального провадження. Таким чином, саме на сторону обвинувачення покладається відповідальність за неналежну організацію та неповноту з`ясування обставин кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування.

Таким чином, на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у встановленому законом порядку, що свідчить про відсутність обґрунтованої підозри, внаслідок чого слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу.

За таких обставин у наданні оцінки інших доводів клопотання про застосування запобіжного заходу немає потреби, оскільки такі обставини, з точки зору їх значимості на результати розгляду клопотання, не мають правового значення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 3, 8, 9, 10, 17, 176-178, 184, 193, 194, 309, 481 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

клопотання начальника другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000687 від 26.03.2018 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1