Дата документу Справа № 316/2035/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/154/18
Єдиний унікальний № 316/2035/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.187 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілогоОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001886, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року (з урахуванням виправлених в ньому згідно до ухвали від 18.05.2017 року описок), яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дніпровка, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19.03.2013 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України строком на 3 роки 7 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харків від 26.12.2012 та призначено остаточне покарання строком на 3 роки 8 місяців, звільнений 10.05.2016 з Хролівського виправного центру Харківської області № 140 за відбуттям строку покарання, судимість не знята і не погашена,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту вступу вироку в законну силу. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 06.11.2016 року по 08.11.2016 включно.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 06.11.2016 приблизно о 01 годині, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою скоєння нападу, який полягав у заволодінні майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, напав на ОСОБА_9 , який почав чинити опір.

У подальшому, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 удари не менше п`яти руками та ногами по голові, спричинивши останньому синці на голові та крововиливи на з`єднувально-тканинній оболонках лівого та правого очах, які згідно з висновком експерта № 283 від 09.12.2016 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, та тулубу, спричинивши йому перелами 8-9 ребер зліва, які у момент заподіяння не були небезпечними у момент спричинення, але заподіяли довгостроковий розлад здоров`я більше 21 дня, що відповідно до висновку експерта № 283 від 09.12.2016 року кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Після чого, ОСОБА_7 став душити ОСОБА_9 , від чого останній отримав припухлості м`яких тканин на передній поверхні шиї, та втратив свідомість, тим самим спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 283 від 09.12.2016 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_7 ,заволодів телевізором марки LG чорного кольору вартістю 6500 гривень, що належав ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , посилається на необґрунтованість вироку суду першої інстанції, вважає що вирок підлягає зміні. Суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини правопорушення, суспільну небезпеку скоєного, не дослідив особу потерпілого, не звернув увагу на обставини, що пом`якшують покарання, зазначив, що обвинувачений визнав вину частково. Обвинувачений вказує, що всупереч висновків суду першої інстанції, він вину у скоєному визнав повністю, дійсно обставини зазначені в обвинувальному акті мали місце, щиросердечно розкаюється та приніс свої вибачення потерпілому. Судом не враховано наявні пом`якшуючі обставини та не розглянуто питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України під час призначення покарання. На підставі викладеного, апелянт просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили вирок змінити та застосувати ст. 75 КК України, прокурора, який вважав, що вирок є законним і обґрунтованим, його слід залишити без змін; потерпілого який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку в апеляції не оскаржуються.

Належним чином оцінивши обставини провадження, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Суд зазначив про часткове визнання вини, що на переконання колегії суддів не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення.

Вид і розмір призначеного судом покарання за ч.1 ст.187 КК України обвинуваченому визначено в цілому з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Проте, висновок суду про обов`язковість реального відбування покарання обвинуваченим є помилковим, без достатнього врахування низки обставин, які впливають на призначення покарання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування положень ст.75 КК України суд в повній мірі не дав оцінку доводам обвинуваченого щодо поведінки потерпілого, згідно з якими, під час вказаних у вироку подій потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння (в цій частині не заперечувалось самим потерпілим), чіплявся до обвинуваченого, що за твердженням останнього в деякій мірі спровокувало його на вчинення злочину. Вказані доводи судом не спростовані. До того ж судом не була з`ясована позиція потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з випробування.

Під час апеляційного розгляду провадження потерпілий підтримавши апеляційну скаргу обвинуваченого, зазначив, що останній виправився на даний час працює та піклується про дитину і бабусю. Крім того, потерпілим надано суду дві розписки про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 3000 грн.

Крім того з матеріалів кримінального провадження випливає, що майно яким заволодів обвинувачений в результаті нападу повернуто потерпілому. ОСОБА_7 має постійне проживання, працює, на утриманні має матір та бабусю, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 .

Обвинувачений щиро покаявся у вчиненому, завдана майнова шкода на суму 6500 грн. в ході досудового розслідування потерпілому відшкодована, обвинувачений вибачився перед останнім, що слід визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставина, яка врахована судом, як та що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння не була зазначена в обвинувальному акті, тому на переконання суду апеляційної інстанції не може бути врахована при прийнятті рішення щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання.

Зазначене у своїй сукупності, на думку судової колегії, свідчить про можливість застосування ст.75 КК України і звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 3 роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України, що не суперечить досягненню мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

Вище наведене, з урахуванням положень ст.408 КПК України, передбачає зміну оскаржуваного рішення в частинні застосування положення ст.75 КК України.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року (з урахуванням виправлених в ньому згідно до ухвали від 18.05.2017 року описок), стосовно ОСОБА_7 змінити.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням строком на 3 роки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4