В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 755/11603/18

"02" жовтня 2018 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006311 від 02.07.2018 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, встановив :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 01 липня 2018 року, приблизно о 17:30 год. перебував за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів, 19/1, та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме мотоциклом Suzuki DR Z400E, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 110 000 гривень, що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, приблизно о 02:30 год. ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 , який не усвідомлював злочинних посягань ОСОБА_4 , під"їхали на автомобілі Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_3 до мотоцикла Suzuki DR Z400E, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . ОСОБА_4 встав із пасажирського сидіння вказаного автомобіля та використовуючи заздалегідь заготовлені знаряддя вчинення злочину, а саме металеві кусачки, пошкодив ланцюг, який висів на вказаному мотоциклі. Після цього, ОСОБА_4 , використовуючи фізичну силу, погрузив мотоцикл Suzuki DR Z400E, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_2 , до салону автомобіля Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_3 , тим самим незаконно заволодів транспортним засобом марки Suzuki DR Z400E, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 110 000 гривень.

В подальшому вказаний мотоцикл було виявлено за адресою м. Київ, вул. Миколайчука, 19, та повернуто ОСОБА_5 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини його скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, указав, що дійсно, 01 липня 2018 року, приблизно о 17:30 год. перебував за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 02:30 год. він разом із ОСОБА_6 , який не усвідомлював його намірів, під"їхали на автомобілі Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_3 до мотоцикла Suzuki DR Z400E, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , останній встав із пасажирського сидіння автомобіля та використовуючи металеві кусачки, пошкодив ланцюг, який висів на вказаному мотоциклі, й використовуючи фізичну силу, погрузив мотоцикл до салону автомобіля.

Поряд з цим, у цей же час, останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даних кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, як-то: відомості указані у протоколах ОМП від 02.07.2018, обшуку від 02.07.2018, огляду речей від 03.07.2018, слідчого експерименту від 11.07.2018, поясненнями потерпілого ОСОБА_5 , та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 289 КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що цей обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше не судимий, не працює, не одружений, стан здоров`я), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статей 289 КК України у виді обмеження волі зі звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 того ж Кодексу та покладенням обов`язків з числа визначених його ст. 76 КК, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.)

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Адже, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід обрати у вигляді особистого зобов`язання із покладення обов`язків із числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, до набрання вироком законної сили.

Арешт накладений на майно обвинуваченого після набрання вироком законної сили слід скасувати у порядку ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред"явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили та поряд з цим на цей же період покласти на нього наступні обов`язки з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, як-то: не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати при наявності на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2018 на майно, а саме: автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 , дві пари рукавиць плоскогубці, кусачки, мобільний телефон Леново А6010, імеі1: НОМЕР_6 , імеі2: НОМЕР_7 , мобільний телефон марки Леново імеі1: НОМЕР_8 , імеі2: НОМЕР_9 , дві сім картки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Фольцваген Транспортер, д.н.з. НОМЕР_3 , мобільний телефон марки НТС, чорного кольору, імеі: НОМЕР_10 , мобільний телефон марки Мейзу, імеі: НОМЕР_11 , скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази: автомобіль марки Volkswagen Transporter, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 , мобільний телефон Леново А6010, імеі1: НОМЕР_6 , імеі2: НОМЕР_7 , мобільний телефон марки Леново імеі1: НОМЕР_8 , імеі2: НОМЕР_9 , дві сім картки, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля Фольцваген Транспортер, д.н.з. НОМЕР_3 , мобільний телефон марки НТС, чорного кольору, імеі: НОМЕР_10 , мобільний телефон марки Мейзу, імеі: НОМЕР_11 , повернути ОСОБА_4 ; мотоцикл Suzuki DR Z400E, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , жовтого кольору переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - залишити у його володінні; дві пари рукавиць плоскогубці, кусачки, - знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
С у д д я : ОСОБА_1