Ухвала
Іменем України
27 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 756/9633/17

провадження № 51-3536 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року,
встановив:
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 3 серпня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Петропавлівськ-Камчатський Російської Федерації, жителя м. Києва,
Визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу (далі-КК), та, із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, у невстановлений час та місці, незаконно придбав у невстановленої особи психотропну речовину амфетамін, яку в подальшому незаконно зберігав за місцем проживання з метою збуту.

5 травня 2017 року о 21:02 ОСОБА_5 поблизу будинку № 10 по пр. Маршала Рокосовського в м. Києві незаконно збув ОСОБА_6 амфетамін вагою 1,550 г за 600 грн.

Він же, о 21:48 6 червня 2017 року у під`їзді будинку АДРЕСА_1 повторно збув ОСОБА_6 амфетамін вагою 1,397 г за 600 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінено, пом`якшено ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 КК, до 5 років обмеження волі без конфіскації майна.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить змінити ухвалу апеляційного суду в зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість і застосувати до нього ст. 75 КК. При цьому зазначає, що апеляційний суд не перевірив належним чином доводів у його апеляційній скарзі і безпідставно відмовив у її задоволенні. Вважає, що при постановленні рішення апеляційний суд не врахував стану здоров`я засудженого та всіх пом`якшуючих обставин у справі.
Розглянувши касаційну скаргу, вивчивши додані до неї копії судових рішень та перевіривши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Як випливає з положень ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил є допустимим лише за наявності в суду обґрунтованих підстав вважати, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без його ізоляції від суспільства.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, місцевий суд обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 врахував конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу засудженого. Зокрема, суд враховав ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, та особу винного, який раніше несудимий, одружений, працює, характеризується за місцем проживання формально задовільно. Крім того, суд узяв до уваги наявність у справі декількох пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття ОСОБА_5 , активне сприяння у розкритті злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних та інших обставин, і призначив засудженому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням ст. 69 КК, і не призначив додаткове покарання у виді конфіскації майна.
При апеляційному перегляді кримінального провадження за скаргою захисника ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції ретельно перевірив його доводи щодо суворості призначеного засудженому покарання. Так, погодившись частково з доводами апеляційної скарги апеляційний суд встановив, що місцевий суд не повністю врахував обставини, які мають значення при вирішенні питання про призначення покарання засудженому та приймаючи до уваги усі пом`якшуючі обставини, у тому числі виключно позитивні дані про його особу, вчинення злочину вперше, його перебування на військовій службі за контрактом, бездоганну характеристику з місця служби, а також відомості про подяки та інші відзнаки, наявність сім`ї і міцних соціальних зв`язків, дійшов висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК і до основного покарання у виді позбавлення волі призначеного йому судом першої інстанції, та умотивувавши своє рішення, перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, визначивши таке ОСОБА_5 у виді 5 років обмеження волі без конфіскації майна, яке він має відбувати реально.
Враховуючи наведене правових підстав стверджувати про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання колегія суддів не знаходить.
Переконливих аргументівна спростування висновків суду апеляційної інстанцій щодо неможливості досягти мети виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства у касаційній скарзі захисника не міститься. Тому вимоги скарги про застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК Верховний Суд вважає неприйнятними.
З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї судових рішень підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається, у відкритті касаційного провадження належить відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Cуд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3