Дата документу 04.06.2018 Справа № 554/4081/18
Провадження № 1-кс/554/5025/2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2018 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0001730 від 01.06.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про арешт майна -
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого посилається на наступне.
31.05.2018 року близько 18:30 год. автомобіль марки ВАЗ 21101, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебувала громадянка ОСОБА_4 , рухаючись по вул. Комарова в напрямку руху до вул. Серьогіна в м. Полтава при здійсненні маневру, повороту праворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіштовхнувся з автомобілем марки DAF XF, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував громадянин ОСОБА_5 , внаслідок чого громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження.

За вказаним фактом СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області 01.06.2018 року розпочато кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001730 за ч. 1 ст. 286 КК України.

В ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 31.05.2018 року з метою попередження знищення, приховання та інших дій з речовими доказами, відповідно до ч.1, ч.7 ст. 237 КПК Українибуло вилучено автомобіль DAF XF, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є Селянське господарство «ОРІЯНА», Житомирська область, с. Левків, автомобіль було поміщено на штраф-майданчик Полтавської філії ДП МВС України «Інформ Ресурси», що по вул. Європейській, 164, м. Полтава.

Згідно ч.1, ч.2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до ч.2. ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (речовим доказом).

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та прохав його задовольнити.
Володілець майна в судове засідання не зявилася, подавши заяву про розгляд клопотанян за його відсутності, проти накладенян арешту не заперечував.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 задовольнити частково.
З метою збереження речового доказу та забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, накласти арешт на вилучений 31.05.2018 року автомобіль марки DAF XF, д.н.з. НОМЕР_2 , що перебуває у власності Селянське господарство «ОРІЯНА», Житомирська область, с. Левків, шляхом заборони його відчудженння.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1