Ухвала
Іменем України
13 липня 2018 року

м. Київ
справа № 314/7242/16-к

провадження № 51-7456 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2018 року про повернення апеляційної скарги ,
в с т а н о в и в:
Вільнянський районний суд Запорізької області ухвалою від 07 листопада 2017 року відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про застосування відносно нього положень Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання".

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2018 року повернуто засудженому ОСОБА_4 його апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений зазначає про незаконність ухвали апеляційного суду та просить застосувати до нього положення вказаного Закону.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК регламентовано, що апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення. Одночасно, ч. 3 вказаної статті передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. При цьому, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження за скаргою засуджений ОСОБА_4 отримав копію ухвали 23 листопада 2017 року, а апеляційну скаргу подано 19 квітням 2018 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не заперечує того, що ним було пропущено строк апеляційного оскарження ухвали районного суду, а клопотання про його поновлення не заявлялось.
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції в ухвалі від 05 травня 2018 року зробив правильний висновок про повернення апеляційної скарги засудженому ОСОБА_4 , який своєчасно не скористався своїм правом нв апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та не заявив клопотання про поновлення цього строку.
При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 399 КПК залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції у межах строку на апеляційне оскарження. У разі пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, він може бути поновлений за клопотанням учасника судового провадження у порядку, визначеному ст. 117 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2018 року про повернення апеляційної скарги .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3