Справа №142/104/18
Провадження по справі №1-кп/150/21/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
судді ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захахисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000260 від 08.07.2017 року про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Каменка Каменського району Республіки Молдова, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, учасника АТО, в силу положень статті 89 КК України раніше не судимого
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2017 близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_6 знаходився на території залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця», яка розташована по вул. Франка, 2, в смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області, де очікував відправлення свого потягу «Рудниця- Гайворон».

В цей час, по території вокзалу проходив ОСОБА_9 , який повертався із свята «Івана Купала» та перебував у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_9 зайшовши в приміщення залізничної станції, підійшов до раніше незнайомого йому ОСОБА_6 і попросив останнього допомогти довести додому свою знайому ОСОБА_10 , яка попередньо впала і не могла самостійно пересуватися. У подальшому, з даного приводу поміж ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на вулиці виник конфлікт, під час якого останній заподіяв кулаком правої руки два удари в обличчя ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , образившись на дії ОСОБА_9 , та, маючи намір відомстити йому за заподіяні ушкодження, усвідомлюючи те, що ОСОБА_9 спостерігає за його діями, дістав з правої кишені джинсів розкладний ніж та витяг лезо із рукоятки. ОСОБА_9 , помітивши ніж в руках ОСОБА_6 , побоюючись за своє життя та здоров`я почав втікати за будівлю залізничної станції в напрямку платформ вузькоколійних потягів.

В цей час на територію залізничної станції зайшов ОСОБА_11 , який від ОСОБА_10 почув про даний конфлікт між своїм знайомим ОСОБА_9 із невідомим йому чоловіком та, з метою припинення його, побіг за ними.

В подальшому ОСОБА_6 помітив, що його наздоганяє ОСОБА_11 та зрозумівши, що він являється товаришем ОСОБА_9 на грунті помсти останньому, вирішив позбавити життя ОСОБА_11 .

Коли ОСОБА_11 наблизився до ОСОБА_6 , останній реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на позбавлення життя потерпілого, діючи умисно та усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, при цьому передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 , розвернувся до нього обличчям та наніс один удар ножем в область грудної клітини ліворуч. Від отриманого тілесного ушкодження ОСОБА_11 , помер на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №055 від 06.09.2017 у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колючо-ріжучого поранення грудної клітини посередині з направленням раньового каналу знизу вверх, спереду назад і незначно справа наліво, в ділянці «сонячного сплетіння»: колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки по середині (з загостреними зовнішніми та внутрішніми кінцями), в нижній частині реберної дуги, з повним пересіканням хрящової тканини сьомого ребра в місці його прикріплення, до грудини, з пошкодженням серцевої сорочки та наскрізним пораненням серця (наскрізне поранення в ділянці правого шлуночка та між серцевої перегородки). Крововиливи в м`які тканини та м`язи серця. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Смерть ОСОБА_11 , настала від проникаючого колючо-ріжучого поранення грудної клітки, з ушкодженням правого шлуночка серця, що спричинило тампонаду та зупинку серця.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні свою вину визнає частково та суду показав, що не мав наміру вбивати чи різати ОСОБА_11 . Пояснив, що витягнув ніж, коли почув, що ОСОБА_13 біжить не один, а ще кілька хлопців з ним. Ніж тримав у правій руці з метою самооборони, розуміючи при цьому, що міг застосувати ніж в будь який момент. Не пам`ятає, чи ОСОБА_11 наносив йому удари. Просить пробачення у потерпілої ОСОБА_8 . Щодо цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_8 , про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, ОСОБА_6 відмовився давати будь які пояснення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 заперечує проти притягнення його підзахисного ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст.115 ч.1 КК України, зазначивши при цьому, що у ОСОБА_6 не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 просить кваліфікувати його дії як вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Потерпіла ОСОБА_8 , суду показала, що приїхала на територію залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця», яка розташована по вул. Франка, 2, в смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області, разом зі своїм сином ОСОБА_14 та невісткою. Її син ОСОБА_11 лежав мертвий біля колії, швидкої і працівників поліції не було, була його дівчина ОСОБА_15 . Просить стягнути із ОСОБА_6 завдані кримінальним правопорушенням моральні збитки в розмірі 100000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 26385 гривень 00 копійок. Обгрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, ОСОБА_8 посилається на те, що. нею витрачено кошти на проведення похорон сина, ритуальні послуги та поминки. Смерть сина відобразилася на емоційному стані ОСОБА_8 , що супроводжується почуттям розгубленості, систематичними спогадами про сина, тривогою, відчуттям безпомічності та постійного страху, переживаннями, психологічним дискомфортом, тимчасовою відірваністю від активного соціального життя, зниженим та нестійким настроєм, порушенням сну, неприємними сновидіннями, емоційною напругою, нервозністю, дратівливістю, реакціями замикання,тому отриманий моральний збиток оцінює у 100000 гривень, які і просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_16 суду показав, що бійки не бачив, оскільки, спав у вагоні. Почув крики на вокзалі, приїхали працівники поліції і ходили по вагонах, шукали хлопця, який підрізав ОСОБА_11 на станції. Зазначив, що ОСОБА_6 в той день їхав у вагоні разом із мамою.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що 08.07.2017 року на станції смт. Рудниця року вона разом із чоловіком та ОСОБА_18 зайшли у вагон. О 03 годині ночі у вагон зайшов ОСОБА_6 ще з одним хлопцем та жінкою. ОСОБА_6 із іншим хлопцем швидко роздягнулись і лягли, жінка, що була з ними швидко накрила їх простирадлом. Через пів години до вагону забігла ОСОБА_8 , яка плакала через те, що вбили її сина, вона відкрила покривало, але жінка крикнула, щоб та не чіпала хлопця, бо це її хвора дитина. Після цього ОСОБА_6 разом з іншим хлопцем швидко встали, одягнулись і дві з половиною години вони їхали разом у вагоні. ОСОБА_17 в судовому засіданні вказує на ОСОБА_6 , як на особу, з якою на той час їхала в одному вагоні.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що 08.07.2017 року близько 03 години 00 хвилин разом зі своїм хлопцем ОСОБА_9 перебувала на території залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця», яка розташована по вул. Франка, 2, в смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області. Між ОСОБА_9 та незнайомими чоловіком виник конфлікт, а ОСОБА_11 вирішив допомогти у його вирішенні. Не може стверджувати, що ОСОБА_6 це саме та особа, яка вбила ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_18 суду показала, що 08.07.2017 року на станції смт. Рудниця року вона разом із ОСОБА_17 та її чоловіком зайшли у вагон. О 03 годині ночі у вагон зайшов ОСОБА_6 ще з одним хлопцем та жінкою. Пізніше до вагону забігла ОСОБА_8 , яка плакала через те, що вбили її сина, ОСОБА_6 у цей час лежав.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що 08.07.2017 року разом із донькою ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_15 та ОСОБА_11 перебували на пероні залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця». Зазначив, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 виник конфлікт. ОСОБА_21 та ОСОБА_11 вирішили допомогти у вирішенні конфлікту та почали з`ясовувати відносини із ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_6 разом зі своїм братом та матір`ю побігли, на запитання ОСОБА_19 куди вони біжать, останні відповіли нецензурним словами. Пізніше ОСОБА_21 приніс на руках ОСОБА_11 , який був в крові, і повідомив, що його вдарили ножем.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що 08.07.2017 року разом із батьком ОСОБА_19 , ОСОБА_21 ОСОБА_15 та ОСОБА_11 перебували на пероні залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця». Побачили ОСОБА_10 , яка розповіла, що за ОСОБА_9 побігли двоє незнайомих чоловіків, один з яких був з ножем. ОСОБА_21 та ОСОБА_11 побігли на допомогу ОСОБА_9 . Пояснила, що коли вона також побігла, то назустріч ішов чоловік невисокого зросту ще з одним чоловіком та жінкою. Її батько ОСОБА_19 запитав куди вони ідуть, на що ті відповіли, що зараз і нам таке саме буде. Пізніше побачила ОСОБА_11 на пероні в крові. ОСОБА_9 розповів, що між ним та двома хлопцями виник конфлікт, на допомогу прибіг ОСОБА_11 , якого чоловік невисокого зросту вдарив ножем.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що 08.07.2017 року разом із ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 перебували на пероні залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця». Побачили ОСОБА_10 , яка кричала про допомогу, бо вибають ОСОБА_9 ОСОБА_21 разом із ОСОБА_11 побігли допомогти ОСОБА_9 . Побачивши ОСОБА_6 , ОСОБА_22 кинувся на нього, однак, нічого не встиг зробити, оскільки, ОСОБА_6 вдарив його ножем, який тримав у правій руці.

Свідок ОСОБА_23 суду показав, що працює сторожем у школі, 08.07.2017 року близько 03 години ночі йшов на роботу, переходив через дорогу на залізничній станції «Рудниця Одеська залізниця» і побачив біля каси трьох хлопців, у одного з яких був рюкзак, на лавці сиділа дівчина. Близько 04 години дізнався про те, вбили ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_24 судово медичний експерт, суду показав, що під час слідчого експерименту нанесення тілесних ушкоджень, які демонстрував ОСОБА_6 , не відповідають та суперечать механізму їх утворення.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що 08.07.2017 року перебував на території залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця», оскільки, проводив додому свою дівчину ОСОБА_10 , яка травмувала ногу та не могла через це самостійно пересуватися. Ідучи по станції, побачив двох хлопців, яких попросив допомогти довести ОСОБА_10 додому, на що останні не погодились, почався конфлікт, у ОСОБА_6 побачив ніж, тому ОСОБА_9 почав тікати. В цей час ОСОБА_11 прибіг допомогти у вирішенні конфлікту. ОСОБА_6 розкладним ножем вдарив ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що 08.07.2017 року близько 02 год. 30 хв. разом із ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_11 перебували на території залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця». Почули крики про допомогу, оскільки, ріжуть ОСОБА_9 . Почувши це, ОСОБА_15 , ОСОБА_21 та ОСОБА_11 побігли на допомогу. В цей час ОСОБА_15 побачила ОСОБА_6 з чоловіком та жінкою, які спокійно йшли і крикнули, що зараз і нам таке буде. ОСОБА_21 ніс мертвого ОСОБА_11 і кричав про допомогу.

Свідки ОСОБА_25 мати обвинуваченого ОСОБА_6 , та ОСОБА_26 рідний брат обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до положень статті 63 Конституції України відмовилися від дачі показів в судовому засіданні.

Крім показів потерпілої, свідків, вина ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 08.07.2017 року перон станції «Рудниця Одеської залізниці», яка розташована по вул. Франка, 2 в смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області, та фото таблицями до протоколу огляду місця події (том 2 а.к.п.7-8, 9-23);

- актом про застосування службового собаки від 08.07.2017 року, відповідно до якого застосованого службову собаку на обшук місцевості для виявлення запахового сліду, речей та предметів, причетних до скоєного злочину, собака вказав ймовірний напрямок руху злочинця (злочинців) (том 2 а.к.п. 24);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 08.07.2017 року (том 2 а.к.п. 25-26);

- протоколом отримання біологічних зразків для експертизи від 08.07.2017 року, відповідно до якого у трупа ОСОБА_11 відібрано зразки крові та піднігтьового вмісту з правої і лівої рук (том 2 а.к.п. 28);

- висновком експерта №055 від 08.07.2017 року, відповідно до якого при проведенні судово медичної експертизи у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колючо-ріжучого поранення грудної клітини посередині з направленням раньового каналу знизу вверх, спереду назад і незначно справа наліво, в ділянці «сонячного сплетіння»: колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки по середині (з загостреними зовнішніми та внутрішніми кінцями), в нижній частині реберної дуги, з повним пересіканням хрящової тканини сьомого ребра в місці його прикріплення, до грудини, з пошкодженням серцевої сорочки та наскрізним пораненням серця (наскрізне поранення в ділянці правого шлуночка та між серцевої перегородки). Крововиливи в м`які тканини та м`язи серця. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення.

Смерть ОСОБА_11 , настала від проникаючого колючо-ріжучого поранення грудної клітки, з ушкодженням правого шлуночка серця, що спричинило тампонаду та зупинку серця (том 2 а.к.п.29-30);

- висновком судового біологічної експертизи від 11.09.2017 року №507, відповідно до якої на поверхні зрізів нігтьових пластин трупа ОСОБА_11 виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин, виявлених на поверхні зрізів нігтьових пластин трупа ОСОБА_11 збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_11 (том а.к.п.33-43);

- висновком судово медичної експертизи від 24.10.2017 року №110, відповідно до якої на фуфайці (предмет №2) і фуфайці (предмет №3) виявлено по одному пошкодженню їх попереду в середній частині, що мають ознаки колото - різаних, спричинених дією плоского колючо ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав обушок та гостре лезо. Судячи з характеру та особливостей вказаних пошкоджень, ширина клинка на рівні найбільш зануреної його частини могла становити 1,7 см. (том 2 а.к.п. 44-46);

- протоколом обшуку від 18.10.2017 року, зокрема, домогосподарства, яке розташоване в АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_25 , відповідно до якого по завершенню обшуку вилучено одяг, належний ОСОБА_6 , а також одяг, належний ОСОБА_27 ; пачку з під цигарок «Політ». Ніж розкладний, ніж розкладний з червоною ручкою та кухонний ніж (том 2 а.к.п. 127-129);

- протоколом обшуку від 18.10.2017 року, зокрема, домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_6 , відповідно до якого вилучено три порожні пачки з під цигарок «Політ" (том 2 а.к.п. 59-61);

- протоколамим пред`явлення особи для впізнання від 18.10.2017 року, відповідно до якого свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_9 та ОСОБА_20 вказують на ОСОБА_6 , як на особу, яка заподіяла удар ножем ОСОБА_11 (том 2 а.к.п. 62-64, 65-66, 67-68);

- протоколом затримання ОСОБА_6 , як особи, підозрюваної у вчиненні злочину (том 2 а.к.п. 69-70);

- постановою про визнання речових доказів і передачу їх на зберігання (том 2 а.к.п. 71-72);

- протоколом огляду речових доказів від 19.01.2018 року, зокрема, речей, належних ОСОБА_11 та зразків його біологічного походження; речей, належних свідку ОСОБА_28 , зразків його біологічного походження; речей, належних ОСОБА_6 , зразків його біологічного походження (том 2 а.к.п. 73-76);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.10.2017 року, який проведено на станції «Рудниця», розташованої по вул. Франка, 2 Піщанського району Вінницької області, за участю підозрюваного ОСОБА_6 (том 2 а.к.п. 99-101);

- - протоколом проведення слідчого експерименту від 20.10.2017 року, який проведено на станції «Рудниця», розташованої по вул. Франка, 2 Піщанського району Вінницької області, за участю свідка ОСОБА_27 (том 2 а.к.п. 102-103);

- протоколом отримання біологічних зразків для експертизи від 18.10.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 отримано зразки букального епітелію для проведення експертизи (том 2 а.к.п. 108);

- - протоколом отримання біологічних зразків для експертизи від 23.10.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 отримано зразки крові для проведення експертизи (том 2 а.к.п. 110);

- висновком експерта від 24.10.2017 №316, відповідно до якого в плямах на спортивному костюмі, що належить ОСОБА_6 : куртці, штанах, вилучених при обшуку домоволодіння в АДРЕСА_1 , встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої встановлено антиген В. Таким чином, кров у вказаних об`єктах може походити від будь якої людини з групою крові В з ізогемаглютинином анти А, що не виключає походження її як від підозрюваного ОСОБА_6 , так і від ОСОБА_27 , або будь якої іншої особи з такою ж групою крові (том 2 а.к.п. 115-117);

- - протоколом проведення слідчого експерименту від 16.11.2017 року, який проведено на станції «Рудниця», розташованої по вул. Франка, 2 Піщанського району Вінницької області, за участю свідка ОСОБА_9 (том 2 а.к.п. 118-120);

- оглянутим в судовому засіданні DVD - R - диском з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 від 20.10.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_6 вказує на те, що почув як позаду нього біжить ОСОБА_11 , наміру вбивати його чи різати у ОСОБА_6 не було, хотів лише налякати останнього, тому із правої задньої кишені дістав розкладний ніж, лезо якого було менше ніж долоня руки. Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 вказує на те, що ОСОБА_11 хотів його вдарити рукою і сам наскочив на ніж. ОСОБА_6 зазначає, що здається бив ОСОБА_11 у живіт, який при цьому крикнув, що його мабуть підрізали. Рух розкладного ножа, яким ОСОБА_6 завдав удару ОСОБА_11 , був як нанесення удару в живіт (том а.к.п. 132);
- оглянутим в судовому засіданні DVD - R - диском з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 від 16.11.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_9 вказує на те, що ОСОБА_11 взяв за голову ОСОБА_6 , нахилив її до коліна, і в той момент був удар ножем (том 2 а.к.п. 131);
- оглянутим в судовому засіданні DVD - R - диском з відеозаписом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_27 (брата обвинуваченого ОСОБА_6 ), відповідно до якого ОСОБА_27 вказує на те, що він стояв на пероні разом із братом ОСОБА_6 , підбігли хлопці. ОСОБА_27 стояв по іншу сторону вагона, тому не бачив що саме відбувалось. Зі слів ОСОБА_6 дізнався, що когось підрізали (том 2 а.к.п. 130).
Обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.115 КК України не заперечувались ні самим обвинуваченим, ні його захисником як під час судового засідання, так і під час судових дебатів, однак, обвинуваченим ОСОБА_29 та його захисником адвокатом ОСОБА_7 заперечується наявність умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_11 , вказують на перевищення ОСОБА_6 меж необхідної оборони.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.1, ч.2 ст.84 КПК України).

Частиною 1 статті 89 КПК України встановлено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Колегія суддів критично ставиться до тверджень адвоката ОСОБА_7 щодо очевидної недопустимості доказів, зокрема, DVD - R - дисків з відеозаписом слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_9 , оскільки, вони є необґрунтованими та спростованими в судовому засіданні. Так, як вбачається із протоколу про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 26.01.2018 року (том 2 а.к.п. 6) підозрюваному ОСОБА_6 та його захиснику ОСОБА_7 на виконання вимог ст., ст.103, 104, 290 КПК України відкриті матеріали досудового розслідування та надано доступ до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування, де чітко зазначено том 1 на 250 аркушах та том 2 на 270 аркушах, про що ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 власноручно підписалися, вказаних осіб ознайомлено із матеріалами досудового розслідування, що стверджується їхніми підписами.
Окрім цього, в матеріалах кримінального провадження DVD - R - диски з відеозаписом слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_9 містяться на аркушах 188, 191, 242, що відповідає нумерації, зазначеній в протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.
З огляду на вище зазначене, за відсутності очевидної недопустимості, колегією суддів DVD - R - диски з відеозаписом слідчих експериментів за участю підозрюваного ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_9 вважаються належними та допустимими доказами к кримінальному провадженні.
Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.
Відповідно до ст. 370 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного доведена.
Частиною 1 статті 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого та перевіряючи доводи обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності умислу на вбивство, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» звернуто увагу на те, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
На підставі наведеного, колегія суддів, перевіряючи кваліфікацію дій обвинуваченого, виходить не тільки з наслідків, які настали від злочинних дій ОСОБА_6 смерть ОСОБА_11 , а й з інших обставин кримінального правопорушення.
Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.
При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю.
Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на два види: прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Обвинувачений під час розгляду справи заявив, що в його діях відсутній умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_11 , він не бажав настання його смерті під час завдання удару ножем, однак, перевіряючи доводи сторони захисту щодо відсутності умислу в діях його підзахисного ОСОБА_6 , який за твердженнями ОСОБА_7 перевищив межі необхідної оборони, колегія суддів виходить з усіх обставин вчиненого ОСОБА_6 діяння та враховує спосіб і знаряддя злочину, за допомогою якого потерпілому були нанесено тілесні ушкодження, зокрема, розкладним ножем.
Окрім того, колегією суддів враховується характер та локалізація тілесних ушкоджень у загиблого ОСОБА_11 . Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №055 від 08.07.2017 року при проведенні судово медичної експертизи у ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колючо-ріжучого поранення грудної клітини посередині з направленням раньового каналу знизу вверх, спереду назад і незначно справа наліво, в ділянці «сонячного сплетіння», за ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження експертом віднесено до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що небезпечні для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_11 , настала від проникаючого колючо-ріжучого поранення грудної клітки, з ушкодженням правого шлуночка серця, що спричинило тампонаду та зупинку серця.
Досліджені судом докази щодо характеру та локалізації тілесних ушкоджень свідчать про те, що потерпілий ОСОБА_11 зазнав з боку ОСОБА_6 суспільно небезпечного посягання достатньої інтенсивності та цілеспрямованість дій останнього у нанесенні удару потерпілому, крім іншого, в область життєво важливого органу. Зазначені пошкодження в області грудної клітки, з ушкодженням правого шлуночка серця, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_11 . Удар ОСОБА_6 наносив ножем значного розміру.
Аналізуючи встановлені при розгляді кримінального провадження обставини, колегія суддів критично ставиться до показів обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності в його діях умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 . Так, обвинуваченим ОСОБА_6 не наведено суб`єктивних міркувань, за якими він міг би розраховувати на те, що завдані ним тілесні ушкодження за своєю інтенсивністю та спрямованістю не спричинили б смерті потерпілого ОСОБА_11 .
Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про тре, що ОСОБА_6 діяв з прямим умислом, тобто, він усвідомлював, що нанесення удару ножем значних розмірів в область грудної клітини може заподіяти смерть потерпілому, передбачав такі наслідки, бажав та свідомо припускав їх настання.
Що стосується поведінки обвинуваченого і потерпілого, яка передувала кримінальному правопорушенню, то під час розгляду справи було встановлено та не оспорювалось самим обвинуваченим, що на території залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця», яка розташована по вул. Франка, 2, в смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області, стався конфлікт, учасниками якого стали ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , а ОСОБА_11 мав намір припинити його, тому побіг за ОСОБА_6 .
Колегія суддів дійшла висновку, що мотивом злочинних дій ОСОБА_6 стали особисті неприязні стосунки, які раптово виникли під час конфлікту, що стався на території залізничної станції «Рудниця Одеська залізниця», бажання розправитися із ОСОБА_11

У Постанові ВСУ № 5-125кс15 від 17.12.2015 року зазначається, що закріплене в статті 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя статті 27 Конституції України).
Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Згідно правового висновку, який міститься в Постанові ВСУ № 5-29кс14 від 30.10.2014 року, в основі розмежування умисного вбивства (частина перша статті 115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК) перебуває мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
У Постанові ВСУ № 5-34кс14 від 27.11.2014 року вказується на те, що за нормативним визначенням умисне вбивство (стаття 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання. Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 про те, що дії його підзахисного ОСОБА_6 слід кваліфікувати як перевищення меж необхідної оборони, спростовані в судовому засіданні дослідженими матеріалами справи, ОСОБА_6 було завдано ОСОБА_11 удар ножем у життєво важливий орган за відсутності невідкладної необхідності в заподіянні шкоди потерпілому, визначальним у поведінці ОСОБА_6 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому ОСОБА_11 (розправитися),окрім того, колегією суддів при цьому враховується відсутність акту суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_11 , а також зважаючи на поведінку ОСОБА_6 після вчинення кримінального правопорушення, зокрема, не вчинив жодних дій щодо усунення наслідків, а саме, не надав допомогу, не викликав швидку медичну допомогу, позбавився від знаряддя вчинення злочину ножа.
Після огляду в судовому засіданні DVD - R - диска з відеозаписом слідчого експеримена за участю свідка ОСОБА_9 від 16.11.2017 року, ОСОБА_6 зазначив, що можливо саме при таких обставинах, про які ідеться на слідчому експерименті, ним було нанесено удар ножем ОСОБА_11 .
З висновку судово-психіатричної експертизи №12 від 15.01.2018, вбачається, що ОСОБА_6 не страждав раніше та не страждає в теперішній час на хронічне психічне захворювання, психічно здоровий, під час вчинення інкримінованого діяння перебував поза будь яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. Про це свідчать збереженість його орієнтації і місці, ситуації, виконування ним послідовних, цілеспрямованих дій, що не відображали ознак маячення, галюцинацій, порушення свідомості. Тому ОСОБА_6 не позбавлений можливості усвідомлювати свої дії і керувати ними як в період вчинення ним інкримінованого йому діяння, так і в теперішній час (том 2 а.к.п. 121-124).
Проаналізувавши встановлені фактичні обставини в кримінальному провадженні, оцінивши представлені сторонами судового провадження докази в їх сукупності, колегією суддів визнається вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України - вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.
Під час розгляду кримінального провадження не було встановлено підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого, оскільки сукупністю всіх обставин вчиненого діяння були доведені зміст і спрямованість умислу ОСОБА_6 на вбивство потерпілого ОСОБА_11 . Здобуті на досудовому розслідуванні та досліджені в судовому засіданні докази є належними, достатніми, отриманими у передбаченому КПК України порядку, внутрішньо погодженими між собою, а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України», та таким чином в сукупності доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Висновки експертів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, як процесуальні джерела доказів, ґрунтуються на відомостях, які експерти сприймали безпосередньо та стали їм відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення досліджень, висновки експертів ґрунтуються на доказах, що визнаються судом належними та допустимими, на підставі яких судом встановлено наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та є доведеними, зокрема, щодо події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України (часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 статті 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави захищати життя людини (ч.1 ст.27 Конституції України).

Відповідно до абзацу 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» від 30.05.1997 року, №7, суди як органи державної влади зобов`язані своєчасно й дієво захищати ці права та свободи шляхом розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення.

Статтею 2 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненою в Римі 4 листопада 1950 року (ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, дата набрання чинності для України 11.09.1997 року) встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року, №2 звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог законодавства, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи. Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними злочинними діями незаконно позбавив ОСОБА_11 життя, що визнається Конституцією України найвищою соціальною цінністю.

Постановами Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року, №2 та «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року, №10, звернуто увагу на те, що у справах про злочини даного виду суди зобов`язані як установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди.

При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (пункт 2 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 року, №2).

Призначаючи обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.1, 2, 3 ст.50 КК України).

Значення покарання визначається не його жорстокістю, а справедливістю, невідворотністю, своєчасністю і неминучістю його застосування за злочин, вчинений ОСОБА_6 .
Крім того, застосовуючи ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, колегія суддів має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і досягнення достатньої та справедливої сатисфакції потерпілих і суспільства в цілому.
Колегія суддів при призначенні покарання виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому колегія суддів враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного посередньо характеризується по місцю проживання, являється учасником АТО, в силу положень статті 89 КК України не судимий, відсутність у відповідності до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання; відсутність відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку, що задля досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі, та зарахування у відповідності до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_6 попереднього ув`язнення з часу затримання, тобто з 18.10.2017 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили змін не потребує.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до положень ч.9 ст.100 КПК України.

Відповідно до положень статті 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів являються процесуальними витратами.

Щодо позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 про стягнення матеріальних збитків, зокрема, коштів, витрачених на поховання сина ОСОБА_11 , ритуальні послуги, поминки, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Майновою шкодою є наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно - небезпечного діяння чи незаконного рішення, дії чи бездіяльності правоохоронного або судового органу, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому обмеженні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо), а також у понесенні особою будь яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).

Пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, № 6 орієнтує суди на те, що якщо потерпілий у зв`язку з каліцтвом несе додаткові витрати на медичну і соціальну допомогу, ці витрати, потреба і тривалість яких у відповідних випадках підтверджується висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) або судово-медичної експертизи, підлягають стягненню із заподіювача шкоди (витрати на додаткове харчування, придбання ліків, протезування, сторонній або побутовий догляд, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних транспортних засобів, їх капітальний ремонт, придбання пального і гаражних приміщень для них тощо) відповідно до ст.455 ЦК України. При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: компенсація витрат на додаткове харчування визначається на підставі раціону харчування, розробленого Міністерством охорони здоров`я, і довідки місцевих органів державної виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про середні ціни на продукти у відповідний період їх придбання або довідки організацій торговельної мережі чи управлінь ринками; витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, речей догляду за потерпілим визначаються на підставі рецептів лікарів, довідок або рахунків про їх вартість. Потерпілому компенсуються витрати на проїзд до місця лікування і назад. У разі необхідності супроводу потерпілого особі, яка його супроводжує, компенсується проїзд туди й назад, а також сплачуються добові і компенсуються витрати на житло відповідно до законодавства про службові відрядження.

Докази (квитанція до прибуткового касового ордеру від 09.07.2017 року №87, видана Піщанським райсількомунгоспом; накладна від 08.07.2017 року №505, видана ФОП ОСОБА_30 ; доповідна записка, видана ПП ОСОБА_31 ), подані потерпілою ОСОБА_8 для підтвердження витрат на поховання сина ОСОБА_11 , ритуальні послуги, поминки, являються належними, допустимими та достатніми, оскільки, їх зміст свідчить про придбання потерпілою вінків, косинок, платочків на загальну суму 1380 гривень, а також гробу, хреста, сорочки, трусів, гребінця, ікони, хреста в руки, іконки, подушки, покривала, простирадла, рушника на ікону, рушника на хрест, свічки великої, свічки малої, костюма, майки, туфель, вінків на загальну суму 6705 гривень, а також оплату поминок на суму 8300 гривень, а всього на загальну суму 26385 гривень (том 1 а.к.п. 80, 81, 82).

З наданих потерпілим доказів можливо визначити, що витрати на поховання ОСОБА_11 , ритуальні послуги, поминки, понесені саме потерпілою ОСОБА_8 і відповідно зазначені витрати є виправданими, підтверджені відповідною достатньою документацією та іншими належними доказами.

При вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, про стягнення моральних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів виходить з наступного.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегією суддів враховується тяжкість і суспільна небезпека кримінального правопорушення, характер, обсяг та глибина страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала потерпіла ОСОБА_8 , зокрема, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання, психологічний дискомфорт, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. На час, коли ОСОБА_8 дізналася про вбивство сина, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, страху, якого не може позбутися до цього часу, у зв`язку із чим потребує кваліфікованої психологічної допомоги. Наслідки перенесеної психологічної травми призвели до появи у ОСОБА_8 психоматичних та психоемоційних змін, зокрема, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього.

Потерпілою ОСОБА_8 заявлено цивільний позов і встановлено кількісну ознаку (грошовий еквівалент) моральної шкоди, заподіяної її, в розмірі 100000 гривень.

Колегія суддів у процесі розгляду кримінального провадження та дослідження наявних доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшла висновку про задоволення вимог потерпілої, оскільки, заявлений нею цивільний позов із встановленим грошовим еквівалентом, а саме 100000 гривень завданої моральної шкоди, належним чином доведено, надано достатні підтвердження його розміру.

Частиною 2 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Процесуальні витрати по справі у розмірі 31231 (тридцять одна тисяча двісті тридцять одна) гривня 20 копійок, пов`язані із проведенням судово-біологічних експертиз, підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави відповідно до ст.118, 124 КПК України, оскільки їх розмір та підстава підтверджуються матеріалами кримінального провадження (том 2 а.к.п. 32, 33-43; 47-55, 57).

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 18 жовтня 2017 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 18 жовтня 2017 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно засудженого ОСОБА_6 залишити незмінним.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів, у зв`язку з проведенням судово-біологічних експертиз у розмірі 31231 (тридцять одна тисяча двісті тридцять одна) гривня 20 копійок.

Речові докази по справі:

- змив речовини бурого кольору з вузькоколійної рейси; змив із запечатаної пачки сигарет «Політ»; пачка сигарет «Політ»; змив з двох частин розбитої скляної пляшки з під води «ВОRGОМІ», частини скляної пляшки з під води «ВОRGОМІ»; які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Піщанського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- одяг трупа ОСОБА_11 : кросівки чорного кольору з білою підошвою; труси червоного кольору; штани з ременем фіолетового кольору; спортивна кофта чорного кольору на ґудзиках; футболка чорного кольору; спортивна кофта чорного кольору які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Піщанського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_8 ;

- зразки крові трупа ОСОБА_11 ; зразки нігтів з правої та лівої рук, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Піщанського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- чоловічий спортивний костюм темно синього кольору «Linke» з червоним коміром; бриджі сірого кольору; дві пари джинсів світло синього кольору «Racinc саr» та «Denim»; футболку полосату «Venon»; кофту бежевого кольору; футболку білого кольору на замку; спортивні штани бежевого кольору «Race»; джинсові шорти світлого кольору з кольоровим ременем; спортивну кофту сірого кольору з капюшоном «ALKA»; шльопанці коричневого кольору 39 розмір, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Піщанського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_27 ;

- спортивний плащовий костюм «Adidas» сірого кольору; світло сірі шорти «Lucky Runder»; спортивну кофту бежевого кольору «uechua»; гумові шльопанці чорного кольору; матерчатий рюкзак з шлейками у вигляді шнурків чорного кольору «Adidas», які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Піщанського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику ОСОБА_6 ;

- ніж розкладний срібного кольору; ніж розкладний з червоною рукояткою; кухонний ніж; порожню пачку з під цигарок «Політ»; три порожні пачки з під цигарок «Політ»; зразки крові та букального епітелію ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_27 ; зразки букального епітелію свідка ОСОБА_25 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Піщанського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, задоволити в повному обсязі.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 26385 (двадцяти шести тисяч трьохсот вісімдесяти п`яти) гривень 00 копійок та 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення в суді, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Копію вироку після його проголошення в суді негайно вручити засудженому, захиснику, прокурору та потерпілій.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3