Справа № 361/2576/18
Провадження № 1-кп/361/489/18
В И Р О К
Іменем України

======================================================================
07 листопада 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бровари матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000059 від 26 січня 2018 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, із неповною середньою освітою, пенсіонера, інваліда другої групи, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286КК України,-

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Судом визнано доведеним, що 26 січня 2018 року, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у лівій смузі руху на 20 км + 300 м автодороги «Київ- Чернігів», поблизу міста Бровари Київської області, в напрямку міста Чернігів, в порушення вимог пункту 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі», проявив злочинну самовпевненість не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не відреагував на її зміну, в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для
інших учасників руху об`їзду перешкоди», виявивши автомобіль «ГАЗ 33023», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв у лівій смузі руху, та пішохода ОСОБА_8 , який виконував дорожні роботи, не вжив заходів до попередження наїзду шляхом застосування термінового гальмування або безпечного об`їзду, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 та здійснив зіткнення з автомобілем «ГАЗ 33023», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті невідкладної медичної допомоги по дорозі до лікарні.
Згідно висновку експерта № 09/42 від 26.03.2018 року смерть ОСОБА_8 настала від переломів кісток скелету з ушкодженнями внутрішніх органів та розвитком крововтрати. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів при автотравмі, можливо при обставинах та у строк (26.01.2018), вказаних у постанові слідчого про призначення експертизи.
Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів 2.3 «б» та 12.3 Правил дорожнього руху перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_8 , тобто у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що суть пред`явленого обвинувачення йому зрозуміла, винним себе за обставин вказаних в інкримінованому йому злочині визнає повністю, щиросердечно розкаюється у вчиненому, а також дуже жалкує, що допустив зазначені вище порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого настала смерть людини, неодноразово просив вибачення у потерпілого.

Зокрема, визнає, що 26 січня 2018 року керуючи автомобілем марки «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив неуважність під час керування автомобілем, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не відреагував на її зміну, не вжив заходів щодо зупинки автомобіля чи об`їзду на ОСОБА_8 в результаті чого здійснив наїзд на останнього.Від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер в кареті швидкої допомоги.

За себе повідомив, що він є інвалідом другої групи та пенсіонером за віком. Раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався. За місцем проживання характеризується виключно позитивно, потерпілому добровільно відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду в сумі 237000 гривень.

Покази обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, учасниками процесу не оспорюються і тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчиненого злочину, добровільності та істинності його позиції.

Суд, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, переконавшись, що фактичні обставини справи учасниками судового провадження не оспорюються та з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим, прокурором іншими учасниками процесу зміст цих обставин і за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а також тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежився лише допитом обвинуваченого та вивченням таких матеріалів справи, що характеризують його особу.

Таким чином, на підставі наведеного, суд робить висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому злочині.

Суд вважає, що в судовому засіданні повністю доведена винуватість обвинуваченого в тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив п. п. 2.3 «б», 12.3 ПДР України, що призвело до виникнення аварійної дорожньо-транспортної ситуації, та явилось причиною вчинення ДТП і такі його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку із наступившими наслідками у вигляді спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_8 .

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого і тому він повинен нести відповідальність за вказаною статтею.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що злочин відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, дані про його особу. А також суд приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами та доповненнями, виходить з принципів законності, справедливості обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, але характеризується необережною формою вини, сукупність всіх обставин його вчинення, пом`якшуючі обставини, дані про його особу, що він виключно позитивно характеризується за місцем проживання, кається у вчиненому, добровільне відшкодування збитків, похилий вік та стан здоров`я обвинуваченого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, правову позицію прокурора про призначення покарання не пов`язаного із ізоляцією його від суспільства, аналогічну думку представника потерпілого погоджену з потерпілим, а також його поведінка в суді свідчить, що він не є особою, яка твердо стала на шлях вчинення злочинів, інкримінований злочин вчинив по необережності, суд вважає, що його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, при призначенні покарання відповідно до санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі та з позбавленням права керувати транспортними засобами, при цьому вважає за необхідне звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Щодо додаткової міри покарання то суд вважає, що обвинувачений порушив Правила дорожнього руху України і це призвело до смерті потерпілого, тобто він вчинив тяжкий злочин і тому він повинен нести відповідальність у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_7 , та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов в судовому засіданні не заявлявся.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави передбачені статтею 118 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз.

Під час судового розгляду представник потерпілого ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_5 , заявив клопотання стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого здійснені ним витрати на правову допомогу в сумі 20000 гривень.

У ч. 1 ст. 124 КПК України визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України належать витрати на правову допомогу. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з однієї сторони процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншої сторони свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

На підтвердження вимог щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу представником потерпілого надано договір-доручення про надання правової допомоги від 29.01.2018 року, додаткову угоду до договору-доручення про надання правової допомоги від 30.01.2018 року, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_4 , акт приймання наданих послуг від 04.06.2018 року й квитанції про сплату послуг, квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 31 травня 2018 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 01 червня 2018 року. Як вбачається із вказаного акту й квитанцій вартість наданих послуг адвоката становить 20 000 гривень.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши документи надані представником потерпілого на підтвердження наданої потерпілому правової допомоги, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 процесуальні витрати, пов`язані з оплатою витрат на правову допомогу в сумі 20000 гривень.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи, що запобіжний захід на виконання вимог ст. ст. 176-178 КПК України в ході досудового розслідування обвинуваченому не обирався, тому суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_7 такого заходу на період до набрання вироком законної сили.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Звільнити засудженого ОСОБА_7 , від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 3 (три) роки, в період якого відповідно до п. п. 1, 2,

ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ст.ст. 131, 176 КПК України не застосовувати.

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів:
- за проведення судової інжерено-технічної експертизи № 12-1/243 від 19 березня 2018 року в розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень;

- за проведення судової інженерно-технічної експертизи за № 12-1/244 від 16 лютого 2018 року в розмірі 1430 (одна тисяча чотириста тридцять) гривень;

- за проведення судової інженерно-технічної експертизи за № 12-1/508 від 23 березня 2018 року в розмірі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень;

Стягнути із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги представника потерпілого в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.
Речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль марки «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважати повернутим власнику ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили дозволити йому ним користуватись та розпоряджатись.

Речовий доказ по кримінальному провадженню: автомобіль марки «ГАЗ-33023», реєстраційний номер НОМЕР_2 вважати повернутим представнику ОСОБА_9 , після набрання вироком законної сили дозволити власнику автомобіля ним користуватись та розпоряджатись.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Броварського міськрайонного суду Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано.

Учасники судового провадження мають право отримувати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1