Справа № 645/2332/18
Провадження № 1-кп/645/468/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2018 року м. Харків
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, працює на посаді токаря в ТОВ «НПФ « ТИОР-Т» мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова за ст. 296 ч.4 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України іспитовий строк 3 роки, вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова за ч. 1 ст. 155 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України до чотирьох років і трьох місяців позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
ОСОБА_4 3 лютого 2018 року, приблизно о 14 год. 45 хв., знаходився біля кафе «Чарка» за адресою: м.Харків, вул.Харківських Дивізій, 11/2, в цей час з приміщення вищезазначеного кафе виходив раніше йому не знайомий ОСОБА_5 , з яким у ОСОБА_4 виник конфлікт, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, останній, маючи злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока ОСОБА_5 , від чого останній впав на землю на спину. Після цього ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 , який н цей час вже підвівся, та наніс один удар коліном правої ноги в ліву частину обличчя потерпілого, спричинивши тим самим ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді синця на голові, за ступенем тяжкості відноситься д легких тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що дійсно на початку лютого у денний час біля кафе «Чайка» після словесного конфлікту з раніше не знайомим ОСОБА_5 , наніс йому удар кулаком та коліном в обличчя.
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, як і кількість та характер нанесених ударів. З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України, як нанесення умисних легких тілесних ушкоджень.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлені.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово засуджений, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває, офіційно працює.
Згідно досудової доповіді, складеної представником органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється, як свсиокую. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правпорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає за доцільне накладення обов`язків: (відповідно до ч.2 ст. 76 КК України).
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який, за змістом ст. 12 КК України, є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, його наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного , думку потерпілого, який не має претензій до обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді штрафу.
У зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від цивільного позову, він підлягає залишенню без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: