Вирок
Іменем України
04.07.2018 року Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Романів, Романівський район, Житомирської області,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , командира 2 зенітного відділення військової частини- НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України, суд,-
в с т а н о в и в :

обвинувачений ОСОБА_4 ,будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , діючи умисно, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, без поважних причин та дозволу командування частини в умовах особливого періоду у невстановлений слідством час 29.07.2016р. до 08 год. 00 хв. самовільно залишив розташування військової частини - п/п НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) та до 08.03.2017р.- до моменту повернення до військової частини - п/п НОМЕР_2 проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив ,що дійсно самовільно залишив військову частину без поважних причин. Просить застосувати до нього ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» та звільнити його від відбування покарання.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази,оскільки,за згодою учасників процесу,дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження,яким роз`яснено,що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.4 ст.407 КК України, так як він, будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину без поважних причин ,в умовах особливого періоду.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який раніше не суджений,, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, є учасником антитерористичної операції.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого. Обставини, що обтяжують покарання-відсутні.

На підставі вищенаведеного,враховуючи положення ст.50, 65 КК України, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у вигляді позбавлення волі, оскільки, таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Під час розгляду справи обвинуваченим подано клопотання про застосування до нього положень ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки, він захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній організації, забезпеченні її проведення, на підтвердження надав посвідчення учасника бойових дій.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього закону покладається на суди. Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01 жовтня 1996 року зі змінами від 27.02.2014 року, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції ,є учасником бойових дій.

Перешкод для застосування вимог Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення ОСОБА_4 під час розгляду справи судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слідзвільнити від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374,376 КПК України, суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1