Справа № 746/32/16-к провадження № 11-кп/795/666/2018 Категорія - ч.2 ст.121 КК України Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року місто Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за № 0000227 від 10.11.2015 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року

про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Прилуки Чернігівської області,

який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 та частиною 2 статті 121 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

В поданій апеляційній скарзі, обвинувачений просив скасувати вирок суду в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України та на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України за відсутності належних та допустимих доказів доведення його винуватості, скасувати призначення покарання за частиною 2 статті 121 КК України та врешті вирок суду за вчинення кримінального правопорушення за частиною 1 статті 121 КК України та призначення покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі, залишити без змін.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просив перерахувати загальний строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2015 року до набрання вироком законної сили.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просив вирок суду змінити, визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. Згідно частини 4 статті 70 КК України призначити покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за вироком Срібнянського районного суду від 29.12.2015, більш суворим і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. За частиною 2 статті 121 КК України просив ОСОБА_6 визнати не винуватим та виправдати на підставі пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та засуджено за частиною 1 статті 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та за частиною 2 статті 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі статті 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі частини 4 статті 70 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане покарання за попереднім вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 29.12.2015 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його затримання та взяття під варту, з 24 грудня 2015 року.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 491 гривню 04 копійки.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, залишено без змін - тримання під вартою.

На підставі статті 72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_6 , строк попереднього ув`язнення з 24 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та доповненнях до неї обвинувачений не погоджуючись з кваліфікацією дій за частиною 2 статті 121 КК України, вказав, що жоден із допитаних свідків у судовому засіданні не дав показання, що бачив як він наносив удари, не показав, що бачив на його одязі сліди крові і не був присутній під час бійки. Відсутні об`єктивні докази, того, що саме від його дій настала смерть потерпілої. Зазначив, що суд безпідставно як на доказ послався на наданий прокурором протокол огляду місця події та не перевірив інші версії, що свідчить про упередженість та однобічність судового розгляду. Вказав, що судом було порушено його право на захист, вимоги закону щодо змагальності сторін та надання ним до суду своїх доказів. Зазначив, що наявні в матеріалах справи протоколи огляду місця події та слідчого експерименту не відповідають вимогам чинного законодавства, в частині їх отримання як доказів та підлягають визнанню недопустимими. Крім того, зазначив, що під час проведення цих слідчих дій було порушено його право на захист, а показання у нього були взяті незаконно із застосуванням обману та психологічного тиску з боку працівників поліції.

Захисник в інтересах обвинуваченого в обґрунтування вимог зазначив, що прокурором не було доведено поза розумним сумнівом вину обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України. Вказав, що як на доказ винуватості суд послався на протокол огляду місця події від 09.11.2015, який є недопустимим оскільки огляд жила був проведений без згоди власника та за відсутності ухвали слідчого судді. Показання обвинуваченого в частині щодо фактичних подій, які відбувалися 08.11.2015 в будинку ОСОБА_9 повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які підтверджують алібі ОСОБА_6 , та не містять жодної інформації, яка б свідчила про його причетність до вчинення злочину 08.11.2015. Зазначив, що показання свідка ОСОБА_12 не доводять винуватості обвинуваченого, оскільки зводяться лише до переповідання показань обвинуваченого, даних ним на слідчому експерименті під час досудового розслідування, які сам обвинувачений безпосередньо в суді не підтвердив, а спростував, вказавши, що обмовив себе, оскільки такі свідчення давав на вимогу працівників поліції під психологічним тиском. Крім того, в ході проведення слідчого експерименту від 11.11.2015 року ОСОБА_6 , вказував на зовсім інший механізм нанесення ушкоджень в область грудної клітки та іншу дату вчинення злочину, ніж зазначено в обвинуваченні. Зазначив, що даний протокол не може слугувати доказом вчинення злочину, оскільки механізм нанесення ушкоджень в область грудей та живота, який демонстрував ОСОБА_6 абсолютно не узгоджується з висновком судово-медичної експертизи № 297 від 10.11.2015 та показаннями експерта в суді. Вказав, що зізнавальні показання обвинуваченого, дані ним під час досудового розслідування і під час попередніх судових розглядів справи, суд безпідставно прийняв до уваги та поклав їх в основу вироку, оскільки дані показання були надані обвинуваченим поза межами судового засідання і даний склад суду не сприймав їх безпосередньо. Таким чином суд порушив принцип безпосередності дослідження показань, закріплені в статтях 23 та 95 КПК України. Інших доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Також захисник зазначив, що як на доказ винуватості обвинуваченого суд послався на протокол огляду місця події від 09.11.2015, у ході якого оглядався будинок потерпілої, проте даний документ не досліджувався під час судового розгляду.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого, прокурор просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав її необґрунтованості.

Вироком суду першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_6 04.11.2015, близько 15-00 години, з метою з`ясування особистих стосунків з ОСОБА_13 , прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала остання. Зайшовши до приміщення будинку через незамкнені двері, ОСОБА_6 виявив, що ОСОБА_13 у стані алкогольного сп`яніння спала на ліжку. Скориставшись цим, ОСОБА_6 взяв її двома руками за ногу та різким рухом стягнув з ліжка, внаслідок чого ОСОБА_13 впала на підлогу обличчям до низу, вдарилась при цьому передньою частиною голови об підлогу та перевернулася до гори головою. Одразу після цього ОСОБА_6 , взявши в руку взуття, яке було поруч на підлозі, наніс вказаним взуттям один удар в навколоочну ділянку лівого ока потерпілої. В послідуючому ОСОБА_6 наніс долонею правої руки декілька ударів по щоках потерпілої, спричинивши ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, синців та саден голови, крововиливу на внутрішній поверхні м`яких тканин голови, субдурального крововиливу, субарахноїдального крововиливу. Відповідно до висновку експерта №297 від 11.01.2016 судово- медичної експертизи дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

08.11.2015, близько 21-00 години, обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свою злочинну діяльність , діючи на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_13 , знову прийшов до будинку ОСОБА_13 по АДРЕСА_2 , в якому проживала остання. Зайшовши до приміщення будинку через незамкнені двері, ОСОБА_6 виявив ОСОБА_13 лежачою на підлозі в тій же кімнаті, в якій він 04.11.2015 року її залишив після нанесення тілесних ушкоджень. У подальшому ОСОБА_6 умисно неодноразово наступив на передню поверхню грудної клітки та живіт потерпілої ногою, взутою в сандалі, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки та живота, множинних двобічних переломів ребер, двобічного гемотораксу, розриву правої долі печінки, внутрішньочеревної кровотечі, внаслідок яких настала смерть потерпілої. Відповідно до висновку експерта №297 від 11.01.2016 судово-медичної експертизи дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Безпосередньою причиною смерті явилася масивна кровотеча, що підтверджується наявністю рідкою крові в обох плевральних порожнинах (близько по 200 мл в кожній) та черевній порожнині (близько 1500 мл), малокрів`я внутрішніх органів, полосаті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку (плями Мінакова).

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених в них підстав, думку прокурора, яка частково погодившись з доводами апеляційної скарги захисника, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають частковому задоволенню.

Статтею 370 КПК України, визначено, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зокрема зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Разом з тим, вказаний в рішенні місцевого суду доказ протокол огляду місця події від 09.11.2015 з фототаблицею на підтвердження винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, не був досліджений під час судового розгляду справи в суді першої інстанції, про що не заперечували сторони кримінального провадження під час апеляційного розгляду.

Згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи встановлені Главою 31 КПК України особливості апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості усунути істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неповноту судового розгляду, які допущенні судом першої інстанції та перевірити його висновки щодо вказаного вище доказу, який фактично не досліджувався і у сукупності з іншими доказами не оцінювався.

Відповідно до вимог частини 6 статті 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З огляду на наведене, виходячи із, передбачених пунктом 16 частини статті 7 КПК України, загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання вимог кримінального процесуального закону про безпосередність дослідження доказів і повноти судового розгляду, ухвалений вирок, на підставі пункту 3 частини 1 статті 409 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості розгляду решти апеляційних вимог обвинуваченого, що обумовлює часткове задоволення поданої апеляційної скарги, та чітко узгоджується з вимогами норм частини 2 статті 415 КПК України.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить дотримуватися вимог чинного КПК України, в тому числі норм частини 3 статті 415 та статті 416 КПК України, перевірити доводи обвинуваченого, у тому числі щодо застосування до нього заходів фізичного та психологічного впливу слідчим поліції, порушення права на захист та оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись статтями 405, 407, 412, 419, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року, задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року, щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 продовжити на строк до 31 серпня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4