Апеляційний суд міста Києва

В И Р О К
Іменем України

22 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
та обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0004561 за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року, щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимої: 06.10.2017 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців; 22.01.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватою у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва більш суворим призначеним покаранням, остаточно визначено ОСОБА_6 у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд зарахував ОСОБА_6 у строк покарання, строк її попереднього ув`язнення за період з 14.12.2016 року по 21.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цим же вироком, судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_6 , 25.05.2015 року приблизно о 16 год. 57 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Новус», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-г, вирішила таємно викрасти чуже майно, що належить ТОВ «Новус Україна».

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, взяла ошийок свинячий охолоджений, вагою 3,1 кг, вартістю за 1 кілограм 71 грн. 19 коп. (без ПДВ), загальною вартістю 220 грн. 69 коп. (без ПДВ). Після цього ОСОБА_6 , з метою полегшення вчинення крадіжки, сховала викрадений продукт до своєї сумочки.

Цього ж дня, приблизно о 16 год. 58 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ховаючи у своїй сумочці ошийок свинячий охолоджений, розрахувалась лише за пляшку із напоєм, та пройшла повз вказану касу, не розрахувавшись при цьому за ошийок свинячий охолоджений, вагою 3,1 кг, який належав ТОВ «Новус України» та направилась до виходу із магазину, тим самим виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено із причин, що не залежали від її волі, так як ОСОБА_6 була затримана працівниками охорони магазину.

Крім того, ОСОБА_6 , 18.06.2016 року приблизно о 16 годині 55 хвилин, повторно, умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в торгівельному залі продуктового супермаркету «Сільпо» № 214 ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 33-А, вчинила закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, яке перебуває у власності ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД».

Так, ОСОБА_6 , знаходячись у відділі м`ясних виробів шляхом вільного доступу взяла з полиці м`ясо свинячої вирізки (артикул 32716) вагою 6 кг. 02 гр., вартістю 421 грн. 34 коп. (без ПДВ), яке помістила до жіночої сумочки, яку мала при собі.

Після чого, ОСОБА_6 знаходячись в відділі бакалії взяла з полиць дві упаковки макаронної пасти ZARA, вартістю 23 грн. 95 коп. за упаковку (без ПДВ), а всього на суму 47 грн. 90 коп. (без ПДВ), які помістила до жіночої сумочки, яку мала при собі. Всього ОСОБА_6 , взяла товар на загальну суму 469 грн. 24 коп. (без ПДВ).

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , не розрахувавшись на касі за вищевказаний товар, пройшла через металеві рамки продуктового супермаркету «Сільпо» та направилась до виходу з приміщення магазину, але злочин не змогла довести до кінця з причин, що не залежали від її волі, так як при виході з магазину, її було зупинено працівником охорони вказаного магазину, з викраденим товаром.

Крім того, ОСОБА_6 , 10.08.2016 року приблизно о 21 годині 40 хвилин, повторно, умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в торгівельному залі продуктового магазину «Білла», підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА- Україна», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Гришка, 3 вчинила закінчений замах на таємне викрадення майна, вчинене повторно, яке перебуває у власності підприємства з іноземними інвестиціями «БІЛЛА- Україна».

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи в торгівельному залі продуктового супермаркету «Білла» за вищевказаною адресою повторно, умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись у відділі м`ясних виробів шляхом вільного доступу взяла з полиці м`ясо свинячої вирізки вагою 1 кг. 200 гр., вартістю 69 грн. 55 коп. (без ПДВ), м`ясо свинячої вирізки вагою 1 кг. 246 гр., вартістю 72 грн. 22 коп. (без ПДВ), філе куряче вагою 1 кг. 110 гр., вартістю 42 грн. 55 коп. (без ПДВ), філе куряче вагою 1 кг.056 гр., вартістю 40 грн. 62 коп. (без ПДВ). Вище вказані продукти, ОСОБА_6 , помістила до жіночої сумочки, яку мала при собі.

Після чого, ОСОБА_6 , знаходячись у відділі молочних продуктів, взяла з полиць сім упаковок масла «Яготинське», вагою 0,200 кг. 73%, вартістю 16 грн. 59 коп. (без ПДВ) за упаковку, на загальну суму 116 грн. 13 коп. (без ПДВ), яке помістила до жіночої сумочки, яку мала при собі. Всього ОСОБА_6 взяла товар на загальну суму 341 грн. 07 коп. (без ПДВ).

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 не розрахувавшись на касі за вищевказаний товар, пройшла через металеві рамки продуктового супермаркету «Білла» та направилась до виходу з приміщення магазину, але не змогла довести злочин до кінця з причин, що не залежали від її волі, так як при виході з магазину, її було зупинено працівником охорони вказаного магазину, з викраденим товаром.

Також, ОСОБА_6 , 01.12.2016 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин, перебувала в приміщенні торгівельного залу магазину «Сільпо» № 16, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 33, де здійснює свою господарську діяльність ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» (), та в цей час у останньої виник злочинний корисливий умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , впевнившись, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшла до відділу з продажу м`ясних продуктів харчування, де з полиці взяла куряче філе, вагою 2,390 кг. вартістю 153 грн. 82 коп. (без ПДВ) та куряче філе, вагою 2,742 кг вартістю 176 грн. 47 коп. (без ПДВ), а всього на загальну суму 330 грн. 29 коп., які з метою приховання своєї злочинної діяльності, сховала до власної сумки.

В подальшому, ОСОБА_6 , утримуючи при собі вищевказані товари, що були сховані до її сумки, пройшла повз касову зону, де не розрахувалась за вищевказаний товар та одразу направилась до виходу із магазину, тим самим виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, оскільки біля виходу із приміщення магазину «Сільпо» № 16, ОСОБА_6 , була затримана працівниками охорони магазину.

Крім того, ОСОБА_6 , 13.12.2016 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин умисно, з корисливих спонукань, з метою повторного, таємного викрадення чужого майна, знаходячись в торговельному залі магазину «Білла», який розташований по вул. Гришка, 3 в м. Києві, вирішила повторно таємно викрасти чуже майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає, підійшла до відділу з продажу м`ясних продуктів харчування, де з полиці взяла биток свинячий охолоджений, вагою 1,056 гр., вартістю 76 грн. 97 коп. (без ПДВ) та биток свинячий охолоджений, вагою 0,972 гр. вартістю 70 грн. 87 коп. ( без ПДВ), а всього на загальну суму 147 грн. 84 коп., які з метою приховання своєї злочинної діяльності, заховала під куртку, в яку була одягнена.

В подальшому, ОСОБА_6 , утримуючи при собі вище вказані товари, що були сховані під куртку, пройшла через касову зону, де не розрахувалася за вказаний товар та одразу направилась до виходу із магазину, тим самим виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, оскільки біля виходу із приміщення магазину «Білла», розташованого по вул. Гришка, 3, у м. Києві, ОСОБА_6 , була затримана працівниками охорони магазину.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13.02.2018 стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі. Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018 виконувати самостійно. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої скарги, заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченої, вказує на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема ч. 4 ст. 70 КК України.

Зокрема, як зазначає апелянт у поданій скарзі, ОСОБА_6 до постановлення даного вироку, засуджена вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Разом з тим, злочини, за якими засуджується ОСОБА_6 за даним вироком, вчинено 25.05.2015, 18.06.2016, 10.08.2016, 01.12.2016, 13.12.2016, тобто до постановлення вказаного вироку у попередній справі, і зважаючи на викладені обставини, Дарницький районний суд м. Києва повинен був застосувати норму ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018, однак суд цього не зробив, не навівши жодним чином в оскаржуваному рішенні причин для його не застосування.

Крім того, заступник прокурора м. Києва просить звернути увагу на те, що районний суд, застосовуючи положення ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2017, не врахував того факту, що епізоди злочинної діяльності, за якими обвинувачена засуджена за даним вироком вчинені до постановлення вироків, як Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2017, так і Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018 у зв`язку з чим, вважає, що у даному кримінальному провадженні суд має врахувати попередній вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018, що таким чином відповідатиме вимогам кримінального закону.

Також, на думку апелянта, відповідно до положень ст. 70, 72 КК України, а також згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», Дарницький районний суд м. Києва повинен був ухвалити рішення про самостійне виконання даного вироку та вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачена ОСОБА_6 також подала апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до неї закон України № 838-VIII від 26.11.2015 року, посилаючись на вимоги ч. 5 ст. 72 КК України із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», з дня взяття під варту і до набрання вироком законної сили включно.

В обґрунтування вимог своєї скарги обвинувачена посилається на те, що вона просила Дарницький районний суд м. Києва зарахувати строк попереднього ув`язнення у строк покарання згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України, однак, всупереч вимогам закону, суд здійснив такий перерахунок лише до 21.06 2018 року, а не до набрання вироком законної сили.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити, а проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої заперечував; пояснення обвинуваченої, яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягає лише апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва.

Що ж стосується апеляційної скарги обвинуваченої, то вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у закінчених замахах на таємне викрадення чужого майна (крадіжках), вчинених повторно, тобто у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
Оскільки ні в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва, ні в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 не оспорюються фактичні обставини вчинених останньою дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність її вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, колегія суддів не вбачає підстав для перегляду судового рішення поза межами поданих апеляційних скарг, тим більше, що вирок суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим, а дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено в оскаржуваному вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості, її особу, що вину визнала повністю, щиро розкаялась, кількість злочинних епізодів, те що вона не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, її молодий вік, а тому визнав необхідним призначити їй покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей та у відповідності до положень ст. 70 КК України, шляхом поглинання покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2017 року, покаранням призначеним за цим вироком.
При цьому, обставиною, що, відповідно до вимог ст. 66 КК України, помякшує покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття у вчиненому, а обставин, що, відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання суд не встановив.

За таких обставин, приймаючи до уваги загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, а також мотиви призначення покарання, наведені в оскаржуваному вироку, колегія суддів погоджується з видом та розміром основного покарання, яке було призначене обвинуваченій ОСОБА_6 , як за кожний злочин окремо, так і за сукупністю злочинів, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 цього Кодексу.
Разом з тим, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва про те, що суд першої інстанції повинен був застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2018 року, а не вироку Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2018 року, оскільки епізоди злочинної діяльності, за якими обвинувачена засуджена за останнім вироком, були вчинені до постановлення обох вказаних вище вироків.
Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 70, 72 КК України, Дарницький районний суд м. Києва, постановляючи вирок повинен був ухвалити рішення про самостійне виконання даного вироку та вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, оскільки якщо особа, до якої застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких обставин кожен вирок виконується самостійно.
Виправлення даної помилки місцевого суду, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, можливе лише за наявності апеляційної скарги, в якій ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, а оскільки така скарга подана заступником прокурора м. Києва, колегія суддів вважає за можливе її задовольнити та ухвалити новий вирок, у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яким ухвалити рішення про самостійне виконання вироків Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року та вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року.

З огляду на викладене, апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 скасуванню в частині визначення остаточного покарання у відповідності до вимог, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 в частині перерахунку їй строку відбування покарання, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VІІІ, відповідно до яких, строк попереднього ув`язнення зараховувався в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 21 червня 2017 року, не могли бути застосовані до обвинуваченої ОСОБА_6 в повному обсязі, оскільки вказаний порядок зарахування строку попереднього ув`язнення було виключено із Кримінального кодексу України, на підставі Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення».

Вказаний закон набрав набав законної сили з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 21 червня 2017 року.

З цього часу, відповідно до нової редакції ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції щодо зарахування обвинуваченій ОСОБА_6 строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 14 грудня 2016 року лише по 21 червня 2017 року, не може бути визнане необґрунтованим, оскільки такі правила встановлені діючим на час ухвалення вироку законодавством.
На правила зарахування строку попереднього ув`язнення, встановлені Законом України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, не можуть поширюватися вимоги ст. 5 КК України, якими регламентується зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі, оскільки в цій нормі йде мова про дію у часі закону, яким скасовується або встановлюється злочинність і карність діяння (норми Особливої частини КК України), а не закону, яким зокрема вносяться зміни до окремих норм Загальної частини КК України (в даному випадку ч. 5 ст. 72 КК), які не стосуються карності діяння, яка, як це передбачено ч. 2 ст. 4 КК України, визначається законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння, а не на час, з якого ту чи іншу особу було взято під варту.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, яке наведене в оскаржуваному вироку щодо ОСОБА_6 здійснене у відповідності до вимог закону, а тому підстави для зміни вироку в цій частині відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,

з а с у д и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 в частині визначення остаточного покарання у відповідності до вимог, передбачених ч. 4 ст. 70 КК України скасувати.
Ухвалити новий вирок, за яким вважати ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, засудженою за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до остаточного покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 цього Кодексу, вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 рік, виконувати самостійно.

В решті вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 рокущодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1071/2018

Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1