Справа № 645/1891/17
Провадження № 1-кп/645/123/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2018 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , з участю прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, раніше не засудженого,
за обвинуваченням у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України,
ОСОБА_4 , 18.01.2017 року, приблизно о 17 год. 30 хв., знаходився біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в цей час між ним та раніше йому знайомим ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник злочинний намір на спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_4 умисно наніс долонею лівої руки удари ОСОБА_5 в область обличчя, а саме, в область правої щоки, верхньої та нижньої губи, після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , знову наніс один удар лівою ногою в область верхньої частини лівої ноги ОСОБА_5 , спричинивши потерпілому фізичний біль. В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 було заподіяно синці та садна на голові, що по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень (відповідно до п.п.2.3.2 «б» п.2.3.5 Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст.. 125 ч.1 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що дійсно у січні 2017 року, у ході сварки, він наніс тілесні пошкодження ОСОБА_5 .
Показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, як і кількість та механізм нанесення ударів. З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України судом не встановлені.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не засуджений, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який, за змістом ст. 12 КК України, є кримінальним правопорушенням невеликої тяжкості, його наслідки, обставину, що пом`якшує покарання, особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді громадських робіт.
Потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов на суму 5000 гривень у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому стягненню з ОСОБА_4 , виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У позовній заяві потерпіла зазначав, що у зв`язку з отриманими травмами, у нього порушився звичайний уклад його життя. З`явилися психологічні фактори, які стали джерелом негативних емоцій та переживань, втрачений його душевний спокій.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ст. 23 ЦК України, а також п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Суд приймає до уваги той факт, що потерпілий дійсно зазнав моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, викликаного ушкодженням здоров`я, фізичним болем, завданим травмами у результаті протиправних дій обвинуваченого. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 500 гривень, оскільки тягар цивільної відповідальності у даному випадку має нести винна у завданні шкоди особа.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин (вісімдесят годин).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 500 грн. (п`ятсот гривень) у якості відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя