Справа №473/245/18 12.07.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та до відбування покарання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 16.05.2014 року Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.09.2014 року ОСОБА_5 вважається засудженим за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3-х років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31.03.2015 року ухвала Апеляційного суду Одеської області від 16.09.2014 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції; ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2014 року відносно ОСОБА_5 за ст.187 ч.2 КК України залишено без змін; 08.02.2016 року ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_5 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України з 11.11.13 по 16.09.14 року, -

- якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання стосовно нього.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_5
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_5 вказує, що судом не було враховано його стан здоров`я, відсутність можливості отримувати необхідне лікування та наявності у нього двох неповнолітніх дітей.
Стверджує, що від роботи він не відмовлявся, режим не порушував, має два заохочення, наявні у нього стягнення погашені.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
25 січня 2018 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
З заяви вбачалося, що засуджений має ряд тяжких хронічних захворювань, погано бачить на одне око, а тому не в змозі виконувати всі роботи, які йому пропонуються у ВК №72. Пояснив, що тривалий час працював, від обов`язку працювати не ухилявся, оскільки був звільнений через виробничу необхідність.

Посилаючись на те, що засуджений відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, в заяві ставиться на вирішення питання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Прокурор та представник Державної установи «Вознесенської ВК №72» заперечували проти умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання, оскільки вважали що своєю поведінкою ОСОБА_5 не довів свого виправлення, а тому просили дану заяву залишити без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 за період відбування покарання характеризується посередньо, не працевлаштований, проте працював більше 2 років за період відбування покарання, участі у суспільно-корисному житті відділення засуджених до позбавлення волі не приймає, не бере участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, має ряд хронічних захворювань, проте згідно із довідкою начальника МСЧ ВК-72 ОСОБА_5 працездатний.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином не дослідив всі обставини провадження та в повній мірі не вмотивував свій висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, а лише посилався на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду.

Згідно вимогам ст.81 КК України підставами умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, вироком Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2014р. ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.02.2016р. згідно ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 11.11.2013р. по 16.09.2014, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В Вознесенській виправній колонії №72 Миколаївській області ОСОБА_5 відбуває покарання з 19.11.2014 р. по 20.05.2015 року та з 25.12.2015 року по даний час.

Початок строку 11.11.2013р., кінець строку 06.01.2020р.Таким чином, ОСОБА_5 фактично відбуто 2/3 частини призначеного йому покарання. с

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 )

Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_5 був засуджений за тяжкий злочин.

Між тим, суд не звернув увагу, що за час відбування покарання ОСОБА_5 загалом характеризується позитивно - дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня, за характером спокійний та врівноважений, намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом установи, у відношенні до засуджених загалом не конфліктний. Був працевлаштований, працював більше 2 років за період відбування покарання, звільнений з майстерні установи через відсутність виробничої необхідності. Має чотири стягнення, які зняті та погашені в передбаченому законом порядку та має два заохочення.

Туму, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої про те, що засуджений не став на шлях виправлення, оскільки він не відповідає обставинам встановленим судом, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_5 , який відповідно до матеріалів особової справи, а саме характеристики від 6 лютого 2018 року за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується загалом позитивно. Відбуваючи покарання у Вознесенській ВК №72, більше 2-х років працював в майстернях колонії, був звільнений з роботи через відсутність виробничої необхідності. Мав заохочення за підсумками роботи в 2015 році та в 2017 році.

Відповідно до характеристики, наданої установою відбування покарання, ОСОБА_5 у скоєному злочині розкаюється, підтримує зв`язок з рідними.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що дає підстави для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, а тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви засудженого

Рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, у відповідності до положень ст. 411 КПК України. Якою слід задовольнити заяву засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 376. 405, 407, 409, 411, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати, постановити нову ухвалу.

Задовольнити заяву засудженого ОСОБА_5 .

На підставі ст. 81 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2014 року, звільнити умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 25 днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: