Справа № 343/708/18
Провадження № 11-кп/779/200/2018
Категорія ч.2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

представника

Городоцького виправного центру №131 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні із застосуванням відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою далі (АС) засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2018 року про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в судовому засіданні не здобуто достатньо доказів, які б переконливо, поза розумним сумнівом, свідчили про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та не довів, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Не погодившись із таким рішенням суду засуджений ОСОБА_8 подав АС, в якій покликається на незаконність ухвали суду щодо нього, оскільки суд не врахував його характеристику за весь період відбування покарання. Крім того не врахував дані про його особу, які свідчать, що він став на шлях виправлення, тому суд безпідставно не застосував щодо нього положення ст.81 КК.

Просить ухвалу суду щодо нього скасувати та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом першої інстанції покарання.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення засудженого ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_7 та представника Городоцького ВЦ №131 ОСОБА_9 , які підтримали подану АС та просять задовольнити апеляційні вимоги , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався таких вимог закону.

Згідно положень з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

В п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ч.2, п.3 ч.3 ст. 81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Про зазначене вищевказано в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким про те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Ця поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, на думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 , раніше судимий: 27.05.2009 року Апеляційним судом Івано-Франківської області за вчинення особливо тяжких, тяжких та злочинів середньої тяжкості, відповідно за ст.ст. 187 ч.4, 152 ч.1, 153 ч.2, 115 ч.2 п.6, 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.02.2016 року засудженому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання за правилами ст. 72 ч.5 КК України зараховано строк його попереднього ув`язнення з 13.01.2007 року по 29.09.2009 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.03.2016 року засудженому ОСОБА_8 , замінено невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на невідбутий термін 3 роки 1 місяць 12 днів; в строк відбування покарання за правилами ст. 72 КК України зараховано час слідування під вартою з 15.03.2016 року по день звільнення з-під варти з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

Початок відбуття терміну покарання засудженому рахується з 13.01.2007 року; у зв`язку з проведеними йому судами перерахунками на підставі ст. 72 КК України частини відбутого терміну - 25.02.2017 року; кінець терміну 31.03.2019 року.

Фактично невідбута частина терміну покарання засудженого ОСОБА_8 , станом на 19 червня 2018 року становить 9 місяців 11 днів.

Судом встановлено, що за весь час відбування покарання засуджений зарекомендував себе посередньо, відбуваючи покарання в різних установах неодноразово допускав порушення вимог режиму тримання , за що на нього накладались три дисциплінарні стягнення, останнє з яких 05.10.2017р. за вживання спиртних напоїв, також те, що оголошувались чотири заохочення, два з яких послужили підставою заміни засудженому невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у вигляді обмеження волі, те, що витрати, які були стягнуті з засудженого за вироком суду, він не погасив, на профілактичних обліках не перебуває.

Колегія суддів зазначає, що приймаючи рішення про відмову в умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції вірно врахував те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів в достатній мірі своє виправлення, а також не довів, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.05.2009 року, а наявність лише формально-юридичних підстав (факт відбуття засудженим 3/4 строку покарання) не свідчить про його виправлення та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отримання тільки 4 заохочень за більш ніж 9 років відбування покарання, з яких тільки два застосовано за останнім місцем відбування покарання, на думку суду, не свідчить про те, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Одночасно, сам по собі факт працевлаштування засудженого в установах відбування покарання не свідчить про його виправлення.

Окрім цього, засуджений ОСОБА_8 в АС зазначив, що в нього перестаріла хвора мати і є малолітня дитина, однак не здобуто доказів того, що він допомагає своїй матері та вихованні малолітньої дитини.

Таким чином, з огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, колегією суддів не встановлено

Отже, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 не має, що свідчить про те, що він не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, маючи неодноразові дисциплінарні стягнення, хоча вони погашені. Крім цього, перебування засудженого ОСОБА_8 у виправному центрі, як вбачається з матеріалів справи, є не тривалим.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, є передчасним.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотанні засудженого ОСОБА_8 , є обґрунтованою та вмотивованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в АС, не вбачається, а тому АС засудженого слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2,3 ст. 81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2018 року про відмову в його умовно-достроковому звільненні від відбування покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_3