Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 серпня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2018 року у кримінальному провадженні №0000205 від 15.02.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, приватного підприємця, з професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше судимого: 22.09.2016 року Рівненським міським судом за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1(один) рік.
Як встановлено вироком суду, ОСОБА_5 у вересні 2017 року, точної дати та часу не встановлено, перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом зловживання довірою, умисно, з корисливих мотивів, діючи повторно, отримав від ОСОБА_7 в якості завдатку на виготовлення та встановлення вікон, грошові кошти в сумі 5000 гривень, що належали останньому, та не маючи на меті виконати замовлення, обіцяні роботи не виконав та завдаток не повернув, чим завдав потерпілому, майнову шкоду у вищевказаному розмірі.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , не оскаржуючи кваліфікації своїх дій, вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що потерпілого ОСОБА_7 про час, місце і дату підготовчого та судового розгляду не було повідомлено належним чином. Вказує, що судом не перевірено чи вручено потерпілого судовий виклик та чи з`ясовано причини його неприбуття до суду. Вказує, що під час підготовчого судового засідання було порушено його право на захист. Зазначає, що він не був належним чином повідомлений про дату судового засідання 25.04.2018 року, тому судом неправомірно було вирішено доставити його в зал судового засідання приводом 18.05.2018 року. Покликаючись на технічний носій інформації судового провадження, додає, що судом не роз`яснено йому обставин, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, не з`ясовано добровільності його позиції. Вважає, що судом не враховано, що він вину у скоєному визнав повністю, щиро розкаявся, частково відшкодував потерпілому ОСОБА_7 завдану шкоду у сумі 1500 грн., однак судом не досліджено характеризуючі дані на особу обвинуваченого, зокрема, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно та місце роботи, проживає разом з батьками, які є пенсіонерами; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; має на утриманні неповнолітню дочку 2002 р.н. та сина 2016 р.н.. Додає, що прокурор не оголосив та не надав матеріали кримінального провадження в судове засідання. Крім того, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, думку потерпілого ОСОБА_7 , який не заперечує проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, за обставин, викладених у вироку, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі і обвинуваченого, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з технічного носія, зокрема з аудіозапису судового засідання від 18.05.2018 року, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками провадження змісту фактичних обставин кримінального провадження справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у інкримінованому йому злочину, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Будь-яких порушень при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено, а тому фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині та юридична кваліфікація його дій не є предметом апеляційного розгляду.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_5 про порушення його права на захист, то вони спростовуються наявними в кримінальному провадженні доказами, зокрема записом на технічному носієві інформації, на якому зафіксовано, що в судовому засіданні було вручено пам`ятки про права та обов`язки учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, головуючим з`ясовувалося в учасників судового провадження чи зрозумілі їм права, клопотань від обвинуваченого щодо залучення захисника не надходило. Крім того, обвинувачений не є особою, щодо якої, відповідно до вимог ст.52 КПК України, участь захисника є обов`язковою.

Обставини щодо роз`яснення йому прав та відсутності з його сторони клопотання про залучення захисника в суді першої інстанції підтверджено при апеляційцному розгляді обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не досліджував докази безпосередньо не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тобто, дослідження доказів полягає в безпосередньому сприйнятті під час судового розгляду справи судом та особами, які беруть участь у справі, інформації про обставини, що міститься у передбачених законом носіях доказів (засобах доказування).

Вказані доводи спростовуються технічним носієм, на якому зафіксовано судове провадження від 18.05.2018 року, згідно якого вбачається, що докази судом першої інстанції досліджувались безпосередньо шляхом безпосереднього сприйняття інформації, що міститься у процесуальних джерелах доказів.

На думку колегії суддів, також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що потерпілого ОСОБА_7 не було повідомлено належним чином про час, місце і дату підготовчого та судового розгляду, які спростовуються заявою потерпілого ОСОБА_7 від 25.04.2018 року (а.с.14), в якій він просить розглядати кримінальне провадження №0000205 від 15.02.2018 року без його участі, розмір призначеного покарання ОСОБА_5 залишає на розсуд суду.

При апепляційному розгляді потерпілий ОСОБА_7 підтвердив факт подачі письмової заяви до суду першої інстанції про здійснення судового розгляду за його відсутності. А також зазначив, що його права як потерпілого не порушено .

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, судом першої інстанції при його призначенні в повній мірі дотримано вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу із наступних підстав.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, санкція ч.2 ст.190 КК України передбачає покарання у виді: штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

На думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції правомірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, зокрема враховано, що в суді апеляційної інстанції переглядається вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 17.01.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, який на шлях виправлення не став, а вчинив новий аналогічний умисний злочин проти власності, заподіяну злочином шкоду в повному обсязі не відшкодував, за місцем проживання характеризується посередньо, та дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, судом вірно застосовано положення ч.3 ст.72 КК України та вирішено, що покарання за вироком від 22.09.2016 року Рівненського міського суду за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за яким ОСОБА_5 призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виконувати самостійно, з чим погоджується і колегія суддів.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі є необґрунтованими, оскільки з огляду на враховані ст.65 КК України обставини, підстав для застосування цих норм закону судом першої інстанції не встановлено і обвинуваченим та його захисником при апеляційному розгляді не наведено, з чим погоджується і колегія суддів, а визначений розмір покарання, а саме 1(один) рік позбавлення волі, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ,409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 18 травня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
С У Д Д І :

_______________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3