Справа № 487/6300/17
Провадження № 1-кп/487/273/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Миколаєві, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

ВСТАНОВИВ:

Приблизно в середині вересня 2017 року, більш точної дати в ході судового розгляду справи встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 отримав від особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та в подальшому привласнив, тобто незаконно придбав гранату типу РГН, не маючи на те передбчаеного законом дозволу.

В подальшому ОСОБА_4 умисно протиправно, незаконно почав зберігати вказану гранату у розібраному стані у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 .

11.11.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєвка проводився санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_2 , в домоволодінні ОСОБА_4 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено корпус гранати РГН та підривач типу УДЗ.

Відповідно до висновку вибухотехнічної експертизи №139 від 17.11.2017 року, два предмети із пакетів №АБ020395 та №АБ020121 в наданому на дослдіження стані до категорії вибухових пристроїв не відносяться. Один з наданих предметів є конструктивно оформленим зарядом конденсованої бризантної вибухової речовини А-ІХ-1 флегратизований гексоген (ТГ-30 або ТГ-40) массою 90 г, розміщеним у корпусі ручної осколкової наступальної ударно-дистанційної гранати РГН, а інший предмет є засобом детанування ударно-дистанційним запалом УДЗ, який призначений для спорядження конструктивно оформлених зарядів вибухової речовини в корпусах ручних гранат типу РГО та РГН. Надані на дослідження конструктивно оформлений заряд вибухової речовини А-ІХ-1 флегматизований гексоген (ТГ-30 або ТГ-40), розміщений у корпусі гранати РГН з пакету №АБ020121 та ударно-дистанційний запал УДЗ з пакету №АБ020395 є основними комплектующими частинами ручної осколкової наступальної ударно-дистанційної гранати РГН і при конструктивному поєднанні утворюють остаточно споряджений вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення, а саме: ручну осколкову наступальну ударно-дистанційну гранату РГН, яка відноситься до бойових припасів основного призначення для ураження людей і об`єктів.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

28.11.2017 року в данному кримінальному провадженню між заступником начальника відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди заступник начальника відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0004404 і обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди, щодо формулювання підозри, всіх істотних для данного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинення кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі, зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки та відповідно до п.1, 2 ч.1, п. 2 ч.2 ст. 76 КК України покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органу з питань пробації.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винувасті, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 ч. 2 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затверджені угоди.

Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість укладення угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання у виді 4 років позбавлення волі, що відповідає санкції ч.1 ст. 263 КК України, зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком та відповідно до ст. 76 КК України з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків.

Проте, відповідно до роз`яснень п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно ч.3 ст. 75 КК України визначаються виключно судом.

Отже, визначені сторонами угоди тривалість іспитового строку ОСОБА_4 , якого звільнено від відбування покарання з випробуванням, не враховується судом, але не є підставою для відмови у затверджені угоди.

Таким чином, суд вважає, що з урахуванням ступені тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про її особу, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 1 рік, з покладенням обов`язків відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 28.11.2017 року укладену між заступником начальника відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0004404 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за яким призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 28.11.2017 року покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1