Справа № 522/4012/17
1-кс/522/8073/18
У Х В А Л А
27 квітня 2018 року
В С Т А Н О В И В:
26 квітня 2018 року прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням, про накладення арешту на майно.
Як вбачається з клопотання слідчого,
Цього ж дня, 18.06.2004, на виконання вищезазначеного рішення Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, між Авангардівською селищною радою та ПП "Тепличне" було укладено договір оренди землі (зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації Авангардівської селищної ради 15.07.2004 за № 55). За умовами договору, Авангардівська селищна рада (Орендодавець) надала ПП "Тепличне" (Орендарю) в строкове платне користування, строком на 49 років, земельну ділянку площею 53,246 га, у тому числі земля під господарськими дворами і будівлями, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Авангардівської селищної ради за адресою: вул. Теплична, 1. При цьому, розмір орендної плати в договорі зафіксований не був.
Разом з тим, незважаючи на те, що частина переданої ПП "Тепличне" в оренду земельної ділянки не зайнята об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами), що перебувають у власності орендаря або інших осіб, при наданні Авангардівською селищною радою Овідіопольського району Одеської області вищевказаної земельної ділянки в оренду ПП "Тепличне" та при подальшому її використанні орендарем, в порушення ст. 124 ч. 2, ст.ст. 134, 136 Земельного кодексу України, ст.ст. 288, 289 Податкового кодексу України, земельні торги не проводились; при визначенні орендної плати нормативна грошова оцінка земельної ділянки не проводилась, індексація нормативно-грошової оцінки не здійснювалась.
Всупереч вимогам Додаткової угоди від 18.01.2007 про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 18.06.2004, розмір орендної плати з моменту її укладення не переглядався, що також суперечить вимогам ст. 289 Податкового кодексу України щодо щорічної індексації орендної плати.
Крім цього, встановлено, що на частині орендованої земельної ділянки орендарем - ПП "Тепличне" - розміщено склади для зберігання промислових товарів, які здаються ПП "Тепличне" в суборенду іншим суб`єктам господарювання, що суперечить ст.ст. 91, 96 Земельного кодексу України, згідно яким власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням, оскільки цільовим призначенням орендованої ПП "Тепличне" земельної ділянки є: ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
З метою забезпечення збереження речових доказів земельних ділянок, які є предметом злочинного посягання, а отже речовими доказами у справі.
Крім того, на низку осіб, здійснено оформлення земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та фермерського господарства, які відведені фактично за рахунок колишніх земель КСП «Тепличне» з метою розміщення та використання єдиного комплексу складських приміщень. Утім набувачі земельних ділянок не ведуть з використанням вказаних земельних ділянок, а ні особисте селянське господарство, а ні фермерське господарство, отже земельні ділянки фактично відведені для іншої мети з істотними порушеннями вимог земельного та містобудівного законодавства, у тому числі без належного оформлення попередньої передачі земельних ділянок з колективної власності до власності держави.
Зокрема, видано наступні правоустановчі документи:
Крім того, з Публічної кадастрової карти України, вбачається, що вказані земельні ділянки розташовані у різних частинах раніше єдиного земельного масиву - колишніх земель КСП, за рахунок яких наразі здійснено оформлення суміжних земельних ділянок з різними цільовими призначеннями, у тому числі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для обслуговування будівель та споруд, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, а також для експлуатації та обслуговування складських приміщень для зберігання сільськогосподарської та промислової продукції, які відведені фактично з метою розміщення та використання єдиного комплексу складських приміщень. Утім набувачі земельних ділянок не ведуть діяльності з використання вказаних земельних ділянок, а ні у цілях особистого селянського господарства, фермерського господарства, використання з метою розміщення житлових будівель (присадибної ділянки) тощо, а отже земельні ділянки фактично відведені для іншої мети з істотними порушеннями вимог земельного та містобудівного законодавства, у тому числі без належного оформлення попередньої передачі земельних ділянок з колективної власності до власності держави.
Також, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що на частину суміжних земельних ділянок проведено оформлення прав власності як на земельні ділянки які входять до меж смт Авангард, а на інші як ті, що розташовані за його межами.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що земельні ділянки, оформлені на перелічених громадян, фактично використовуються не за цільовим призначенням, оскільки на них зведені єдиний комплекс складських приміщень, які передаються у оренду, що призводить до втрат сільського господарства та свідчить про порушення земельного та містобудівного законодавства під час їх відведення у приватну власність.
Отже, вказане майно є предметом (об`єктом) кримінального правопорушення на яке направлено злочинний умисел невстановлених осіб.
Таким чином, вказані земельні ділянки є предметом злочинного посягання, зберегли на собі сліди злочину та можуть використовуватись як речові докази у справі.
Посилаючись на вищевикладене, просив накласти арешт на наступне майно:
- земельну ділянку площею 0,4498 га, власник ОСОБА_20 ;
Заборонити Головному управлінню Держгеокадастру в Одеській області (та його структурним підрозділам), а також державним реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії або інші дії, що стосуються зміни конфігурації, даних, форм власності, параметрів, цільового призначення вищевказаних земельних ділянок.
При цьому, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України просив розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення заборони на використання та розпорядження на нерухоме майно.
У судове засідання прокурор не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій підтримав подане клопотання про арешт майна і просив розглядати його за його відсутності.
Володілець майна в судове засідання не викликався у зв`язку з заявленим слідчим клопотанням.
Розглянувши клопотання, вивчивши надані до клопотання матеріали суд приходить до висновку про необхідність відмови слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту з наступних підстав:
У відповідності до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Згідно вимогам зазначеної норми закону арешт може бути накладений за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом, чи знаряддям його вчинення , набуте злочинним шляхом , є доходом від вчиненого злочину, або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначені підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Як встановлено судом,
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Крім того, слідчим до клопотання не додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими обґрунтовують доводи клопотання.
Згідно вимог ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
- правову підставу для арешту майна;
- достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;
- розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;
- наслідки арешту майна для інших осіб;
- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження
не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
За таких обставин, в результаті аналізу клопотання слідчого та наданих суду матеріалів, суд змушений прийти до висновку, що клопотання слідчого є не обґрунтованим, слідчим не доведені достатні підстави у зв`язку з якими потрібно накласти арешт майна, а тому зазначене клопотання задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 22, 132, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, -
Прокурору відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1