АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/7/18 Справа № 1-318/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальну справу за апеляціями потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09 червня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Любашівка Любашівського району Одеської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

17.10.2014 року Дзержинським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання за ст.3 ЗУ «Про амністію в 2014 році»,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09 червня 2017 року

ОСОБА_7 визнано невинним за ч.1 ст.125 КК України та виправдано.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.

26 липня 2010 року, приблизно о 20 годині, під час стаціонарного лікування ОСОБА_6 в КЗ «Міська лікарня № 1» м.Кривого Рогу, між ним та санітаркою лікарні виникла сварка, під час якої було викликано працівника охорони ОСОБА_7 , який підійшовши до ОСОБА_6 застосував балончик зі сльозогінним газом, після чого став бити ОСОБА_6 по голові, душив його та наносив тілесні ушкодження у зв`язку з чим 26 липня 2010 року ОСОБА_6 була надана медична допомога.

Внаслідок дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_6 були спричинені легкі тілесні ушкодження без короткочасного розладу здоровґя, які мають незначні наслідки.

В апеляції адвокат ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, як незаконний, необґрунтований та невмотивований, а справу направити на новий судовий розгляд.

На його думку, має місце неповнота судового розгляду у зв`язку з чим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначив, що відповідно до вимог ст. 334 КПК України (в редакції 1960 року) та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 22 постанови від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу й оцінки доказів, які були зібрані в судовому засіданні; мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину, відсутність у його діях складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Однак, при складанні вироку суд допустив порушення зазначених норм кримінально процесуального закону.

Вказав, що у мотивувальній частині вироку суд першої інстанції допустив формулювання про взаємовиключні підстави виправдання підсудного, а саме: обґрунтовуючи підстави виправдування ОСОБА_7 послався на наявність доказів, які вказують на відсутність події злочину (абз. 4 стор. 2 вироку), проте в абз. 8 стор. 3 вироку суд зазначив про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину.

Зазначив, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_6 нібито не узгоджуються з висновком № 17921 від 28.07.2010 року за характером і локалізацією тілесних ушкоджень.

Однак, вказане протиріччя не було усунуто судом першої інстанції та в повній мірі не проведено судове слідство, зокрема, не перевірено наявну судово-медичну експертизу з метою встановлення часу, механізму та локалізації утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, при вказаних ним обставинах та з урахуванням показань підсудного, свідків.

До того ж, не допитано фахівця, який склав висновок № 17921 від 28.07.2010 року й не призначено додаткову судово-медичну експертизу, що свідчить про неповноту судового розгляду, а також прийняття незаконного та несправедливого рішення.

При цьому, суд першої інстанції взагалі не дав оцінки наявному в матеріалах справи висновку № 17921 від 28.07.2010 року, згідно п.1 якого потерпілий міг отримати тілесні ушкодження в термін і, можливо, при обставинах на які посилається.

Вважає, що судом першої інстанції вказану справу розглянуто односторонньо, неповно досліджено всі обставини справи, з неправильним застосуванням кримінального закону.

В апеляції потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

На його думку, суд надав помилкові висновки, а під час судового слідства були допущені суттєві порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Зазначив, що йому, як потерпілому, судом було відмовлено в повторному допиті свідка ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляцій, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції представника потерпілого та потерпілого підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Виходячи з положень, закріплених у ст. 323 КПК України (в редакції 1960 року), вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 334 КПК України (в редакції 1960 року), мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Не допускається включення у вирок формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого.

Відповідно до ст. 327 КПК України (в редакції 1960 року), виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Якщо при постановленні виправдувального вироку за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину особа, яка вчинила цей злочин, залишається не виявленою, суд після набрання вироком законної сили виносить ухвалу про направлення справи прокурору для вжиття заходів до встановлення особи, винної у

вчиненні цього злочину.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінально-процесуального закону при розгляді справи та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_7 допустив істотні суперечності, оскільки навів у вироку дві різні підстави для виправдання останнього.

Так, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд одночасно дійшов висновку про відсутність події злочину та відсутність в діях обвинуваченого складу злочину. При цьому, підстави виправдання ОСОБА_7 у резолютивній частині взагалі не навів.

Поряд із цим, виправдовуючи останнього та не вказуючи при цьому мотивів свого рішення, суд першої інстанції посилався лише на ті докази та в тій частині, що на його думку вказують на невинуватість останнього. При цьому, доводи сторони обвинувачення суд не спростував та у вироку підстав з яких він надає перевагу одним доказам та відкидає інші, а саме докази обвинувачення, не навів.

Згідно зі ст. 368 КПК України (в редакції 1960 року), однобічним або неповним визнається досудове і судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи. Досудове і судове слідство у всякому разі визнається однобічним і неповним коли не були досліджені документи та інші докази для підтвердження чи спростування обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 369 КПК України (в редакції 1960 року), вирок чи постанова вважаються такими, що не відповідають фактичним обставинам справи: 1) коли висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні; 2) коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) коли при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку (постанові) не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) коли висновки суду, викладені у вироку (постанові), містять істотні суперечності.

Вирок чи постанова із зазначених підстав підлягають скасуванню чи зміні лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи могла вплинути на вирішення питання про винуватість засудженого або невинуватість виправданого, на правильність застосування кримінального закону, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що судове слідство проведено судом першої інстанції неповно та однобічно, а наведені у вироку висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, задовольнивши таким чином вимоги апеляцій потерпілого та його представника.

Поряд із цим, вирішуючи питання щодо відшкодування потерпілому ОСОБА_6 вартість проїзду, за клопотанням останнього, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 92 КПК України (в редакції 1960 року), потерпілі мають право на відшкодування їм витрат по явці за викликом суду.
В обґрунтування заявлених вимог потерпілий надає копії квитків на загальну суму 150 гривень.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги підлягають задоволенню, а сума відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.
Що стосується заявлених потерпілим вимог про компенсацію втраченого ним заробітку, то останні задоволенню не підлягають, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 92 КПК України (в редакції 1960 року) за потерпілими зберігається середній заробіток по місцю роботи за час, витрачений у зв`язку з явкою за викликом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляції потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 09 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та направити справу на новий розгляд в суді першої інстанції.

Відшкодувати ОСОБА_6 за рахунок коштів державного бюджету витрати, пов`язані з викликом до суду, у розмірі 150 (сто п`ятдесят) гривень.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: