Тернівський районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/2248/18
провадження № 1-кс/215/789/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2018 року слідчий суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , про арешт майна, по кримінальному провадженню, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000900 від 23.05.2018р., за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_4 , про арешт майна, а саме мобільного телефону Nokia 113, що належить ОСОБА_5 , який був вилучений в ході огляду 14.06.2018 року та заборонити користування, розпорядження та відчуження вказаним майном.

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що 25.04.2018 року невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , таємно викрала майно, що належить ОСОБА_5 .

За даним фактом слідчим відділенням Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочате кримінальне провадження №0000900 від 23.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 ККУкраїни, за фактом таємного викрадення чужого майна.

Будучи допитаним в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пояснив, що під час вчинення зазначеного кримінального правопорушення у нього було викрадено мобільний телефон Nokia 113 та гроші в сумі 2 500 гривень.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 показала, що приблизно 25 квітня 2018 року на вулиці зустріла раніше знайомого ОСОБА_7 , який запропонував купити в нього за 100 гривень мобільний телефон Nokia 113, на що вона погодилась. Коли прийшли працівники поліції та повідомили, що вказаний телефон було викрадено, добровільно видала.

В ході досудового розслідування 14.06.2018 року проведено огляд мобільного телефону Nokia 113, добровільно виданого свідком ОСОБА_6 та вилучено.

14.06.2018 року майно, яке було вилучено на підставі протоколу огляду від 14.06.2018 року та 14.06.2018 року, визнано речовим доказом та долучено до кримінального провадження.
А тому слідчий вважає, що досудовим розслідуванням встановлена наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке було вилучено на підставі протоколу огляду 14.06.2018 року, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є об`єктом кримінально протиправних дій, який набутий кримінально протиправним шляхом.

В судове засіданні слідчий не з`явився, подав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності, вказавши, що клопотання підтримує в повному обсязі.

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалась, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.
Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подано до суду клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна, серед іншого, допускається з метою збереження речових доказів.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка, серед іншого, зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину, що і потрібно довести слідчому чи прокурору при зверненні з клопотанням про арешт майна саме з цією метою.
Разом з тим, слідчий не дотримався вимог кримінального процесуального закону при зверненні до суду з клопотанням про арешт майна, оскільки ним не надано доказів на підтвердження тих обставин на які останній послався в клопотанні.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З огляду на викладене, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Однак в порушенні вказаних норм, слідчим не надано постанови про визнання речовим доказом мобільного телефону Nokia 113, що належить ОСОБА_5 , який був вилучений в ході огляду 14.06.2018р.
Іншої мети з якої необхідно накласти арешт на вищевказане майна, слідчим у поданому клопотанні не обґрунтовано, зокрема, що майно підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
З огляду на викладене в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 94, 98, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Тернівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , про арешт майна, по кримінальному провадженню, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000900 від 23.05.2018р., за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня ії оголошення ухвали

Слідчий суддя