ЄУН № 336/5092/18
пр. № 1-кс/336/1559/2018
УХВАЛА
Іменем України
06 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0002906 від 01.09.2018 року за ст. 187 ч. 1 КК України про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області звернувся до суду з клопотанням по кримінальному провадженню № 0002906 від 01.09.2018 року за ст. 187 ч. 1 КК України про арешт майна, а саме: рюкзаку синього кольору, поясної сумки камуфляжного кольору, футболки синього кольору, брелку чорного кольору, канцелярського ножа жовтого кольору, зв`язки ключів, зв`язки ключів, запальнички, паспорту громадянина України, картки фізичної особи-платника податків на ім`я ОСОБА_5 , гаманця коричневого кольору, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу- автомобілю Ford Orion, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_6 ; пластикової картки ПриватБанк, пластикової картки Монобанк, трьох купюр номіналом 100 гривень.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, вказавши, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить як потерпілому, так і підозрюваному, було вилучено в ході обшуку підозрюваного.

За відсутності відомостей про власника майна, судом власник майна про місце та час розгляду клопотання не сповіщався.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Клопотання не відповідає і іншим вимогам КПК України.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Натомість, окрім переліку майна, на яке слідчий просить накласти арешт, у клопотанні не зазначено нічого з вищевказаного.

Предмети, на які слідчий просить накласти арешт, не індивідуалізовані, а їх власник не визначений, тож не зрозуміло чи мають вони доказове значення у кримінальному провадженні.

Слідчим жоден з предметів, про накладення арешт на які він просить, не визначений речовим доказом у кримінальному провадженні, тож не зрозуміло яка саме мета накладення арешту має бути досягнута.

Слідчим не з`ясовано власника кожного з предметів, зазначених у клопотанні, більш того слідчий спросить накласти арешт на дві зв`язки ключів, одна з яких належить підозрюваному, інша потерпілому, при цьому не зрозуміло кому саме належить кожна зв`язка ключів.

Слідчий у судовому засіданні взагалі не зміг пояснити мети накладенні арешту на майно.

Деякі предмети, як то банківські картки та документи взагалі не є майном, тож не можуть бути і арештовані.

Крім того, у такий спосіб як арешт ключів та банківських карток слідчий безпідставно порушує право осіб на користування житлом та майном, не маючи взагалі будь-якої мети для застосування такого заходу забезпечення.

Так, в судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу підозрюваному було з`ясовано, що у підозрюваного в ході обшуку з незрозуміло яких підстав та не зрозуміло для чого було вилучено зв`язку ключів, серед яких також були і ключі від його житла, які, за його поясненнями, існують в одному екземплярі, що позбавляє його можливості проникнути до свого ж житла та є грубим та безпідставним обмеженням конституційних прав особи, яка на цей час лише підозрюється у скоєнні злочину.

При цьому слідчий пропонує слідчому судді ще в більшій мірі обмежити права потерпілого у кримінальному провадженні, наклавши арешт на ключі, банківські картки та документи останнього.

Клопотання слідчого щодо арешту майна позбавлено будь-якого логічного сенсу, адже слідчим предмети, на які він просить накласти арешт, не визнавались речовими доказами, деякі з вилучених предметів не є майном, а мета, якої слідчий намагається досягти шляхом накладення арешту на майно ним самим не може бути сформульована, що з`ясувалось під час судового засідання.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу і на те, що на цей час у провадженні слідчого перебуває кримінальне провадження за ст. 187 ч. 1 КК України, яка передбачає відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майно, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала такого насильства, або з погрозою застосування такого насильства.

Для кваліфікації дій як розбою, який вважається закінченим з моменту вчинення нападу, а не з моменту вилучення майна, використання речей в якості доказів здається сумнівним, принаймні слідчим використання цих предметів як доказів для встановлення обставин злочину не обґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, підстав для накладення арешту на речі, зазначені у клопотанні, слідчий суддя не вбачає, адже клопотання не відповідає вимогам КПК України, слідчим не визначено власника або власників майна та не встановлено належність цих речей будь-якій особі, ці речі не є речовими доказами, деякі з них не є і майном, а слідчим та прокурором не визначено мети накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0002906 від 01.09.2018 року за ст. 187 ч. 1 КК України, про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1