Дата документу 16.10.2018
Провадження № 1-кп/334/14/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2018 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілої - ОСОБА_10

представників потерпілої - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15

обвинуваченого - ОСОБА_16

захисника - ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0003363 від 30 серпня 2014 року за обвинуваченням: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07 грудня 2009 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя за ч.2 ст.368 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Звільнився 24 серпня 2011 року на підставі постанови Менського районного суду Чернігівської області від 16 серпня 2011 року ст.81 КК України, ст.407 КПК України умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 5 місяців 8 діб

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_16 згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2012 року зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітньої доньки, ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 02 листопада 2012 року і до досягнення дітьми повноліття. Будучи неодноразово попереджений про наслідки ухилення від сплати аліментів, обвинувачений у період з 02 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) і не зробив жодної оплати аліментів на користь ОСОБА_10 .

Так, з 02 листопада 2012 року обвинувачений не вжив жодних заходів до виконання рішення суду, офіційно не працевлаштувався, на облік у Правобережний міжрайонний центр зайнятості м. Запоріжжя не став, у період з 02 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року не здійснив жодної оплати аліментів на користь ОСОБА_10 , в результаті чого загальна сума боргу, згідно розрахунку від 09 червня 2015 року виданого ВДВС Ленінського району за період з 02 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року складає 28667,15 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 свою провину у пред`явленому

обвинувачені не визнав та пояснив: що 17 січня 2012 року він з потерпілою по даній справі розлучились. Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_18 , доньку ОСОБА_19 , згідно рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2012 року він зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_18 , та доньки, ОСОБА_19 , 13 червня 2008 року у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно. У них була домовленість щодо сплати аліментів. Коли в нього була можливість він забирав дітей з дитячого садочку і вони в нього жили, потім він відвозив їх додому до матері. У кінці 2012 року він разом з потерпілою поїхали до державного виконавця де вона написала заяву, що вона не бажає, щоб з нього стягували аліменти у примусовому порядку. Він давав кошти потерпілій в руки по 300 400 гривень коли яка була можливість, розписки про те що це гроші в рахунок аліментів він не брав, але декілька вона написала. До державного виконавця він не ходив. Крім цього пояснив, що за рішенням суду ще платить аліменти на утримання своєї матері у твердій грошовій сумі 350 гривень. Зараз він працює офіційно і з нього стягують аліменти на утримання дітей.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, обвинуваченого, потерпілу, свідків, дослідивши надані письмові докази, які є належними та допустимими, вважає винуватість ОСОБА_16 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення - доведеною.

Винуватість ОСОБА_16 підтверджується наступними доказами, а саме:

потерпіла ОСОБА_10 , у судовому засіданні пояснила, що 17 січня 2012 року на підставі рішення суду шлюб між нею та обвинуваченим розірвано. Після чого вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з обвинуваченого на її користь на утримання двох їхніх неповнолітніх дітей. Позов було задоволено і було вирішено стягувати з обвинуваченого аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно на її користь на утримання сина ОСОБА_18 та доньки ОСОБА_19 . Ніякої допомоги обвинувачений не надавав. Один раз нею було отримано поштовим переказом 200 гривень це було десь у 2015 році. Потім вона якось на вулиці випадково зустріла обвинуваченого який дав їй 100 гривень і вона написала розсипку, що взяла кошти. У 2014 році написала заяву про порушення кримінальної справи до правоохоронних органів оскільки у обвинуваченого була заборгованість 20000 гривень. Також у 2014-2015 році обвинувачений купив дитині велосипед за 1100 гривень однак вона його продала знайомим оскільки він був дуже великим для дитини 8 років. У 2012 2013 роках діти один чи два рази перебували у матері обвинуваченого. Крім цього зазначила що обвинувачений приїздив до неї на автомобілі тобто у нього були грошові кошти на його заправку та обслуговування.

свідок ОСОБА_20 , у судовому засіданні пояснила, що з 17 жовтня 2013 року на виконанні у виконавчій службі перебуває виконавче провадження про примусове стягнення з обвинуваченого аліментів на утримання неповнолітніх дітей на підставі рішенні Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2012 року. З 02 листопада 2012 року по 01 червня 2016 року обвинуваченим не було сплаченого заборгованість по аліментам, повинен був платити аліменти у сумі 1008 гривень кожного місяця. До неї він прийшов у 2015 році та у 2016 році йому було запропоновано звернутись до центру зайнятості для працевлаштування для того щоб у нього була можливість сплачувати аліменти. Відомості про свої доходи він не надавав. Обвинувачений нею неодноразово повідомлявся про кримінальну відповідальність за несплату аліментів.

поясненнями свідка ОСОБА_21 , яка у судовому засіданні пояснила, що у неї є двоє онуків ОСОБА_22 -12 років та ОСОБА_23 10 років, вона є матір`ю ОСОБА_10 . ЇЇ донька разом зі своїм чоловіком ОСОБА_16 мешкала у його матері ОСОБА_24 разом з двома дітьми. Після того як ОСОБА_16 було взято під варту та засуджено її донька разом з дітьми переїхала до них. Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_16 приходив до них щоб зустрітися з дітьми, діти хворобливо переносили зустрічі батьків оскільки вони увесь час сперечались та сварились. Був період часу коли ОСОБА_16 забирав дітей з дитячого садочку, казав що не поверне їх. Після сварок доньки та ОСОБА_16 вони викликали поліцію, оскільки він погрожував їх доньці. Крім цього зустрічав її з роботи, щоб з`ясувати стосунки, намагався нанести тілесні ушкодження, внаслідок чого стороні люди викликали поліцію. Також їй відомо, що з ОСОБА_16 на користь її доньки на підставі рішення суду стягнуто аліменти на

утримання дітей. Мати ОСОБА_16 намагалась передати онукам овочі та фрукти. Діти навчаються у школі №73, онук ОСОБА_22 ходить на секцію футболу, онучка ОСОБА_23 на секцію спортивної гімнастики. Участь у вихованні ОСОБА_16 не приймав та не приймає на виступи дітей не ходив. Секції онуків оплачували вони разом з чоловіком, також вони купують форму для них. Одного разу на день народження онука ОСОБА_22 його батько ОСОБА_16 подарував йому велосипед, який зберігався у них вдома у розібраному стані оскільки він був дуже завеликий для дитини. Дітей на оздоровлення вона відправляла вона разом зі своїм чоловіком за власні кошти. Чому батько не приймає участі у вихованні дітей вона не знає. Діти бажають зустрічатись з батьком але він їх зустрічі ігнорує. Крім цього зазначила що її донька показувала їй пару поштових переказів по 200 гривень.

поясненнями свідка ОСОБА_24 , яка у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_16 її син. З 2005 року перебував у шлюбі з ОСОБА_10 , у шлюбі у них народилось двоє дітей. Мешкали вони з дітьми у неї. У 2011 році шлюб між ними було розірвано. У 2012 році на підставі рішення суду з її сина було стягнуто аліменти на утримання дітей. У період з 2012 року по 2013 рік вона особисто їздила до потерпілої ОСОБА_10 і віддавала гроші в рахунок сплати аліментів приблизно по 300 гривень. У 2012 році вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання з ОСОБА_16 у твердій грошовій сумі 350 гривень. На дітей з нього стягувалось приблизно півтори тисячі гривень. ЇЇ син працював на будівництві не офіційно та мав мінливі доходи.

Показання свідків об`єктивно узгоджуються з письмовими доказами, а саме:

протоколом про прийняття заяви від ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення;

рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2012 року згідно якого з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 02 листопада 2012 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2012 року згідно якого шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_16 розірвано;

свідоцтвом про народження ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно якого батьками останнього є ОСОБА_16 та ОСОБА_10 ;

свідоцтвом про народження ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно якого батьками останньої є ОСОБА_16 та ОСОБА_10 ;

виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_10 аліментів на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 02 листопада 2012 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

постановою про відкриття виконавчого провадження від 18 жовтня 2013 року;

розрахунком заборгованості по аліментам з 02 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року відповідно до якого сума заборгованості по аліментам у ОСОБА_16 складає 28767,15 гривень;

згідно відповіді Правобережного центра зайнятості м. Запоріжжя ОСОБА_16 на обліку як безробітний не перебуває;

згідно відповіді Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя інформація про доходи ОСОБА_16 за період з 01 жовтня 2013 року по 01 квітня 2015 року відсутня;

Досудовим слідством та безпосередньо у судовому засіданні спростовано доводи обвинуваченого та його захисника про те, що він сплачував аліменти на утримання дітей, частково оскільки мав мінливий дохід, показаннями потерпілої ОСОБА_10 , даними нею в судовому

засіданні, які узгоджуються з іншими письмовими доказами по кримінальному провадженню.

Крім цього обвинувачений та його захисник не заперечували проти того, що у обвинуваченого мається заборгованість по сплаті аліментів яку він повинен сплачувати на підставі рішення суду.

Показання обвинуваченого в частині що він не ухилявся від сплати аліментів, свої доходи він не скривав, спростовані в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_20 та потерпілої ОСОБА_10 , даними ними в судовому засіданні, які узгоджуються з іншими письмовими доказами по кримінальному провадженню.

Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що з обвинуваченого на користь його матері ОСОБА_24 на підставі рішення суду стягнуто аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі 350 гривень, дані кошти він сплачував регулярно та сплачує у повному обсязі, ці обставини були підтверджені обвинуваченим та стороною захисту. Тобто з урахуванням двох рішень щодо сплати аліментів на утримання своїх дітей та своєї матері одне рішення щодо стягнення аліментів у відношенні своєї матері виконував та виконує у повному обсязі сплачуючи аліменти регулярно та вчасно, а інше рішення щодо сплати аліментів на утримання своїх дітей не виконував посилаючись на мінливість доходів, та скрутне матеріальне становище.

Доводи обвинуваченого та сторони захисту: про необізнаність обвинуваченого про відкриття виконавчого провадження - спростовані показаннями обвинуваченого в судовому засідання щодо його присутності при оголошені судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь потерпілої на утримання неповнолітніх дітей, та його безпосереднє спілкування з державним виконавцем.

Невизнання вини обвинуваченим суд розцінює як форму захисту та ставиться до них критично, оскільки пояснення ОСОБА_16 , що в нього не було умислу на злісне ухилення від сплати аліментів на утримання своїх неповнолітніх дітей не підтверджується жодними доказами.

Суд визнає не належними наступні докази, як такі, які прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, оскільки обвинувальний акт не містить обвинувачення за періоди, що зазначені в наданих обвинуваченим та стороною захисту копіях чеків поштових переказах грошових коштів на ім`я ОСОБА_10 , а також інші письмові докази оскільки вони жодним чином не спростовують обвинувачення, а підтверджують тільки ті обставини, що з обвинуваченого ОСОБА_16 на утримання матері на підставі рішення суду стягнуто аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі 350 гривень. А також ті обставини, що його мати хворіла, а також факт того, що він на даний момент працює офіційно і з нього утримуються аліменти на утримання його дітей на підставі його заяви поданої до бухгалтерії підприємства.

Крім цього суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_21 та не визнає їх належними оскільки вона є матір`ю потерпілої ОСОБА_10 , а свідок ОСОБА_24 є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_16 , тобто є зацікавленими особами.

Аналізуючи об`єктивно з`ясовані обставини, підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується поза розумним сумнівом комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів. Способом вчинення обвинуваченим ОСОБА_16 кримінального правопорушення стали безпосередня невиплата коштів за рішенням суду, ненадання допомоги в будь-якому іншому вигляді, невжиття заходів до працевлаштування. При цьому злісний характер ухилення від сплати аліментів виразився в систематичності - так як в період з 02 листопада 2012 року по 31 травня 2015 року обвинувачений ОСОБА_16 не сплачував аліменти на утримання дітей, а також в тривалості несплати аліментів за вказаний період.
Дії обвинуваченого ОСОБА_16 суд кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України - як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 25 жовтня 2003 року,

призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_16 згідно ст. 66 КК України, судом встановлено не було.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_16 згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_16 суд враховує його особу, те що він раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, крім того, він скоїв злочин, який не відноситься до категорії тяжких, тому, суд приходить до висновку, про призначення покарання не в максимальних межах санкції ч.1 ст.164 КК України, що буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України, тобто, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули: три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості та п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Оскільки за ч.1 ст.164 КК України передбачене максимальне покарання у вигляді обмеження волі на строк до двох років, при тому, що злочин є триваючим та вчинений обвинуваченим ОСОБА_16 у період з 02 листопада 2012 року по 31 травня 2015 році, тому, на момент винесення вироку, ОСОБА_16 підлягає звільненню від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов не заявлено.

Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись 49, 74 КК України, ст.368-370, 373-374, 376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_16 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

ОСОБА_16 призначити покарання за ч.1 ст.164 КК України у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Застосувати до засудженого ОСОБА_16 вимоги ч.5 ст.74 КК України, звільнивши його від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1