Справа № 308/6954/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді угоду про визнання винуватості від 25.07.2018 року, укладену між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000039 від 05.06.2018 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Кінашів, Галицького району Івано-Франківської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, з середньою освітою, 19.05.2016 року призваний до лав Збройних Сил України Галицьким РВК Івано-Франківської області, який з 15.09.2016 року проходить військову службу за контрактом на посаді такелажника евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з військової прокуратури Ужгородського гарнізону надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000039 від 05.06.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

З обвинувального акту встановлено, що 19 травня 2016 року ОСОБА_4 призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) № 203 від 15 вересня 2016 року солдат ОСОБА_4 призначений на посаду такелажника евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року, в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діють умови особливого періоду.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Таким чином, з 19 травня 2016 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Під час проходження військової служби у відповідності до ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків.

Натомість, ОСОБА_4 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти встановленого порядку несення військової служби.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вищевказаних нормативно-правових актів, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження служби о 08.00 год. 05 лютого 2017 року умисно не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та ухилявся від її проходження без поважних причин до 13 червня 2018 року, проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, а саме, нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У підготовчому судовому засіданні прокурором подано угоду про визнання винуватості, укладену та підписану 25.07.2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , відтак, розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за участі сторін угоди у порядку ст. 474 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому міру покарання, визначену в угоді.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, розкаявся у вчиненому та просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену з прокурором.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Із змісту угоди про визнання винуватості від 25.07.2018 року вбачається, що прокурор та обвинувачений виклали формулювання обвинувачення за ч. 4 ст. 407 КК України, яке ніким не оспорюється, та дійшли згоди щодо всіх істотних обставин даного кримінального провадження. Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі згідно з повідомленою йому підозрою від 13.06.2018 року. ОСОБА_4 не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, органи МВС компрометуючими матеріалами на ОСОБА_4 не володіють. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, безпосередня участь в АТО, а обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено. Враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання (двох і більше) та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, зокрема щирого каяття, вчинення ним злочину вперше, раніше не судимий, брав безпосередню участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, позитивної характеристики за місцем служби, з урахуванням положень ст. ст. 50, 53, 65 КК України сторона обвинувачення, узгодивши з обвинуваченим покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, вважає можливим застосувати положення ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (6800 грн.). З призначенням зазначеного покарання ОСОБА_4 згоден.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, зміст яких обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснено.

В судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

За правилами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК України мають право, використовуючи положення ст. 69 КК України, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України. Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст угоди стосовно свідомої добровільної узгодженості сторонами її істотних умов, враховуючи те, що вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, сторони розуміють зміст угоди, наслідки її укладення і невиконання, які передбачені ст. ст. 473, 476 КПК України, угода не суперечить вимогам КК України та КПК України, дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковано правильно, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості з призначенням узгодженої сторонами міри покарання та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття, безпосередня участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у даному провадженні не обирався.

Керуючись ст. ст. 314, 368-370, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 473, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 липня 2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000039 від 05.06.2018 року.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 400 (чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1