Справа № 541/724/18
Провадження № 1-кп/541/127/2018
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей Миргородської РДА ОСОБА_8 ,

представника органу пробації ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вовнянка Миргородського району Полтавської області, громадянина України, студента 1-го курсу ПТУ №44 м. Миргорода, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , протягом часу з 23 год. 04.03.2018 до 03 год. 05.03.2018, вчинив крадіжку семи десятисекційних батарей із приміщення школи, що розташована за адресою АДРЕСА_1 при наступних обставинах.

04 березня 2018 року, о 23 годині, ОСОБА_5 , маючи бажання та намір, направлені на таємне викрадення чужого майна, а саме металевих батарей, прийшов до Вовнянської ЗОШ відділу освіти Миргородської РДА. З метою проникнення до приміщення вийняв надбите скло з шибки вікна та діючи таємно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, проник усередину школи. У коридорі приміщення ОСОБА_5 виявив батареї, що були від`єднанні від системи опалення. Реалізовуючи свою злочинну мету, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 по черзі через вікно виніс сім десятисекційних батарей. Після чого, за допомогою дерев`яних саней, які він заздалегідь підготував для використання у вчиненні крадіжки, почергово, по одній батареї, відвіз викрадене майно до сараю домогосподарства за місцем свого проживання будинок АДРЕСА_1 .

05.03.2018 ОСОБА_5 за допомогою металевої кувалди розбив викрадені сім десятисекційних батарей на частини, помістив їх до поліетиленових мішків та з допомогою свого товариша відвіз до пункту прийому металобрухту ПП «Крокус». Усього ОСОБА_5 здав 500 кг. брухту металу з розбитих ним викрадених батарей, отримавши кошти у сумі 3 тис. грн., якими розпорядився на власний розсуд, чим довів свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням до приміщення до кінця, завдавши Відділу освіти Миргородської РДА матеріальної шкоди на суму 2400 грн. 00 коп. (висновок експерта №51/18 від 14.03.2018).

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.

7 травня 2018 року між обвинуваченим ОСОБА_5 , з участю його законного представника та захисника, та прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 відповідно до статей 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості. Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_5 повністю і беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з випробуванням. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до статті 468 КПК України, в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі статтею 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Потерпілий Відділ освіти Миргородської РДА через свого представника ОСОБА_4 надав прокурору свою письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , що підтверджується його письмовою заявою. Згоду потерпілого його представник підтвердив у підготовчому судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який згідно із статтею 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, отже відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Згідно з ч.2 ст.75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.3 ст.75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Враховуючи дані про особу обвинуваченого суд вважає за необхідне встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Долю речових доказів слід вирішити наступним чином:

- металобрухт, вагою 48,3кг., переданий представнику потерпілої сторони ОСОБА_4 під зберігальну розписку - залишити у власності Відділу освіти Миргородської РДА;

- слід факти матеріалу та слід взуття - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- кросівки, належні ОСОБА_5 , повернуті йому під зберігальну розписку залишити у власності останнього;

- рукавички, чоботи, санки та кувалду, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Миргородського ВП. повернути власнику ОСОБА_10 .

З урахуванням наведеного та керуючись 314, 373, 374, 469, 470, 472, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 7 травня 2018 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75, ст.104 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або навчання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- металобрухт, вагою 48,3кг., переданий представнику потерпілої сторони ОСОБА_4 під зберігальну розписку - залишити у власності Відділу освіти Миргородської РДА;

- слід факти матеріалу та слід взуття - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- кросівки, належні ОСОБА_5 , повернуті йому під зберігальну розписку залишити у власності останнього;

- рукавички, чоботи, санки та кувалду, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Миргородського ВП. повернути власнику ОСОБА_10 .

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у строк 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1