ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1873/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бірки, Олександрівського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , (казарма), у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 27.04.2017 року будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом до лав Збройних Сил Україні та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24 03.1999 року, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, у період часу з 20.04.2018 року по 16.10.2018 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, будучи придатним до проходження військової служби, самовільно, без дозволу відповідних начальників та командирів, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з 385 військового госпіталю м. Дніпро, вчинене в умовах особливого періоду та незаконно припинив виконувати свої службові обов`язки, проводивши час на власний розсуд, доки 16.10.2018 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Дарницького гарнізону, а в подальшому до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, та зазначив, що вчинив злочи при обставинах викладених у обвинувальному акті.

Також обвинувачений підтвердив, що всі обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсним обставинам, при досудовому розслідуванні кримінального провадження до нього недозволених методів дізнання та проведення розслідування не застосовувалося, у вчиненому щиро кається. Обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та не оспорює фактичні обставини, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім того, у суду не має сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує, щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України не встановлені. Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене по карання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцеи служби характеризується негативно, незадовільно виконує покладені на нього обовязки і поставлені йому завдання, не вдосконалює свої знання за фахом, своєю поведінкою не подає приклад зразкового виконання військового обовязку, допускає порушення розпорядку дня, також суд бере до уваги те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав у повному опсязі та щиро розкаявся, та приходить до висновку, що покарання йому слід призначити у виді позбавлення волі, однак мінімальне із передбаченого санкцією ч.4 ст.407 КК України.

Також враховуючи те, що ОСОБА_4 раніше не судимий до кримінальної відповідальності притягується вперше, зявився зі зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину, суд приходить до висновку, що його на підставі ст.75 КК України слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.

Вирішуючи питання про призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховуючи йогог особу та характеристики не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України.

Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні. Підсумовуючи вищенаведене, керуючись ст. ст.65,66,67 КК України, ст.ст., 342-380 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного прокакарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 2 роки.

Згідно із ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обовязки: періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання та роботи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ: