Номер провадження 1-кс/643/4819/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2018 року м. Харків

Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові в залі суду клопотання слідчого Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_4 , про арешт майна за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005750 від 17.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту -

В С Т А Н О В И В:
До суду 18.10.2018 року надійшло вищезазначене клопотання.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Московським відділом поліції ГУ Національної поліції в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженню №0005750 від 17.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню встановлено, що 16.10.2018 за адресою: м. Харків, пр. Тракторобудівників, 90, була встановлений ОСОБА_5 , 1989 р.н., у якого слідчим Московського ВП ГУНП в Харківській області в період часу з 15:25 год. до 15:50 год. виявлено та вилучено паперовий згорток обмотаний прозорою липкою стрічкою з невідомою порошкоподібною речовиною.

Згідно ст. 167КПК України, тимчасовим вилученим майном є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене в ч. 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна, або його повернення.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використовувалися як засоби, чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слідчий зазначає, що вищевказані предмети можуть бути використані у кримінальному проваджені в якості речових доказів, накладення арешту необхідно з метою позбавлення можливості їх знищення або переховування, для проведення судових експертиз.

Слідчий також надав клопотання, погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4, про поновлення строку на подачу клопотання про арешт майна, посилаючись на те, що подати клопотання про арешт майна у встановлені законом строки по об`єктивним причинам не надалось можливим через проведення невідкладних слідчих дій.

Прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили задовольнити, про що зазначили у письмовій заяві.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що пропущений слідчим строк та подачу клопотання підлягає поновленню, а клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

Майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучено 16.10.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);
3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказане майно в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та накладення арешту необхідно з метою збереження його як речового доказу, позбавлення можливості його знищення або переховування, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 98, 107, 117, 170-175, 236 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Поновити пропущений строк подання клопотання.

Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке було вилучене 16.10.2018 року у ОСОБА_5 , 1989 р.н. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на паперовий згорток обмотаний прозорою липкою стрічкою з невідомою порошкоподібною речовиною.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1