УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна гр. ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000171 від 08.06.2016,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна ОСОБА_3 звернувся адвокат ОСОБА_4 .
На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2016 (справа № 761/22024/16-к) накладений арешт на частку нежитлових приміщень в літ «Д» № 23, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , 50, 51, VI, XVII у будинку АДРЕСА_4 , яка є власністю ОСОБА_3 .

У той же час, 08.06.2016 кримінальне провадження № 0000171 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, але арешт на майно не скасовано.

Крім того, гр. ОСОБА_3 не має можливості отримати дане рішення, оскільки в неї статус свідка по даному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання, тому що дійсно кримінальне провадження № 0000171 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.
Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Так, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

У контексті клопотання, що розглядається, слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей, предметів, документів, а також їх подальше утримання органом досудового розслідування.

У силу ст. 9 КПК при виконанні вказаного вище обов`язку слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 8 КПК наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом безпосереднього застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, та зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Ухвалою слідчого судді від 17.06.2016 (справа № 761/22024/16-к) задоволене клопотання слідчого та накладений арешт на частку нежитлових приміщень в літ «Д» № 23, 24, 25, 26, 50, 51, VI, XVII у будинку АДРЕСА_4 , яка є власністю ОСОБА_3 .

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді підставою для накладення вказаного арешту було те, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України щодо речового доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається у випадках, зокрема, якщо слідчий або прокурор не доведуть, що може бути виконане завдання, для виконання якого вказані особи звертаються з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ст. 98 КПК до речових доказів кримінальний процесуальний закон відносить, серед іншого, об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення або набуті протиправним шляхом.

Таким чином, завданням арешту майна у цьому випадку є забезпечення збереження речей або документів у їх фізичній наявності у тому вигляді, який би дозволив стороні обвинувачення шляхом його утримання, отримати інформацію про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.

З наведеного витікає, що об`єкт, підданий арешту, має бути безпосереднім носієм відомостей про злочин.

Згідно з ч. 1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба чи такий захід застосований необґрунтовано.

Враховуючи, що постановою старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП в м.Києві ОСОБА_6 від 02.06.2018 року кримінальне провадження №0000171 від 08.06.2016 за ч.1 ст.358, ч.4 ст. 190 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень.

Отже, вищенаведене доводить, що на теперішній час потреба у застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відсутня, оскільки подальше перебування майна під арештом не відповідає наведеній у ст. 170 КПК меті та завданню його застосування, чим продовжується порушення права власності гр. ОСОБА_3 та вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б усунуло спричинені негативні наслідки та відновило у повному обсязі права вказаної особи.

Зазначене приводить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про скасування арешту.

Приймаючи до уваги вищенаведене, керуючись ст. 7, 9, 132, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 0000171 від 08.06.2016 арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2016 на частку нежитлових приміщень в літ «Д» № 23, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , 51, VI, XVII у будинку АДРЕСА_4 , яка є власністю ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1