Житомирський апеляційний суд
Справа № 279/3784/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2018 року

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_3

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

секретаря ОСОБА_6

за участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000818 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Розтяжин Коростенського району Житомирської області, українки, громадянки України, пенсіонера, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , яку

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 : - 585 (п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 99 копійок матеріальної шкоди; - 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди; - 1378 (одну тисячу сімдесят вісім) грн. коштів, сплачених позивачкою судового збору.

В задоволенні решти позову ОСОБА_11 - відмовлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 - не обирався.

встановила:
Згідно вироку суду, 23 травня 2016 року біля 13-ї години потерпіла ОСОБА_11 прийшла на ділянку поля поблизу с. Бехи Коростенського району Житомирської області, яка використовується як пасовище, щоб подоїти свою корову. На той час на полі знаходилася інші жителі села Бехи, серед яких була й ОСОБА_10 . ОСОБА_11 пройшла повз присутніх та попрямувала в бік своєї корови. В свою чергу, ОСОБА_12 підвелася та прослідувала за останньою. Підійшовши до потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_9 на ґрунті існуючих неприязних відносин із останньою, вилила на голову потерпілої молоко із свого металевого відра, яке тримала у правій руці, після чого одразу нанесла два удари ребром металевого відра в область лівої частини голови ОСОБА_11 , яка на той момент знаходилась в положенні стоячи. Захищаючись, ОСОБА_11 закривала голову руками, в ході чого ОСОБА_9 нанесла останній декілька ударів вищевказаним відром по лівій руці, в результаті чого заподіяла тілесні ушкодження у вигляді синця по передній поверхні нижньої частини лівого передпліччя, двох синців по зовнішній поверхні нижньої частини лівого плеча з переходом на ліктьовий суглоб, рани в лівій тім`яно-скроневій ділянці, які згідно висновків судово-медичних експертиз № 165 від 15.06.2016 року та № 224 від 25.07.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я потерпілої.

Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_10 вчинила злочин, передбачений за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить його скасувати.

Вказує, що як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду ОСОБА_9 свою вину не визнала і пояснила суду, що потерпіла на лікуванні не перебувала, вона її не била і взагалі конфлікту 23.05.2016 року між ними не було.

Звертає увагу апеляційного суду, що докази повинні бути належними та допустимими, а посилання суду, як на доказ вини ОСОБА_9 на висновки СМЕ № 165 від 15.06.2016 року і №224 від 25.07.2016 року, є неприпустимими, оскільки ні слідчим, ні прокурором у кримінальному провадженні не попереджено експерта про кримінальну відповідальність, не зафіксовано це у жодному процесуальному документі.

Власноручний підпис експерта про те, що йому відомі статті КК України про відповідальність не є попередженням офіційних осіб.

Зазначає, що довідка з травмпункту Коростенської ЦМЛ №2219 від 23.05.2016 року і виписний епікриз №311 з хірургічного відділення Коростенської районної лікарні на ім`я потерпілої ОСОБА_11 є документом, що містить інформацію про факт звернення її за медичною допомогою, її діагноз, така інформація належить до лікарської таємниці, а відтак є охоронюваною законом таємницею, доступ до якої має здійснюватися з дотриманням порядку, встановленого КПК України.

Оскільки під час досудового провадження вимоги КПК в цій частині дотримані не були, медична документація ОСОБА_11 була отримана слідчим з лікувального закладу в невідомий спосіб, то сторона захисту вважає, що зібрані під час досудового розслідування докази - висновки СМЕ № №165 від 15.06.2016 року і №224 від 25.07.2016 року є недопустимими доказами, оскільки вони здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, зазначена медична документація слідчим на досудовому слідстві в порушення вимог ст.ст.98,99 КПК України не визнана речовим доказом як документ.

Вказує, що досудовим слідством, обвинувачуваній не були надані для ознайомлення медичні документи, на підставі яких проводилися судово- медичні експертизи, а були надані лише матеріали кримінального провадження, а також вона не отримала копію обвинувального акту

Зазначене свідчить про порушення права на захист його підзахисної стороною обвинувачення.

Крім того, суд ухвалюючи вирок не прийняв до уваги про те, що ОСОБА_9 підпадає під дію п. «е» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», так як є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3 категорії.

Звертає увагу апеляційного суду, що безпідставно з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 були стягнуті судові витрати за сплату судового збору за подання позовної заяви.

Вважає, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності та взаємозв`язку доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинувачену, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів детально наведених у вироку.

Так, відповідно до показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , під час обіду на полі, де випасалась худоба, ОСОБА_10 спровокувала конфлікт з потерпілою ОСОБА_11 , в ході якого завдала відром по голові потерпілої декілька ударів, від чого у останньої пішла кров.

Зазначені показання свідків повністю узгоджуються з показаннями потерпілої ОСОБА_11 , довідкою травмпункту Коростенської ЦМЛ № 2219 від 23.05.2016 року виданої потерпілій, з якої вбачається, що при обстеженні ОСОБА_11 23.05.2016 року, у неї виявлено: забій рани лівої тім`яної ділянки. (а.кр.пр.107).

Відповідно до висновків експерта № 165 від 15.06.2016 року та № 224 від 25.07.2016 року, вбачається, що у ОСОБА_11 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: синця по передній поверхні нижньої частини лівого передпліччя, двох синців по зовнішній поверхні нижньої частини лівого плеча з переходом на ліктьовий суглоб, рани в лівій тім`яно-скроневій ділянці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Для утворення даних ушкоджень необхідно не менше 3-4 ударів у відповідні ділянки тіла. Всі виявлені ушкодження могли утворитися внаслідок ударів відром, при обставинах, на які вказує потерпіла під час слідчого експерименту (а.кр.пр.109, 118).

Підстав для визнання доказів недопустимими колегія суддів не вбачає, оскілки при проведенні СМЕ, як вбачається зі змісту цих висновків судово-медичний експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за відмову та ухилення від дачі заключення або за дачу свідомо неправдивого заключення, що повністю узгоджується з чинною Інструкцією «Про проведення судово медичної експертиз №6 від 17.01.1995 року п. 3.2.7 та не суперечить вимогам ч.3 с. 101, ч.2 ст. 102 КПК України.

Підстав вважати зазначені висновки СМЕ неповними та сумнівними колегія суддів не вбачає, судово-медична експертиза №165 проводилась за участю потерпілої ОСОБА_11 , яка обстежувалась експертом через нетривалий час після отримання ушкоджень, медична документація підтверджуюча її лікування не досліджувалась, оскільки не була надана та до уваги не бралась.

Посилання апелянта на те, що докази, а зокрема довідка травмпункту яка міститься в матеріалах справи здобута слідчим незаконним шляхом, є надуманими, оскільки вона була надана особисто потерпілою ОСОБА_11 , що свідчить про те, що істотного порушення прав та свобод людини при отриманні вказаного документу органом досудового розслідування не допущено.

Доводи захисту, щодо порушення стороною обвинувачення права на захист обвинуваченої ОСОБА_10 , що полягало у ненаданні для ознайомлення медичних документів та неотриманні нею обвинувального акту є безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження, 27.07.2016 року матеріали кримінального провадження були відкриті сторонам та вручено обвинувальний акт (а.с.8), а відповідно до журналу та звукозапису судового засідання від 17.01.2017 року обвинувачуваній було надано обвинувальний акт повторно (а.с. 69).

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апелянта про безпідставність стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 118 КПК України судовий збір не відноситься до процесуальних витрат.
Крім того, відповідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі - у справах про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я та у справах про матеріальні збитки, завдані внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Тому оплата судового збору потерпілою ОСОБА_11 при подачі позовної заяви була прийнята судом безпідставно та підлягала поверненню.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що необхідно виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку Коростенського міськрайонного суду посилання про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_11 сплаченого судового збору.

Оскільки потерпіла ОСОБА_11 відповідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.08.2018 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , питання про повернення помилково сплаченого судового збору може бути вирішено за заявою спадкоємців в порядку ст. 539 КПК України.

В апеляційному суді обвинувачена ОСОБА_10 заявила клопотання про застосування до неї амністії та звільнення її від призначеного покарання на підставі п. «е» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», з необхідністю задоволення цього клопотання погодився і прокурор.

Відповідно до п. «е» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та аналогічних законів інших держав республік колишнього СРСР.

Обвинувачена ОСОБА_10 надала апеляційному суду докази підтверджуючі те, що вона є потерпілою від аварії на ЧАЕС 3 категорії.

За наведених обставин, обвинувачена підлягає звільненню від призначеного покарання у відповідності з п. «е» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Що стосується доводів захисника, висловлених при виступі в апеляційному суді про необхідність закриття кримінального провадження приватного обвинувачення, оскільки потерпіла ОСОБА_11 померла, то на думку колегії суддів вони не узгоджуються з вимогами п.7 ч.1 ст. 284, ч.1 ст. 477 КПК України.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 розпочато за заявою потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції від обвинувачення не відмовлялась, а тому підстав для закриття провадження не має.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинувачуваної ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 березня 2018 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Відповідно до п. «е» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_10 від покарання призначеного їй вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2018 року.

Виключити з вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2018 року вказівку про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. сплаченого судового збору.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: