Номер провадження: 11-кп/785/320/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисників: адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000427 від 01 червня 2016 року за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Одеської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Одесі, громадянина України, українця, маючого вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за пред`явленим йому обвинуваченням у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України визнано винним та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі, абз.1 ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року), зараховано строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, з 08 серпня 2016 року по 11 серпня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експертів Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз в розмірі 3 080 гривні 60 копійок.

встановив
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2017 року, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення за те, що перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, являючись службовою особою, співробітником правоохоронного органу, усвідомлюючи протиправність своїх злочинних дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою одержання неправомірної вигоди з використанням наданого йому службового становища, 26 травня 2016 року, приблизно о 12 годині, точний час органом досудового розслідування не встановлено, перебуваючи у приміщенні пекарні ФОП ОСОБА_10 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 1 000 гривень за невжиття заходів адміністративного характеру відносно неї та її працівника.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на отримання неправомірної вигоди, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби 30 червня 2016 року, приблизно о 16:30 годині, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи у салоні автомобілю «Шевроле Лачетті» д/н НОМЕР_1 , поблизу будинку № 80 по вул.Академіка Корольова в м.Одесі отримав від ОСОБА_10 , раніше оговорену неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1 000 гривень за невжиття заходів адміністративного характеру відносно неї та її працівника.
Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на отримання неправомірної вигоди, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, знаходячись в салоні автомобілю «Шевроле Лачетті» д/н НОМЕР_1 , поблизу будинку № 80 по вул.Академіка Корольова в м.Одесі, вимагав та отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у сумі 1 500 гривень за не складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 203, 204, 206 КУпАП відносно неї та працівника її пекарні громадянина Грузії ОСОБА_11 .
Після оголошення зазначеного вище вироку, 29.11.2017 року Київським районним судом м. Одеса було постановлено ухвалу у справі про виправлення описки в абзаці першому резолютивної частини вироку, та ухвалено викласти абзац у наступній редакції: «Визнати ОСОБА_7 винним за ч.3 ст.368 КК України і на підставі цього закону призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, пов`язані з адміністративно-розпорядчими чи організаційно-господарськими функціями строком на 3 роки, з конфіскацією майна».

Мотивуючи прийняття зазначеного рішення, районний суд зазначив, що в мотивувальній частині вироку, районним судом було визначено додаткове покарання і конфіскацію майна, однак таке покарання помилково не було зазначено у резолютивній частині вироку.

В апеляційних скаргах:
захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 як в апеляційні скарзі, так і в доповненнях до неї, вказуючи на незгоду з вироком районного суду з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушує питання про його скасування та постановлення виправдувального вироку, в зв`язку з недоведеністю участі її підзахисного у вчиненні злочину.

В мотивування доводів своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_8 вказує на таке:

-докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, були досліджені під час судового розгляду і на які посилається у своєму вироку суд першої інстанції, у їх сукупності свідчать, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України є недоведеним, оскільки сторона обвинувачення не надала суду достатніх необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, свідчили б про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення;

-в ході судового розгляду не було здобуто об`єктивних доказів, які свідчили б про вимагання грошових коштів зі сторони ОСОБА_7 , зокрема про створення саме ним умов, які б мали ознаки вимагання грошових коштів у потерпілої за не притягнення її до відповідальності, а тому кваліфікуюча ознака «поєднане з вимаганням неправомірної вигоди» не знайшло свого підтвердження;

-посадовою інструкцією головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 15.04.2016 року визначено межі прав та обов`язків головного спеціаліста (т.2, а.с.132-134), також доводиться той факт, що ОСОБА_7 не міг самостійно вирішувати питань щодо притягнення до адміністративної відповідальності та жодних фактів або доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 вчиняв дії щодо не притягнення потерпілої та її працівників до адміністративної відповідальності судом першої інстанції та органом досудового слідства не встановлено;

-відповідно до листа ДМС України Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області від 08.08.2016 року № 9/9760 ОСОБА_7 перебував у відпустці з 28.07.2016 року по 14.08.2016 року, а з 15.08.2016 року ОСОБА_7 звільнений за згодою сторін (т.2, а.с.131), що також вказує на те, що ОСОБА_7 у зазначений період не міг складати протоколи про адміністративні правопорушення;

-наявні матеріали провадження свідчать про вчинення ОСОБА_10 , як особою, яка надала неправомірну вигоду дій, пов`язаних з провокацією злочину, а також на зазначене вказує наявні матеріали справи, а саме виявлення грошових коштів у паперовому пакеті та висновку експерта від 27.09.2016 року № 1056 щодо наявні соті на правій руці ОСОБА_7 люмінофору, що на думку сторони захисту вказує на можливість її з`явлення лише у разі рукостискання.

-не мають жодного доказового значення винуватості чи невинуватості дані, що містяться в показах свідків, оскільки вони не містять фактичних даних про подію злочину та інші обставини, які підлягають доказуванню;

-судом першої інстанції при визначенні покарання не було взято до уваги а ні той факт, що ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має двох неповнолітніх дітей, матір похилого віку та сприяв слідству - та було застосовано міру покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_7 взято під варту у залі суду, до набрання вироком законної сили.

Просить вирок скасувати, а обвинувальний акт разом з матеріалами кримінального провадження - направити на новий судовий розгляд до Київського районного суду м. Одеси.

-прокурор прокуратури Одеської області ОСОБА_6 в апеляційній скарзі зазначив, що не погоджується з вироком суду, посилаючись при цьому на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В мотивування доводів своєї апеляційної скарги прокурор вказує на таке:

- районний суд, у порушення принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також порушуючи ч.2 ст.53 та ст.65 КК України, неправильно призначив покарання ОСОБА_7 за вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України;

- районний суд не призначив обов`язкових, відповідно до санкції цієї статті, два види покарань, а саме: позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю із визначенням строку на конфіскацію майна, таким чином допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що в даному випадку полягає у незастосуванні судом закону, що підлягає застосуванню,;

- районним судом при винесенні вироку допущено порушення, яке полягає у невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого;

Просить вирок Київського районного суду м.Одеси від 24.11.2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 368 КК України, скасувати в частині призначеного покарання останньому та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.3 ст.368 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, пов`язані із адміністративно-розпорядчими чи організаційно-господарськими функціями строком на 3 роки з конфіскацією майна.

-захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вказує, що вважає оскаржуваний вирок незаконним, висновки суду такими, що не відповідають викладеним у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, та вирок підлягає скасуванню.

В мотивування доводів своєї апеляційної скарги адвокат ОСОБА_9 вказує на таке:

- під час досудового розслідування та судового розгляду справи, особу ОСОБА_12 , нібито працівника пекарні, а також, нібито громадянина Грузії, що перебуває на території України із порушенням вимог чинного законодавства так і не встановлено, що виключає можливість застосування до цієї особи заходів адміністративного впливу - складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Таким чином, висновок районного суду про те, що вина ОСОБА_7 у скоєнні правопорушення за с.3 ст.368 КК України встановлена наявними у справі доказами, є хибною та не відповідає дійсності;

- ОСОБА_7 , діючи в межах посадової інструкції, жодним чином не міг вжити будь-яких заходів адміністративного впливу стосовно ОСОБА_10 . Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду, жодних документів у підтвердження здійснення ОСОБА_10 господарської діяльності ОСОБА_7 не надавалось;

- достовірно не знаючи чи працює у ОСОБА_10 нелегал, притягти її до відповідальності ОСОБА_7 , як посадова особа, не міг без документів, так як відповідно до ст.203 КУпАП, якщо особа є іноземцем, то виключається застосування ст.ст.204, 206 КУпАП;

- притягнення до адміністративної відповідальності осіб, які перебувають на території України з порушенням правил, встановлених законодавством, здійснюється за ст.203 КУпАП начальником міграційної служби, виконуючим обов`язки начальника або першим заступником начальника;

- судом не взято до уваги та не досліджено належним чином пояснення ОСОБА_7 та не враховано ті обставини, що ОСОБА_7 не мав жодної правової підстави для вжиття заходів адміністративного впливу стосовно ОСОБА_10 та невідомої (не встановленої) особи на ім`я, нібито, Гія та відповідної можливості впливати на прийняття рішення з використанням службового становища;

- судом в процесі розгляду справи, всупереч відповідної заяви сторони захисту, не було оглянуто та досліджено речового доказу, а саме - вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів. Вилучені грошові кошти взагалі не оглядалися та не досліджувалися у судовому засіданні.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч.3 ст.368 КК України.

-обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційні скарзі вказав, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим з наступних підстав:

-викладені у вироку дані про невизнання обвинуваченим своєї винуватості не відповідають фактичним обставинам справи, з`ясованим під час судового розгляду, які підтверджуються допитом обвинуваченого та останнім словом обвинуваченого, так як під час допиту та наданні пояснень ОСОБА_7 визнав факт отримання ним грошових коштів у розмірі 1500 гривень, але не був згоден із кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України, так як не мав передбачених діючим законодавством прав притягати до адміністративної відповідальності ані потерпілу, ані її працівників;

-висновок експерта, який проводив експертизу грошових коштів, у частині наявності люмінісцентних елементів на правій руці обвинуваченого ОСОБА_7 протирічить іншим доказам по справі, показанням потерпілої, протоколу затримання та дослідженими записами затримання обвинуваченого.

Просить вирок скасувати повністю та ухвалити новий вирок.

В доповненнях до своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що пред`явлене йому органом досудового слідства обвинувачення за ч. 3 ст. 368 КК України не знайшло свого підтвердження в суді першої інстанції та є недоведеним, оскільки:

-відповідно до своїх повноважень, він не міг притягнути ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності;

-факт фіксації органом досудового розслідування даних про одержання ним грошових коштів, вилучення цих коштів, їх попередня помітка - не є беззаперечним доказом наявності в його діях складу злочину передбаченого ч.3 ст. 368 КК України;

-під час судового слідства місцевим судом не було допитано експерта, який проводив експертизу грошових коштів, оскільки висновок цього фахівця суперечить поясненням потерпілої та обставинам справи взагалі;

-на думку обвинуваченого дії потерпілої ОСОБА_10 є провокацією злочину.

Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника ОСОБА_13 міститься клопотання про дослідження доказів, які на його думку були дослідження місцевим судом неповно.

Просить розглянути та задовольнити клопотання про дослідження доказів, дослідити докази, які стали відомі після ухвалення обвинувального вироку відносно нього та дослідити докази та обставини, які місцевим судом були досліджені неповно.

Уточнивши доводи своєї апеляційної скарги, обвинувачений просить вирок місцевого суду відносно нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винуватим у скоєння кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України та призначити покарання у межах санкції вказаної статті.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників, а в подальшому відмовився від поданої ним апеляційної скарги, зважаючи на законність та обґрунтованість вироку районного суду та ухвали про виправлення описки у зазначеному вироку; думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, які просили вирок відносно нього скасувати та призначити новий розгляд; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників задовольнити частково виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ч.2 вищевказаної статті, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 від поданої ним апеляційної скарги відмовився, визнавши вирок та ухвалу про виправлення описки суду першої інстанції законними та обґрунтованими, в зв`язку з чим апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність прийняття відмови прокурора від поданої ним апеляційної скарги.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту, апеляційним судом встановлено таке.

У мотивувальній частині обвинувального вироку, згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, всупереч вимогам вищезазначеної статті 374 КПК України, при формулюванні обвинувачення місцевий суд допустив невиправдане спрощення, а саме не зазначив чітко дату та час вчинення одного з епізодів кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вказавши лише, що « ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на отримання неправомірної вигоди, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, знаходячись в салоні автомобілю «Шевроле Лачетті» д/н НОМЕР_1 , поблизу будинку № 80 по вул. Академіка Корольова в м. Одесі, вимагав та отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у сумі 1 500 гривень за не складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.ст. 203, 204, 206 КУпАП відносно неї та працівника її пекарні громадянина Грузії ОСОБА_11 ».
Таким чином, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначено дата та час вчинення кримінального правопорушення.
Наведені вище обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду.
Відповідно до позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22.03.2018 року (справа №51-380км17), якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.

За наведених вище обставин, ухвалений відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вирок, у формулюванні обвинувачення якого не зазначено час вчинення злочину, неможливо вважати законним та обґрунтованим та таким, який відповідає вимогам процесуального закону, а тому зазначений вирок підлягає безумовному скасуванню.

Окрім того, під час перегляду вироку місцевого суду, апеляційним судом були встановлені порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 412 КПК України зазначає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 379 КПК України суд має право виправити допущені у судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки, незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи, які мають технічний характер.

Внесення виправлень до резолютивної частини судового рішення, яке передбачає зміну норми закону про кримінальну відповідальність, за якою засуджується особа, не може бути здійснено у порядку ст. 379 КПК України. Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованою суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.08.2015 року (справа № 5/1787км.15).

З ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року вбачається, що судом виправлено допущену описку у вироку цього ж суду від 24.11.2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України та визначено, наряду з основним, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, пов`язані з адміністративно-розпорядчими та організаційно-господарськими функціями строком на 3 роки, з конфіскацією майна.

Постановляючи ухвалу про виправлення описки, місцевий суд припустився помилки та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки внесення за таких обставин виправлень у резолютивну частину вироку не може вважатися виправленням описки в розумінні ст. 379 КК України, оскільки є фактичною зміною цього вироку та, у відповідності до положень ч.2 ст.404 КПК України та вимог ст.409 та 412 КПК України, вказує на необхідність скасування цієї ухвали.

При цьому зважаючи на відмову прокурора від поданої ним апеляційної скарги, апеляційний суд позбавлений можливості привести зазначений вирок у відповідність до вимог кримінального закону, оскільки у разі прийняття такого рішення, буде погіршено становище обвинуваченого, що згідно положень ч.2 ст.404 КПК України є неприпустимим.

З огляду на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 розглянуто з порушенням п. 7 ст. 412 КПК України, це позбавляє суд апеляційної інстанції постановити нове рішення, а тому необхідно, на підставі ст. 415 КПК України призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує, що частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановлення факт неналежного викладення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, який суперечив вимогам положень ст.2 КПК України, фактично позбавив гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України та ст.ст. 409, 412, 415 КПК України визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду, зі стадії підготовчого провадження, у відповідності до вимог положень ст. 416 КПК України.

Відповідно до п. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що викладені в апеляційний скаргах доводи повинні бути прийняті районним судом до уваги, та під час нового розгляду їм повинна бути надана належна правова оцінка.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвалюючи вирок, районний суд, в порушення вимог ст.ст.374 та 379 КПК України, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що унеможливило прийняти законне та обґрунтоване рішення, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників підлягають частковому задоволенню вирок, відповідно до положень ст.ст. 412 та 415 КПК України, підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 оскаржуваним вироком був змінений запобіжний захід із застави на тримання під вартою.

В зв`язку зі скасуванням вироку районного суду, зазначений запобіжний захід підлягає скасуванню, з обранням відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`яз ків, передбачених п.1,2,3 ч.5 ст.194 КПК України строком на 2 місяці та звільнення обвинуваченого з під варти в залі суду негайно.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив
Прийняти відмову прокурора ОСОБА_6 від поданої ним апеляційної скарги.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 368 КК України - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000427 від 01 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 368 КК України в тому ж суді в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

У відповідності до положень ч.2 ст.404 КПК України ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29.11.2017 року про виправлення описки у вироку Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2017 року - скасувати.

Обраний відносно ОСОБА_7 вироком районного суду запобіжний захід у виді тримання під вартою - скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід та покладено грошове стягнення.

Строк дії ухвали в частині покладених обов`язків становить 2 місяці та діє до 24.06.2018 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4