Справа № 462/6603/13-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 від 08.01.2013 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Заверещиця, Городоцького району, Львівської області, проживаючої у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 233 КК України -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , будучи службовою особою, працюючи у 2004 році начальником бюро приватизації житла Львівської державної залізниці, являючись керівником органу приватизації, в порушення вимог ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в інтересах третіх осіб, ОСОБА_7 , незаконно приватизувала державне (комунальне) майно, яке не підлягало приватизації службову квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Для досягнення злочинної мети ОСОБА_4 видала розпорядження органу приватизації Львівської державної залізниці № 9729 від 01.07.2004 року, яким задоволила незаконне прохання наймача службової квартири ОСОБА_7 про передачу майна у його приватну власність, та видала свідоцтво про право власності на вказану квартиру. При цьому, ОСОБА_4 не була наділена повноваженнями щодо приватизації житлового приміщення, оскільки вказана квартира передана ДТГО «Львівська залізниця» у комунальну власність на підставі рішення виконавчого комітету ЛМР №529 від 11.12.2002 року, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 233 КК України.
У кримінальному провадженні був заявлений цивільний позов прокурором ОСОБА_8 у інтересах держави, в особі: Міністерства інфраструктури України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» з вимогою стягнути з ОСОБА_4 збитки, спричинені внаслідок вчинення кримінального правопорушення (а.с. 179-181, Т.2).
12.11.2018 року у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 подала клопотання про закриття кримінального провадження у відповідності до ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, свою вину у інкримінованому їй злочині, передбаченому ч. 1 ст. 233 КК України визнає повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється.

Прокурор заявлене клопотання підтримав, просив звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в силу вимог ст.49 КК України, цивільний позов залишити без розгляду.

Захисники у судовому засіданні підтримали заявлене клопотання та просили суд звільнити обвинувачену ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченої та захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинувачену, суд прийшов до переконання, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.
За приписами п.1 ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з ч.4 ст.286 КПК України клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядається невідкладно після його подання.
З огляду на зміст ч.3 ст.12 КК України, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 233 КК України, класифікується як середньої тяжкості.
Відповідно до вимог пункту 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачене покарання у виді штрафу від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обвинуваченій ОСОБА_4 інкримінують кримінальне правопорушення середньої тяжкості, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності подано у судовому засіданні, відтак суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 в силу вимог ст.49 КК України слід звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 233 КК України та відповідно до положень п.1 ч.2 ст.284 КПК України, закрити кримінальне провадження.
З обвинувального акту вбачається, що з моменту вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, тобто з 2004 року, минуло більше п`яти років.
Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 р. № 12, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст.49 КК України.
На час розгляду клопотання судом не встановлено та сторонами провадження не надано доказів про ухилення обвинуваченої від слідства, вчинення нею інших злочинів середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину, а так само відомостей про переривання чи зупинення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч. 2 ст. 49 КК України.
Після роз`яснення судом обвинуваченій ОСОБА_4 підстав та наслідків звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України, а також права заперечувати проти цього і вимагати продовження судового розгляду на підставі обвинувального акту, остання не заперечила проти звільнення від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав і проти закриття у зв`язку з цим кримінального провадження.
Таким чином, є всі законні підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та для закриття кримінального провадження з цих підстав.
В силу змісту ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Цивільний позов Міністерства інфраструктури України, Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» слід залишити без розгляду.
Процесуальні витрати відсутні.
З наведених міркувань та керуючись ст. ст. 284, 285, 286, 288, 314 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 233 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження за №0000005 від 08.01.2013 відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 233 КК України - закрити.
Цивільний позов залишити без розгляду.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття судового рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвалу виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: