УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/895/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
19 вересня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомир, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого за ч.2 ст.125 КК України, -
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 в порядку п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрити з підстав не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаності можливостей їх отримання. Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що покази свідків та письмові докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не дають достатніх підстав стверджувати поза розумним сумнівом про доведеність вини ОСОБА_8 , а лише підтверджують подію злочину, не більше. Вказує, що суд проігнорував покази обвинуваченого ОСОБА_8 , який категорично заперечив свою причетність до вказаного злочину. Стверджує, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є зацікавленими особами, оскільки з їхніх слів давно знайомі з потерпілою, а також, що вони не були безпосередніми очевидцями злочину, а прибули на місце злочину, що найменше через 15 хвилин. Посилається на те, що висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, викликають сумніви в їх доведеності та достовірності. Крім того, просить апеляційний суд врахувати особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога, психіатра не перебуває та є пенсіонером по інвалідності, а також висновок органу пробації в досудовій доповіді про середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення і відсутність небезпеки для суспільства.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , не оскаржуючи вирок суду в частині кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та призначеного судом покарання, просить вирок суду в частині задоволення її позовних вимог змінити, стягнувши з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5 114, 35 гривень матеріальної шкоди та 100 000 гривень заподіяної внаслідок його протиправних дій моральної шкоди, а разом 105114 грн. 35 коп. Вважає, що її позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної шкоди, заподіяної злочином, повинні бути задоволені в повному обсязі, оскільки всі ліки, кошти за які вона просить відшкодувати, були придбані нею за рекомендацією лікарів для загоювання отриманих побоїв та лікування її сина, який отримав психологічну травму. Зазначає, що суд першої інстанції при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди не врахував її переживань та негативні емоції щодо порушення стану здоров`я її сина, а також те, що ОСОБА_8 не тільки не бажає відшкодовувати завданої шкоди, але і категорично не визнає своєї вини.
В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яке надійшло від прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_15 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.
Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 1020 грн.
Цивільний позов потерпілої задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 3577 (три тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. 25 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 8000 (вісім тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено за безпідставністю.
Як встановлено судом та зазначено у вироку, 02.11.2017 року близько 11 години 10 хвилин, перебуваючи за адресою у АДРЕСА_3 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин розпочався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_16 в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, перебуваючи біля вхідних дверей всередині квартири, своїм правим ліктем штовхнув у праву руку ОСОБА_9 , на що остання зробила ОСОБА_8 зауваження. Після чого, ОСОБА_8 схопив ОСОБА_9 своєю рукою за шию та декілька разів вдарив останню головою об дверну раму, після чого потерпіла намагалася відштовхнути останнього, а він хапав її за руки. В подальшому, ОСОБА_8 знову схопив правою рукою останню за шию ззаду та застосовуючи фізичну силу, почав пригинати головою до підлоги, після чого вдарив правою щокою об підлогу. Крім того, коли остання намагалася підвестись, ОСОБА_8 невідомим предметом спричинив останній подряпину на правій нозі.
В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_8 умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця на правій гомілці, синців та саден в проекції правого колінного суглобу, саден на правому передпліччі, саден на лівому стегні, в проекції лівого колінного суглобу, лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепномозкової травми струсу головного мозку, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги захисника та в заперечення апеляційної скарги потерпілої, пояснення представника потерпілої та потерпілої ОСОБА_9 в підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги захисника, доводи прокурора в заперечення апеляційної скарги захисника та в часткове підтримання апеляційної скарги потерпілої (в частині відшкодування моральної шкоди), перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого ОСОБА_17 кого ОСОБА_18 за ч.2 ст. 125 КК України судом кваліфіковано вірно.
В судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що квартира АДРЕСА_4 була придбана за кошти, які він заробив за кордоном, перебуваючи 9 років в Португалії та 3 роки в Польщі. Дружина купила її, оформила на себе та здавала її в оренду почасово. Після того, як він повернувся із заробітків та запитав дружину чому вона квартиру оформила на себе, вона відповіла, що немає різниці так як вони перебувають в шлюбі. Спочатку проживали в квартирі дружини, пізніше він перейшов жити в придбану ним квартиру. В цій квартирі проживав до тих пір поки син не одружився. Про одруження сина ні він, ні дружина не знали. Син привів невістку в квартиру. Проживаючи в даній квартирі, син з невісткою комунальні послуги не оплачували, він за квартиру 2 роки сплачував сам. На його прохання сплатити комунальні послуги хоча б за один місяць йому було відмовлено. Після того почалися конфлікти. Вона викликала працівників поліції з приводу того, що її не пускають в квартиру та поки він давав пояснення з даного питання, замки в квартирі вже були нові та з тих пір він не може зайти до свого помешкання. За рішенням суду він є власником 1/2 частини даної квартири, до якої не має змоги зайти. Іншим співвласником квартири є його дружина. В квартирі дружина зареєструвала сина та його дитину, хоча у них є трикімнатна приватизована квартира. Невістка в квартирі не зареєстрована. В день, коли мала місце подія, 02.11.2017 року, він прийшов до квартири оскільки необхідно було в БТІ оформити технічний паспорт. Невістка дверей до квартири йому не відкрила, сказала, щоб прийшов через годину. Коли прийшов вдруге, близько 11 години, в квартирі було понад 100 одиниць похоронних вінків, виробництвом яких зайнялася невістка. Так як в цей день була призначена зустріч з представником БТІ з приводу оформлення технічної документації на квартиру, він з вказаним представником були в квартирі. Потерпіла стояла в коридорі квартири, не заважала щодо огляду представником з БТІ квартири. Жінка з БТІ подивилася квартиру, зазначила про відсутність перебудов в квартирі та вже збиралася йти, коли він сказав потерпілій аби вона прибрала ці вінки, так як неможливо пройти в квартирі. Вона відмовилася, сказала «що хочу те і роблю». Тоді він почав сам їх прибирати, але невістка заперечувала. В цей момент, в присутності особи з БТІ, потерпіла вдарила його кулаком в область обличчя. Після побаченого жінка з БТІ пішла з квартири. Після цього ОСОБА_9 нанесла йому ще один удар. Він одразу пішов теж з квартири і зустрів представника БТІ внизу біля автомобіля. Тілесних ушкоджень він потерпілій не наносив, не хапав її, фізичної сили не застосовував. Можливо він відштовхував її руку автоматично, але за шию не хапав, об дверну раму не бив, не пригинав її головою до підлоги та не спричиняв подряпин на її нозі. До медичних закладів не звертався так як крові у нього на тілі не було. Конфлікт по часу тривав хвилин 10. Зазначає також, що має ключі від квартири, але не хотів заходити без свідків, оскільки потерпіла його провокує. Наступного дня він написав заяву з приводу нанесення ударів потерпілою, однак вказана заява зникла. До вказаних подій між ними були нормальні відносини, неприязні відносили виникли після його слів з приводу оплати комунальних послуг квартири. Він проживав в меншій за площею кімнаті, невістка проживала у більшій кімнаті, з чим він не згоден, однак пішов назустріч.
Наведені пояснення обвинувачений ОСОБА_8 підтримав і при апеляційному розгляді.
Доводи апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає безпідставними.
Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:
- показах потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що в даній квартирі вона з чоловіком та дитиною проживають з дозволу свекрухи. В день події до квартири прийшов обвинувачений з невідомою жінкою представником БТІ, яка оглянула кімнати. Коли вони були на виході з квартири, вона підійшла аби закрити вхідні двері. В цей момент ОСОБА_8 відштовхнув її ліктем руки, на що вона зробила йому зауваження. Не заперечує того факту, що в квартирі дійсно були вінки, оскільки вона підробляє виготовленням вінків у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Коли обвинувачений відштовхнув вінки, які попадали, їй стало шкода своєї праці, вона зробила йому зауваження та почала піднімати вінки. Вхідні двері були відкритими, жінка з БТІ стояла на сходинках. Вона попросила обвинуваченого вийти з квартири, але він відмовився, схопив її за шию і вдарив об косяк біля броньованих дверей декілька разів. Вона хотіла відштовхнути його, натомість він декілька разів вдарив її, після чого вона вирвалася, відштовхнувши його руками в груди. В руках у неї був мобільний телефон, вона хотіла викликати працівників поліції, однак ОСОБА_8 вибив з рук телефон, який впав на підлогу. Коли вона хотіла підняти з підлоги телефон, обвинувачений схопив її за шию та почав нагинати до підлоги. При цьому доторкалася до підлоги правою скулою. Коли підняла телефон та знову хотіла викликати поліцію, він вдруге вибив його з рук. Вона почала виштовхувати його до дверей, тоді обвинувачений схопив вінок та почав його розривати в під`їзді перед дверима. Жінка з БТІ, яка стояла на сходинках, бачила те, що відбувається. В момент, коли ОСОБА_8 прижав її за шию біля дверного косяка, вона крикнула в бік жінки, що та буде свідком, після чого жінка розвернулася та побігла. Коли обвинувачений хватав за шию, то розірвався золотий ланцюжок з кулончиком. ОСОБА_19 вона не знайшла. Заперечує умисне нанесення нею ударів по обличчю обвинуваченого. Вказує, що можливо в момент відштовхування його в груди могла вдарити його. Оскільки вона боялася сама залишатися вдома, вона подзвонила знайомому на ім`я ОСОБА_20 , який працює разом з її чоловіком. Перед цим дзвонила знайомому на ім`я ОСОБА_21 , повідомила про конфліктну ситуацію, яка склалася, він приїжджав до неї, але не дочекався працівників поліції. Дзвонила подрузі ОСОБА_22 , яка приїхала до неї, так як не було з ким залишити дитину. Цього ж дня вона викликала поліцію два рази, на перший виклик нікого не було, після повторного виклику працівники поліції приїхали хвилин через 10. Повідомили про необхідність звернення із заявою на дії обвинуваченого. Вона разом з подругою ОСОБА_23 та поліцейськими поїхали у відділок, потім у СМЕ для підтвердження наявності тілесних ушкоджень. Того ж вечора, через годину після повернення додому, їй стало погано, її нудило, швидка допомога забрала її до першої міської лікарні, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні 11 днів. Після вказаної події в неї були видимі тілесні ушкодження: синець на правій скулі, синці на правій та лівій ногах на нижній частині під коліном, подряпини на руках. Обвинувачений не вибачався за свої дії. Оскільки конфлікт відбувався в присутності малолітнього сина, після виписки з лікарні вона зверталася за допомогою до психіатра, так як син погано спав, боявся;
- показах свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що являється подругою потерпілої. З обвинуваченим не знайома. 02.11.2017 року близько 12 години подзвонила потерпіла, та повідомила, що приходив батько ОСОБА_24 (чоловіка) та побив її. Вона викликала поліцію. Свідок одразу поїхала до потерпілої, яку трусило, вона трималася за голову і розповіла про події, що мали місце, що приходив свекор разом із жінкою з БТІ. Казала про те, що обвинувачений її бив, розбив мобільний телефон, на телефоні була тріщина. Дитина була заплакана, злякана. Після повторного дзвінка до поліції вони почали збиратися. Через 5 хвилин по приїзду поліції поїхали до відділку поліції, де потерпіла написала заяву. Після того як потерпіла дала покази по суті конфлікту, вони поїхали до СМЕ, так як її нудило та було погано. У ОСОБА_25 була гулька на голові, набряк на обличчі з правого боку, наступного дня вже появилися синці, подряпини на руках та ногах. Жалілася на нудоту та запаморочення голови. Наступного дня вона забрала дитину до себе, була з нею 3 дні поки не приїхав ОСОБА_24 та не забрав сина. До моменту конфлікту дитина була спокійною. Безпосереднім свідком в момент події вона не була. Внаслідок погроз зі сторони обвинуваченого в бік ОСОБА_25 та дитини між ними були неприязні стосунки;
- показах свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що являється знайомим потерпілої, перебуває з нею в дружніх стосунках. З обвинуваченим не знайомий, раніше його ніколи не бачив. Працює приватним підприємцем, займається виготовленням каркасів ритуальних вінків. При спілкуванні з ОСОБА_25 остання виявила бажання підробити та працювати на дому, так як в неї хворіла дитина. В осінні 2017 року, близько 12-13 години, потерпіла подзвонила йому аби він забрав виконану нею роботу та повідомила про те, що прийшов її свекор, побив її та поламав вінки. Попросила його приїхати та допомогти, дзвонила в сльозах та була збентежена. Телефонна розмова тривала близько 1 хвилини. При розмові з нею не міг розібрати чи були ще якісь сторонні звуки. Він зібрався аби їхати на роботу, при виході з під`їзду ОСОБА_25 знову подзвонила та повідомила що необхідності приїзду до неї вже немає, так як свекор вже пішов з квартири. Сказала, що викликала працівників поліції. Оскільки він їхав в місто, вирішив заїхати до неї. Приїхав до потерпілої через 10-15 хвилин, вона була в сльозах, на голові він побачив в неї гематому, на потилиці «шишка», руки та ноги були подряпані, на руках було почервоніння. В квартирі більше нікого крім потерпілої не бачив. Розповідала про те, що свекор її вдарив головою об стінку, брав її за руки. Причину сварки зі свекром не повідомляла. Працівників поліції ще не було. В квартирі було все перевернуто, одяг та речі лежали на підлозі, було видно сліди якоїсь боротьби. Не пам`ятає чи була присутня дитина в помешканні. Він був в неї хвилин 5, забрав вінки, які були погнуті, та поїхав на роботу. Пізніше їй передзвонив та дізнався, що приїжджали працівники поліції, вона дає показання та знімає побої. Раніше потерпіла при розмові зазначила про те, що у неї не дуже дружні відносини зі свекром. Наступного дня після вказаної події він телефонував їй та запитував про її самопочуття. Потерпіла казала, що болить голова та вона себе не дуже добре почуває;
- показах свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що працює в Житомирському БТІ, з обвинуваченим та потерпілою не знайома, в минулому році здійснювала виїзд до квартири останніх по АДРЕСА_5 , за замовленням стосовно технічного паспорту. По приїзду до помешкання, ОСОБА_17 чекав її на вулиці, відкрив квартиру своїм ключем та вони зайшли всередину. В квартирі була присутня потерпіла, стояла в коридорі, перед дверима стояли вінки. В квартирі була дитина. Потерпіла до квартири їх не впускала, на словах, однак активних дій з її боку не було. Після того, як ОСОБА_17 сказав про те, аби вона забрала вінки щоб дати можливість пройти для огляду квартири, вона за одну хвилину оглянула приміщення квартири та вийшла. В ході огляду нею квартири, чула, що між обвинуваченим та потерпілою почався словесний конфлікт, ОСОБА_17 запитував у потерпілої що вона зробила з квартири, але в суть цієї розмови вона не вникала. Конфлікт перейшов у спір між ними, після чого вона вийшла. Поки вона оглядала квартиру, обвинувачений стояв в коридорі, за нею по кімнатам не ходив. Крім суперечки, ударів свідок не бачила та звуків ударів не чула. Коли уходила з квартири, то обвинувачений там залишався. І вже коли спускалася по сходинках у під`їзді на першому поверсі, то чула крик потерпілої зі словами «вбивають». Одразу за нею спустився обвинувачений, через декілька хвилин і вона вийшла на вулицю. Обвинувачений вибіг знервований. Їй невідомо, де саме знаходився обвинувачений в момент коли почула крик потерпілої, так як вже була на першому поверсі. При виході її з під`їзду ОСОБА_17 буквально з`явився за нею. У нього ніяких видимих тілесних ушкоджень вона не бачила, коли він вийшов на вулицю та в подальшому про цю ситуацію вона нічого не чула. Коли почався між ними словесний конфлікт в квартирі, перший голос на підвищених тонах вона почула від ОСОБА_8 . В момент коли потерпіла кричала, вона не знаходилась в квартирі та не стояла на сходах, так як вже майже була на виході з під`їзду. Свідок також зазначила, що ОСОБА_17 почав викидати вінки у відкриті двері, і можливо саме в цей час щось сталось між ним і потерпілою;
- показах свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що з обвинуваченим незнайомий, потерпілу знає, вона являється дружиною його товариша. З потерпілою перебуває в дружніх відносинах. В минулому році, в осінню пору, зранку, близько 10 години ОСОБА_25 подзвонила йому, плакала та сказала про те, що приходив її свекор, душив, побив, штовхав головою об стінку та намагався лізти до її сина. Сказала про те, що викликала поліцію та їде до поліції знімати побої. Ввечері вони зустрілися, пішли до квартири, де вона проживає з дитиною. В квартирі були зламані двері, поламаний замок, на ОСОБА_25 було видно сліди побоїв, подряпини та кров. У потерпілої на нозі була глибока рана, на голові було видно «шишку», на тілі були невеликі подряпини. О 23 годині потерпілій стало погано, почалася нудота та головний біль. Свідок викликав швидку допомогу, яка забрала ОСОБА_25 до лікарні. Того дня дитина не могла заснути, була роздратована, хоча взагалі дитина була спокійною до цього моменту. Він і раніше приходив до потерпілої з ночівлею, на прохання її чоловіка ОСОБА_24 , з яким вони товаришували, так як вона сама боялася ночувати по причині можливого приходу свекра, в якого були ключі від квартири. Свекор намагався вигнати потерпілу з квартири. Зазначив, що конфлікт із свекром виник не вперше, конфлікти виникали і раніше.
Крім того, місцевий суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження:
- рапортом інспектора чергового Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_26 від 02.11.2017 року, згідно якого зареєстровано повідомлення ОСОБА_9 про побиття її свекром 02.11.2017 року об 11 год.19 хв. за адресою у АДРЕСА_3 ;
- рапортом інспектора Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_27 від 03.11.2017 року, згідно якого зареєстровано повідомлення лікаря про перебування в лікарні ОСОБА_9 , із забоєм тімяної та потиличної ділянки, цифалгічний синдром;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.11.2017 року, згідно якого ОСОБА_9 повідомила про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 02.11.2017 року близько 11 год.10 хв. за адресою у АДРЕСА_3 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.11.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , згідно якого остання розповіла та показала на місці про обставини та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень 02.11.2017 року;
- висновком судово медичної експертизи № 2672 від 12.12.2017 року, згідно якого виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 у вигляді синця на правій гомілці, синців та саден в проекції правого колінного суглобу, саден на правому передпліччі, саден на лівому стегні, в проекції лівого колінного суглобу, лівої гомілки відносяться до легких тілесних ушкоджень; також при госпіталізації в стаціонар та після відповідного обстеження у неї було виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми струсу головного мозку. Дане тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів), не залишивших якихнебудь специфічних та характерних ознак, дозволяючих ідентифікувати їх слідоутворюючу контактуючу поверхню, по терміну свого виникнення можуть відповідати даті 02.11.2017 року. Вищевказані тілесні ушкодження являються не характерними для падіння на площині та по механізму свого утворення могли бути спричинені за обставин вказаних потерпілою при проведенні слідчого експерименту;
- випискою КП «ЦМЛ № 1» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 12758 від 13.11.2017 року, згідно якої ОСОБА_9 у період з 03.11.2017 року по 13.11.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні із діагнозом «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин тімяної та потиличної ділянки голови. Садна обох гомілок»;
- випискою КП «ЦМЛ № 1» із медичної карти амбулаторного хворого №12502 від 02.11.2017 року, згідно якої при зверненні ОСОБА_9 до травматологічного пункту 02.11.2017 року о 21 год. 55 хв., встановлено діагноз «Забій м/т тім`яної та потиличної ділянок. Цефалгічний синдром. Садна обох гомілок.». Від госпіталізації відмовилась.
Також, місцевим судом обгрунтовано визнано недопустимим доказом висновок експертизи №2358 від 02.11.2017 року, оскільки вказана експертиза розпочата 02.11.2017 року о 15 год. 10 хв. на підставі постанови слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_28 від 02.11.2017 року, в той же час вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань дані про кримінальне правопорушення були внесені 02.11.2017 року лише о 21 год. 04 хв.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, місцевий суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за яке його засуджено доведена повністю.
З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставин є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Твердження апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення.
Так, судом першої інстанції обґрунтовано неприйнято до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що тілесні ушкодження потерпілій він не наносив, оскільки дана версія подій суперечить показанням потерпілої, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які хоча і не були очевидцями події, але особисто бачили та підтвердили наявність тілесних ушкоджень у потерпілої через невеликий проміжок часу, їх показання логічні та узгоджуються між собою та з іншими об`єктивними доказами, крім того версія обвинуваченого суперечить висновку експертизи. Про обставини побиття свекром потерпіла одразу особисто розповіла свідкам по справі, одразу викликала поліцію, повідомивши про обставини її побиття ОСОБА_8 , в той же день звернулась до відділу поліції з приводу його неправомірних дій, отримала направлення на СМО та пройшла його.
Судом першої інстанції відхилено доводи обвинуваченого про непричетність до заподіяння тілесних ушкоджень через те, що свідок ОСОБА_29 весь час спостерігала події, була поруч та не бачила ударів з його боку по відношенню до потерпілої, оскільки така версія подій суперечить об`єктивним показанням самого свідка, безпосередньо допитаної в судовому засіданні місцевого суду та спростована нею. Свідок ОСОБА_14 підтвердила також, що потерпіла та обвинувачений певний час знаходились в квартирі наодинці, поза межами її осягання, і залишаючи під`їзд вона чула крики потерпілої.
Доводи апелянта про те, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є зацікавленими особами, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апелянтом не наведено доказів зацікавленості вказаних свідків, а їх покази логічні та узгоджуються між собою та з іншими об`єктивними доказами. Судом першої інстанції всі докази оцінювались у їх сукупності та взаємозв`язку між собою.
Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції статті за якою його засуджено, з врахуванням досудовій доповіді про середній рівень ризику вчинення повторного правопорушення і відсутність небезпеки для суспільства. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 про неправильне вирішення судом цивільного позову останньої, слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди зазначив, що необхідність витрат на лікування потерпілої (відповідні медичні препарати та період їх застосування) та відповідні витрати підтверджено наявними в справі медичними рекомендаціями, виписками, оригіналами чеків, а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення в межах доведеної суми за виписаними лікарями призначеннями в сумі 2642 грн. 25 коп.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить збільшити суму відшкодування матеріальної шкоди до 5114,35 грн., проте, не зазначає про дослідження доказів в обгрунтування заявленої суми матеріальної шкоди.
Враховуючи положення ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази, якщо про це не йдеться в вимогах апеляційної скарги.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , кваліфікується як умисне заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а не пошкодження майна останньої. Тому висновок суду про відшкодування обвинуваченим потерпілій вартості пошкодженого мобільного телефону, на думку колегії суддів, є суперечливим та потребує додаткового вивчення щодо віднесення вказаної матеріальної шкоди до наслідку даного кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначенні останньому покарання відповідає вимогам закону та підстав для його скасування немає, а в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 404, 407. 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди та призначити новий розгляд в цій частині в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в частині, що залишена без зміни, безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, в іншій частині оскарженню не підлягає.

Судді: