ун. № 759/1501/18 пр. № 1-кп/759/396/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2018 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Олександрівка Кіровоградської області, українець, гр-н України, освіта вища, не одружений, проходить військову службу на посаді інженера 6 відділу 3 управління Головного управління урядового зв`язку Держспецзв`язку, старший лейтенант, зареєстрований по АДРЕСА_1 , останнє місце проживання: АДРЕСА_2 , не судимий, -

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , інші учасники - потерпілий ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В:
22 грудня 2017 року приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 1/9, діючи за попередньою змовою групою разом з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , відкрито викрав з автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 майно, яке належить ОСОБА_10 , за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 у вказані час та місці разом з вказаною невстановленою особою звернули увагу на припаркований в дворі будинку № 1/9 автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , чуже майно в якому вирішили спільно викрасти з розподілом ролей, вступивши тим самим у змову на вчинення корисливого злочину. Діючи згідно з досягнутої домовленості, інша особа біля входу в під`їзд цього будинку почала спостерігати за обстановкою з тим, щоб убезпечити дії ОСОБА_11 , а сам ОСОБА_6 за допомогою предмету, схожого на рогатку, розбив скло передніх правих дверцят вказаного автомобіля, вилучив з його салону мобільний телефон «Iphone 6s Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 16 200 грн., який згодом передав спільнику, і продовжив оглядати салон автомобіля, заволодівши документами на ім`я потерпілого ОСОБА_9 .
Одночасно ОСОБА_8 , відреагувавши на сигналізацію, вибіг з будинку та, побачивши ОСОБА_11 , який нахилився через розбите вікно в салон автомобіля, став припиняти його злочинні дії, намагаючись витягнути з салону. ОСОБА_6 , будучи викритий потерпілим та усвідомлюючи відкритий характер своїх дій, з метою утримати при собі викрадене спільними діями майно, почав відбиватись від ОСОБА_9 , наносячи йому удари руками по різних частинах тіла. У свою чергу, іншій співвиконавець злочину, на виконання спільного злочинного умислу приєднався до насильницьких дій ОСОБА_11 та, діючи спільно з ним, став відтягувати потерпілого, також наносячи йому удари руками по обличчю та різних частинах тіла. У такій спосіб, ОСОБА_6 разом з вказаною іншою особою з метою утримання при собі викраденого майна, подолавши спільними діями опір потерпілого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, спільно за попередньою змовою групою осіб вчинили відкрите викрадення майна потерпілого, завдавши ОСОБА_10 майнову шкоду та легкі тілесні ушкодження, після чого з місця злочину з відкрито викраденим чужим майном втекли. ОСОБА_8 , продовживши переслідування ОСОБА_11 , виявив останнього, коли він намагався сховатися у приміщенні супермаркету «Сільпо», розташованого поруч по проспекту Перемоги, 87, в результаті чого останній був затриманий органами поліції.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні за наведених вище обставин грабежу не визнав і показав, що дійсно 22 грудня 2017 року приблизно о 01 год. 30 хв., випадково знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 1/9, звернув увагу на припаркований в дворі будинку автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , в якому вже було за невідомих для нього обставин розбито переднє праве скло. Проявляючи небайдужість, він стукав по колесах автомобіля з тим, щоб привернути увагу з будинку господаря, але ніхто на його дії не реагував. Потім він зазирнув в салон автомобіля через розбите скло, там були розкиданні речі, в тому числі, якійсь документи у «файлі», він їх взяв подивитися, чи немає там даних про господаря. У цей момент на нього напав потерпілий, який бив його нічого не пояснюючи. Він, ЧОРНИЙ, почав захищатися і в цей момент за нього заступилася невідома особа, наносячи удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_12 . Разом з цією особою їм вдалося відбити напад останнього, скориставшись цим, він залишив місце конфлікту, доля іншої особи йому не відома. Далі він зайшов до супермаркету «Сільпо» по проспекту Перемоги, 87 в м. Києві, де його з початку безпричинно затримали охоронці, а потім до них приєдналися потерпілий та поліція.
Також, обвинувачений заявив, що не причетний до зникнення з салону автомобіля потерпілого мобільного телефону, а коли його затримали в «Сільпо», то обшуку не проводили, він добровільно виклав всі речі з кишень свого одягу на стіл, що був поруч, в тому числі своє службове посвідчення, документи на ім`я ОСОБА_12 , які випадково залишилися при ньому, але походження поруч з його речами рогатки він пояснити не може, йому вона не належала, він не може пояснити, з яких причин його оговорює потерпілий.
Враховуючи викладене, захист, посилаючись на суперечності в показах потерпілого щодо обставин придбання ним телефону, недопустимість протоколів огляду, просив суд визнати недоведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні поставленого йому у провину злочину та виправдати останнього з цих підстав.

Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченого ОСОБА_11 , його винуватість у вчиненні за вказаних вище обставин поставленого йому у провину злочину підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку є достатніми для таких висновків суду.

Так, допитаний судом потерпілий ОСОБА_8 показав, що 22 грудня 2017 року вночі спрацювала сигналізація йому автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв у дворі за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 1/9. Виглянувши у вікно з четвертого поверху, він побачив, як особа в темній із світлими смугами курточці стріляє з рогатки у вікно правої передньої двері його автомобіля і розбиває скло. Він вибіг на вулицю і застав у цій курточці саме ЧОРНОГО, який на половину корпусу заліз в салон автомобіля і копошився в речах. Намагаючись витягнути ЧОРНОГО з салону, він наразився на опір з його боку. ЧОРНИЙ покликав на допомогу і до них відразу приєдналася ще одна особа, яка діючи спільно з ЧОРНИМ, стала відтягувати потерпілого, наносячи йому удари руками по голові та різних частинах тіла. Коли їм обом вдалося збити його, потерпілого, з ніг, ЧОРНИЙ та інша особа розбіглися в різні сторони. З автомобіля було викрадено мобільний телефон «Iphone 6s Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 16 200 грн., та особисті документи. Переслідуючи ЧОРНОГО за характерною на ньому курткою, потерпілий зайшов до супермаркету «Сільпо», розташованого поруч по проспекту Перемоги, 87, де ЧОРНИЙ вже вступив у конфлікт із охороною. За викликом охоронців прибув наряд поліції охорони, у присутності якого ЧОРНИЙ самостійно виклав на стіл, що був поруч, наявні при собі свої документи, свій телефон, рогатку, та «файл» з його, потерпілого, документами, які були викрадені з автомобіля, натомість мобільного телефону «Iphone 6s Plus» при ньому вже не було.
Оцінюючи на предмет достовірності різні версії подій, повідомлені обвинуваченим та потерпілим, не надаючи переваги жодній з них, безпосереднім дослідженням інших доказів під час судового розгляду встановлено таке.
Як вбачається з рапорту поліції охорони (а. 64), в ночі 22 грудня 2017 року приблизно в 01 год. 45 хв. надійшов тривожний сигнал від охорони супермаркету «Сільпо», розташованого в м. Києві по проспекту Перемоги, 87. На місці старший зміни охорони повідомив, що забіг до магазину чоловік, який почав ховатися за шафами, потім прибув гр-н ОСОБА_8 , який вказав на цього чоловіка як причетного до розбиття скла його автомобіля та крадіжки з нього. Після виявлення при чоловікові, який мав документи на ОСОБА_3 , рогатки та документів з автомобіля заявника, була викликана слідчо-оперативна група. Вказаний рапорт був встановленим чином зареєстрований як привід для відкриття даного кримінального провадження.
Суд оцінює вказаний рапорт як документ виключно в сукупності з іншими доказами, не надаючи йому самостійного доказового значення.
Разом з тим, дані вказаного рапорту повністю узгоджуються з даними протоколу прийняття заяви потерпілого ОСОБА_9 про злочин (а. 65), за яким 22 грудня 2017 року приблизно в 01 год. 30 хв. двоє невідомих осіб шляхом розбиття скла автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 викрали його телефон «Айфон 6» та документи, а також з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання (а. 80-83), за яким ЯКОВЛЄВ безспірно впізнав ЧОРНОГО як особу, яка з рогатки розбила вікно автомобіля і яку він, потерпілий, витягував із салону останнього.
Дотримуючись неупередженості, суд також не надає окремої переваги даним вказаних протоколів, оскільки заява про злочин складена зацікавленою особою, а впізнання проводилося вже після того, як ЧОРНИЙ був затриманий саме за участю потерпілого.
Натомість, як видно з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 22 грудня 2017 року з додатками до нього у виді фото таблиць (а. 66-71), в дворі будинку за адресою: м. Київ, вул. Львівська, 1/9 перебуває автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , в якому розбите переднє праве скло, в салоні розкидані речі, на яких виявлені чотири сліди папілярних узорів.
Згідно з висновком експерта криміналіста № 8-1/45 від 10 січня 2018 року (а. 100-109) серед виявлених під час огляду автомобіля «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 чотирьох слідів папілярних узорів лише два придатні для ідентифікації, один належить потерпілому ОСОБА_10 , а інший обвинуваченому ОСОБА_13 .
Вказані дані повністю узгоджуються з версією подій, яку повідомив потерпілий про те, що обвинувачений перебирав речі в салоні автомобіля, і спростовують твердження обвинуваченого про те, що він зазирнув в салон авто виключно для того, щоб взяти документи, які виявилися при ньому, і встановити за ними господаря.
Крім того, як вбачається з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 22 грудня 2017 року з додатками до нього у виді схеми та фото таблиць (а. 72-79, 110), в приміщенні супермаркету «Сільпо» за адресою: м. Київ, пр.-кт Перемоги, 87, ліворуч від входу в притул до стіни розташований стіл, на якому знаходяться рогатка чорна з пластиковою ручкою, «файл» з особистими документами на ОСОБА_9 , посвідчення на ім`я ОСОБА_11 та інші речі, поруч з якими перебуває громадянин, який їх добровільно видав в присутності працівників поліції, що отримало свою належну фото фіксацію.
Під час дослідження фото таблиць як додатків до вказаного протоколу огляду обвинувачений безспірно ідентифікував себе на фото у темній курточці із світлими смужками, при цьому також визнав, що з моменту прибуття поліції охорони перебував у стані затриманого, від зафіксованого на фото столу не відходив, наявні при собі речі видав самостійно і поклав на стіл добровільно, інші особи при цьому не затримувалися і своїх речей на стіл не викладали, відтак стіл був під цілковитим контролем затриманого ЧОРНОГО, який наполягаючи на тому, що рогатка йому не належить, не зміг пояснити її походження на столі разом з речами, виданими виключно ним одним.
За таких умов посилання захисту на не з`ясовані обставини появи на вказаному столі речей і документів суд оцінює критично, а тому відхиляє як безпідставні.
Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисту про визнання даних, які містять вказані протоколи огляду, недопустимими доказами з підстав плутанини у часі проведення слідчих дій, які вказані у протоколах, та нібито порушення прав власника «Сільпо» на проведення такого огляду в супермаркеті. Так, факт огляду автомобіля та окремого приміщення «Сільпо» безспірно підтверджено додатками до вказаних протоколів у виді фото таблиць, а тому певний збіг у часі цих двох окремих оглядів, на що звернув увагу захист, не ставить під сумнів достовірність проведення таких слідчих дій, відтак й їх результатів. Дані про порушення прав власників супермаркету «Сільпо» під час огляду його приміщення, яке є публічним місцем, судом не одержано і сторонами не надано.
Зафіксовані у додатках до протоколу огляду місця події в приміщенні супермаркету «Сільпо» дані щодо розташування обвинуваченого після фактичного затримання та столу біля нього, а також зафіксовані дані у рапорті поліції охорони щодо часу подій та первісної поведінки ЧОРНОГО в приміщенні супермаркету, знайшли своє підтвердження під час дослідження наданих стороною захисту даних відео фіксації з камер спостереження, розміщених на вході супермаркету «Сільпо» за адресою: м. Київ, пр-кт Перемоги, 87, які становлять собою безперервне відео, котре складається з двох окремих файлів (а. 119, 126, 134). Так, на файлі «received_964885» на 05 сек. запису зафіксовано, яка в приміщення магазину заходить особа в темній курточці із світлими смужками, яка і обвинуваченим, і потерпілим спільно ідентифікована як ЧОРНИЙ, і ховається за шафи, до нього направляються охоронці та спілкуються за шафами, на 01 хв. 25 сек. запису - ЧОРНИЙ намагається втекти, його притримує охоронець, а на 01 хв. 54 сек. запису з`являється особа, ідентифікована потерпілим як він. На другому файлі «received_631561» на 18 сек. запису зафіксовано, як знову ЧОРНИЙ намагається піти від охорони, але згодом його повертають на місце, на 23 сек. запису потерпілий витирає обличчя. Закінчується цей запис астрономічним часом 01 год. 42 хв.
Достовірність вказаних даних відео фіксації з камер спостереження сторони не оспорювали.
Суд приймає до уваги, що фактичні дані про скоєння злочину у даному випадку одержані не в результаті негласних слідчих (розшукових) дій чи оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а є ситуативно (випадково) зафіксованими відкритими відеокамерами спостереження, розташованими у приміщенні супермаркету. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі № 1-31/2011 (щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України) зазначив, що подані будь-якою особою фактичні дані не відповідають вимогам допустимості доказів, якщо вони одержані внаслідок цілеспрямованих дій із застосуванням оперативно-розшукових заходів, передбачених Законом. Оскільки у даному випадку фіксація відкритими відеокамерами спостереження не мала цілеспрямованого характеру на застосування оперативно-розшукових заходів, а була випадкова, тому її результати суд визнає допустимим доказом.
Згідно з висновком експерта судового медика № 3320 від 26 грудня 2017 року (а. 92-93) на тілі ОСОБА_9 виявлені синці на верхній повіці лівого ока, на спинці носу, на передній поверхні лівого плеча, які могли утворитися 22 грудня 2017 року від дії тупих предметів внаслідок не менше трьох травматичних дій та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Досліджений судом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а. 85-87) доказового значення не має.
Оскільки фактичні дані, які містять проаналізовані вище рапорт поліції охорони, всі протоколи огляду місць події, прийняття заяви про злочин, пред`явлення особи для впізнання, висновки експертів, відео фіксація з камер спостереження, повністю узгоджуються між собою в деталях, не мають суперечливого характеру, суд визнає їх достовірними і кладе в основу даного вироку.
Водночас, ці дані повністю підтверджують версію подій, яку повідомив потерпілий, і спростовують твердження обвинуваченого про свою непричетність до вчиненого групового грабежу, поєднаного із побиттям потерпілого. Враховуючи викладене, суд визнає достовірними і кладе в основу свого вироку показання потерпілого ОСОБА_9 , відхиляючи як недостовірні показання обвинуваченого в тій частині, в якій вони суперечать показанням потерпілого.
На змову ЧОРНОГО з іншою невстановленою особою вчинити корисливий злочин вказує узгоджений характер їх спільних дій. Так, на початку ЧОРНИЙ шкодить та оглядає пошкоджений автомобіль, інша особа на цей момент дійсно не зафіксована потерпілим. Натомість, коли ЧОРНИЙ виявлений на місці злочину потерпілим і чинить останньому опір, інша особа, негайно, відтак перебуваючи поруч, реагує на ситуацію та активними діями допомагає ЧОРНОМУ долати опір потерпілого, виявляючи цією своєю поведінкою зміст своєї ролі згідно з попередньою домовленістю з ЧОРНИМ убезпечити дії останнього. Звертає на себе увагу і той факт, що інша особа втрутилася в конфлікт конкретно на боці ЧОРНОГО, навість не намагаючись при цьому з`ясувати обстановку і причини того, що відбувається. Якщо і уявити, що ЧОРНИЙ, це друга особа, яка самостійно зазирала в салон пошкодженого автомобіля потерпілого, то і в такому випадку важко уявити, щоб не пов`язана з ним інша незнайома йому особа, яка перед цим пошкодила автомобіль, залишалася на місці вчиненого злочину, чекаючи ЧОРНОГО, який, за його версією, зовсім випадково вирішив в цьому місці справити природні потреби, а потім почав кликати господаря пошкодженого автомобіля, продовжувала спостерігати за ним, а потім і за діями господаря, який затримував ні в чому не повинного ЧОРНОГО, а згодом ще й вирішила сама втрутитися в конфлікт.
Бажання обвинуваченого під час конфлікту захистити права потерпілого, на чому наголошувала сторона захисту, не знайшло свого підтвердження в оцінках останнього.
Крім того, захист намагався переконати суд у безпідставності звинувачення ОСОБА_11 через нібито суперечливі дані, пов`язані із обставинами покупки потерпілим телефону «Iphone 6s Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 16 200 грн. При цьому сторона захисту посилалася на одержані в порядку тимчасового доступу санкціонованого судом дані про місцезнаходження вказаного телефону на момент його покупки зі слів потерпілого (а. 119-126, 135-136).
Разом з тим, ці дані не спростовують висунутого обвинувачення, адже якщо і визнати доведеним, що потерпілий помилився щодо дати придбання вказаного телефону, то вони не впливають на правову оцінку дій особи, яка ним протиправно всупереч волі власника заволоділа. Натомість, завдяки отриманій захистом інформації судом отримані беззастережні докази фізичного існування телефонного апарату з ІМЕІ НОМЕР_2 .
Заявлена потерпілим вартість телефону «Iphone 6s Plus» ІМЕІ НОМЕР_2 в сумі 16 200 грн підтверджується дослідженим судом товарним чеком (а. 16).
Отже, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_6 22 грудня 2017 року, діючи за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вартістю 16 200 грн., яке належить потерпілому ОСОБА_10 , а тому ці дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд не знаходить підстав для визнання фактичного затримання ОСОБА_11 працівниками охорони «Сільпо» протиправним. Згідно з правилами п. 1 ч. 2 ст. 207 КПК України кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу безпосередньо після вчинення злочину чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні, що власно і мало місце у даному випадку до прибуття співробітників поліції.

В межах даного провадження потерпілий ОСОБА_8 заявив цивільний позов (а. 12-14) до обвинуваченого ОСОБА_11 про відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди на суму 19 110 грн. (вартість викраденого телефону з додатковим обладнанням 17 200 грн. та заміни скла автомобіля 1 910 грн.) та моральної шкоди на суму 20 000 грн., а всього в розмірі 39 110 грн..

У судовому засіданні потерпілий в повному обсязі підтримав свою позовну заяву.

Обвинувачений заявлений позов не визнав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 22 грудня 2017 року відкрито викрав належне потерпілому майно вартістю 16 200 грн. та пошкодив праве переднє скло автомобіля. Згідно з товарним чеком вартість заміни бокового скла становить 1 910 грн. (а. 15).

Обставини викрадення майна потерпілого підтверджуються об`єктивними даними, відтак наявні правові підстави для проведення відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого але в межах висунутого обвинувачення, тобто на суму 16 200 грн.
Позивачем подано докази на підтвердження понесених втрат у зв`язку з відновленням пошкодженого належного йому майна, відтак позов в цій частині (1 910 грн.) підлягає задоволенню в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та потерпілого, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд на підставі ст. ст. 23, 1167 та 1193 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, тобто на суму 20 000 грн, враховуючи при цьому характер протиправних дій відповідача, його ставлення до потерпілого після події злочину, ступень вини відповідача, глибину фізичних і моральних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності, є учасником бойових дій. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_14 , не встановлено. Суд індивідуально враховує більш активну роль обвинуваченого у вчиненні злочину.

Суд не знаходить підстав для визнання обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та у зв`язку з виконанням потерпілим свого громадського обов`язку. Крім того, що ці обставини не встановлені за обвинувальним актом, стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого не доведено документально, а дії потерпілого, який захищав своє майно, не можуть вважатися виконанням громадського обов`язку.

Водночас, враховуючи характер, корисливу спрямованість та обставини вчиненого ЧОРНИМ злочину, зухвалість його дій, суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого на підставі ст. 54 КК України військового звання.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, приймаючи до уваги попередні заслуги обвинуваченого під час проходження військової служби, суд в даному конкретному випадку вважає за можливе призначити ОСОБА_14 мінімальне покарання за вчинений ним злочин в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, одночасно вважаючи неможливим його виправлення в умовах без ізоляції від суспільства, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення, обраний судом вид покарання, наявність підстав вважати, що ОСОБА_6 зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора і обрати щодо обвинуваченого в порядку ст. 377 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. ст. 177179, 194, 336, 366, 368, 371, 373-377 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за якою із застосуванням ст. 54 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням військового звання «старший лейтенант».
Змінити раніше обраний щодо ОСОБА_3 запобіжний захід з особистого зобов`язання на ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ взявши його під варту в залі суду, і до набрання вироком законної сили утримувати його на гауптвахті Військової служби правопорядку.

Про зміну запобіжного заходу засудженому ОСОБА_15 повідомити Головне управління урядового зв`язку Держспецзв`язку, а також близькіх родичів останнього через захисника.
Виконання вироку в частині зміни запобіжного заходу покласти на відповідних службових осіб Головного управління урядового зв`язку Держспецзв`язку та Військову службу правопорядку.

Початок строку відбуття покарання засудженим ОСОБА_16 рахувати з дня приведення даного вироку до виконання в частині взяття засудженого під варту.

У строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_14 зарахувати строк його фактичного затримання у період з 22 по 24 (включно) грудня 2017 року, тобто три доби.

Позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди задовольнити частково, лише на суму 16 200 грн., а моральної шкоди в повному обсязі на суму 20 000 грн., а всього на суму 36 200 грн., які стягнути на користь ОСОБА_17 із засудженого ОСОБА_3 .

Позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди в розмірі 1 000 грн. залишити без задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 122 КПК України стягнути із ОСОБА_11 на відшкодування судових втрат за експертизу 1 560 грн. 80 коп. в дохід держави.
Речові докази: автомобіль «Toyota Land Cruiser» д.н.з. НОМЕР_1 , особисті речі та документи потерпілого повернути потерпілому та використовувати за належністю; рогатку, частини фарфорової свічки знищити, особисті речі та документи обвинуваченого - повернути обвинуваченому та використовувати за належністю; інші зберігати при матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою протягом того ж строку з моменту вручення корпії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
СУДДЯ ОСОБА_18 ЧУК