УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1762/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.82 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
01 серпня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/1762/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Вказує, що суд мав всі підстави для задоволення його заяви, оскільки на момент подання заяви він відбув 2/3 строку покарання, має 8 заохочень, всі стягнення погашено у встановленому законом порядку, вину у скоєному злочині визнав повністю та характеризується позитивно.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 06 червня 2011 року Червоноармійським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.
Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 24.10.2014 року ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 317 ч. 2, 307 ч. 2, 308 ч. 2, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України на 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 20.07.2012 року ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3, 304 ч. 1, 70 ч. 4 КК України на 10 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.16 року зараховано засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 12.01.11року по 24.04.12 року на підставі ч.5 ст.72 КК України.
Початок строку відбування покарання: 12.01.2011р.; кінець строку: 01.07.2020р., 2/3 строку покарання відбув 30.11.2016р.
Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, оскільки за більше ніж сім років відбування покарання має лише вісім заохочень. Після відмови у задоволенні заяви про заміну покарання більш м`яким 29.03.17р. року ОСОБА_8 двічі заохочувався і одного разу грубо порушив вимоги режиму утримання. Будучи визнаним винним у вчиненні чисельних злочинів, вину свою заперечував і лише на момент настання часу застосування положень ст. 82 КК України звернувся з заявою про визнання вини. Участь засудженого у виховних програмах, соціально важливих робіт із самообслуговування є лише формальною. Крім того, відсутність не погашених та не знятих стягнень за порушення режиму не є достатньою підставою для задоволення заяви засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, поряд із передбаченими у ч.4 ст. 82 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Так, ОСОБА_8 засуджений 06 червня 2011 року Червоноармійським районним судом Житомирської області за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі. 24 жовтня 2011 року тим же судом за ст..ст.317 ч.2. 307 ч.2, 308 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. 20 лютого 2012 року тим же судом за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 304 ч.1, 70 ч.4 КК України на 10 років 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.06.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 12.01.2011 року по 24.04.2012 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України.
Початок строку відбування покарання: 12.01.2011 року, кінець строку: 01.07.2020 року, 2/3 строку покарання відбув 30.11.2016 року.
Згідно характеристики та довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.01.2011 року. З 17.05.2012 року відбуває покарання в ДУ «Бердичівська ВК (№70). За весь період відбування покарання характеризується посередньо. Працевлаштований на виробництві колонії - різноробочим. За сумлінну поведінку і ставлення до праці був заохочений 8 разів. За допущені порушення установленого порядку відбування покарання 3 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. У середовищі засуджених вживається не завжди задовільно, мали місце конфліктні ситуації. Умисно уникає робіт з самообслуговування. 15.12.2016 року комісією установи розглядалося питання про можливість застосування щодо нього заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та 08.11.2017 року про умовно дострокове звільнення. У застосуванні даних пільг засудженому було відмовлено, так як він за час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення (а.с. 14, 15).
Крім того, судом першої інстанції враховано, що заяву про визнання вини у скоєних злочинах, засуджений ОСОБА_8 подав лише тоді, коли відбув строк необхідний для застосування ст.82 КК України.
Також, апеляційний суд зазначає, що відповідно до вимог закону для застосування щодо засудженого положень ст. 82 КК України необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_8 , не дозволяють зробити безумовний висновок про те, що останній став на шлях виправлення та не можуть слугувати підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Доводи апелянта про те, що на момент подання заяви він відбув 2/3 від призначеного покарання, має 8 заохочень, всі стягнення погашено, вину у скоєному злочині за вироком суду визнав повністю, тому є підстави для застосування до нього положень ст.82 КК України, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.
Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення дотримався вимог ст.82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України відповідним чином мотивувавши свої висновки.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: