Справа № 343/370/17
Провадження № 11-кп/779/212/2018
Категорія ст.286 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі :

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

розглянувши у кримінальному провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду від 17.04.2018 року щодо ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого

звільнено від покарання за ст. 135ч. 1 КК України у виді 1 року обмеження волі відповідно до ст.ст.74 ч.5, 49 ч. 1 п. 2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо нього до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання слід рахувати з 23 лютого 2017 року.

Зараховано ОСОБА_7 в строк покарання час його перебування під вартою з 23 лютого по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Злочини скоєно за таких обставин: 25 червня 2012 року приблизно о 3 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "VOLKSWAGEN GOLF-4" НОМЕР_1 , рухався по вул. Верховинця в с. Старий Мізунь, Долинського району у напрямку с. Новий Мізунь. Проїжджаючи по неосвітленій ділянці дороги, він виїхав на смугу зустрічного руху та, проявивши неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перебував у горизонтальному положенні на лівій смузі проїзної частини.

У результаті порушення ОСОБА_7 п.п. 1.2, 1.10, 2.3 (б), 2.9 (а), 11.2., 11.3., 12.1., 12.3 Правил дорожнього руху України (ПДР) сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми органів черевної порожнини та лівої нижньої кінцівки з розвитком тяжкого травматичного шоку, від яких наступила його смерть.

Своїми діями ОСОБА_7 поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та, маючи реальну можливість надати йому першу допомогу, не виконав свого громадянського обов`язку, не вжив достатніх заходів з метою відвернення наслідків: хоч і викликав, однак не дочекався карети швидкої допомоги, не повідомив та не звернувся за допомогою до інших осіб, які проживали поряд, а завідомо залишив потерпілого без допомоги на проїзній частині дороги і скрився з місця події.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та прийнятим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що суд безпідставно не виключив з вироку посилання на обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки при встановленні об`єктивної сторони злочину, таку обставину вже було враховано, і пункт 2.9А ПДР України визнано судом причиною настання суспільно небезпечних наслідків.

Судом не було з`ясовано, хто з учасників дорожнього руху і якими діями створив небезпечну дорожню обстановку та аварійну ситуацію, а тому суд залишив поза увагою той факт, що дії потерпілого, пов`язані з порушенням ПДР, також перебувають у причинному зв`язку з наслідками.

Суд не дав належної оцінки розбіжностям двох протоколів відтворення обставин події, згідно яких були встановлена різна видимість перешкоди: в першому випадку 48, 8 м, в другому 78,6 м.

Також апелянт вказує, що згідно висновків судово-медичних експертиз, смерть ОСОБА_10 настала протягом 10-15 хвилин з моменту наїзду, однак з пояснень обвинуваченого вбачається, що місце пригоди він залишив коли потерпілий був уже мертвий, що підтверджується викликом з мобільного телефону о 3 год 16 хв., довідки Долинської ЦРЛ про отримання виклику о 3 год. 18 хв., а тому ОСОБА_7 не може нести відповідальність за ст. 135 КК України.

Крім того вважає, що вирок суду є надмірно суворим, суд міг призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України - більш м`яке ніж передбачено законом, оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, розкаявся, до кримінальної відповідальності притягається вперше, характеризується позитивно, вживав заходи для залагодження провини перед сім`єю потерпілого, є учасником бойових дій. Просить призначити ОСОБА_7 покарання в межах строку попереднього ув`язнення.

Прокурор не погодившись з апеляційною скаргою захисника в інтересах обвинуваченого подав заперечення на неї, вказавши, що твердження в апеляційній скарзі не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, а вирок щодо обвинуваченого є законним та обгрунтованим.

Потерпілим ОСОБА_10 подано заперечення на апеляційну скаргу, в якій вказав, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого є необґрунтованою та такою що не може бути взята до уваги. Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Під час апеляційного провадження обвинуваченим та його захисником було змінено апеляційну скаргу і її доводи підтримано лише в частині суворості покарання, про що подано письмову заяву ОСОБА_7 .

В апеляційній інстанції:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали апеляційну скаргу в зміненому вигляді, просять пом`якшити покарання;

- прокурор вважає, що в задоволенні апеляційної скарги у зміненому вигляді слід відмовити;

- потерпілі та їх представник просять відхилити апеляційну скаргу захисника;

З`ясувавши обставини провадження, заслухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи та зміст вироку, обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга у зміненому вигляді не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 за ст.ст. 286 ч.2, 135 ч.1 КК України є обґрунтованим. Цей висновок в зміненій апеляційній скарзі не оспорюється, тому в цій частині вирок не перевіряється..

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого в частині суворості покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Посилання захисника на те, що суд безпідставно визнав у вироку за обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів відхиляє. Як слідує із змісту вироку, суд не пов`язав на пряму перебування ОСОБА_7 у нетверезому стані з причиною і наслідками ДТП, цей його стан лише сприяв автопригоді. Стан сп`яніння обвинуваченого не є кваліфікуючою ознакою об`єктивної сторони цього злочину. Тому суд правильно визнав перебування винного у нетверезому стані як обтяжуючу його покарання обставину .

Висновки апелянта про те, що на покарання обвинуваченого впливає порушення ПДР з боку потерпілого слід визнати безпідставними. Суд встановив, що винним в ДТП є ОСОБА_7 . Грубої необережності потерпілого судом не встановлено, клопотань про дослідження цієї обставини в апеляційній інстанції немає, тому колегія суддів вважає, що обґрунтованих підстав визнати грубу необережність з боку потерпілого в апеляційного суду немає.

Твердження захисника про те, що на покарання можуть впливати різні дані протоколів відтворення про відстань, на якій можливо було виявити перешкоду на дорозі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як при першому відтворенні, так і при другому було підтверджено вину обвинуваченого і вказані захисником обставини істотно не впливають на покарання обвинуваченого.

Доводи апелянта про те, що вказані у вироку пом`якшуючі обставини, є підставою для застосування до покарання обвинуваченого ст. 69 КК України, колегія суддів вважає безпідставними. Вказані у вироку пом`якшуючі обставини та дані про особу винного, а саме: визнання ним вини, розкаяння у вчиненому, до кримінальної відповідальності притягається вперше, характеризується позитивно, вживав заходи для залагодження провини перед сім`єю потерпілого, є учасником бойових дій, належно враховані судом, що стало підставою для призначення йому основного і додаткового покарання, яке згідно санкції ст. 286 ч.2 КК України не є надто суворим і несправедливим. Призначене йому основне і додаткове покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним та іншими нових злочинів.

Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченого до меж відбутого ним строку попереднього ув`язнення, застосування ст. 69 КК України і звільнення його від додаткового покарання колегія суддів не вбачає.

Заяви потерпілих про посилення покарання обвинуваченого не можуть бути предметом обговорення, оскільки з цього приводу у встановленому порядку не подана апеляційна скарга, без якої апеляційний суд немає права погіршувати становище обвинуваченого.

Істотних процесуальних порушень не виявлено.

За таких обставин колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, вирок Долинського районного суду від 17.04.2018 року щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим з моменту отримання її копії.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3