Справа № 548/1862/18
Провадження №1-кс/548/564/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2018 року м. Хорол

Слідчий суддя Хорольського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши клопотання слідчого СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна ,-
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 за погодженням прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся в суд з клопотанням про арешт майна.
В клопотанні вказувалося, що 18.09.2018 року невідома особа перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 умисно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон «Нокіа» та банківську картку банку «ПриватБанк» із якої зняла грошові кошти в сумі 8 тис. грн.

27.09.2018 року по даному факту відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000440 за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України.
В ході проведення досудового розслідування 03.10.2018 року ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», який він викрав із господарства ОСОБА_5 18.09.2018 року.
03.10.2018 року за постановою слідчого мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», вилучений в ході огляду, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000440 від 03.10.2018 року.

Як вказує слідчий з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, відчуження речового доказу у кримінальному провадженні - вилученого в ході огляду мобільного телефону «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС»необхідним є накладання арешту на це майно із забороною користуватися та розпоряджатися ним в зв`язку з чим він і звернувся до суду з даним клопотанням.

Слідчий СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності та прохав задовольнити клопотання.

Власник майна ОСОБА_5 щодо якого подане клопотання про накладення арешту на майно , а саме мобільного телефону «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд клопотання у її відсутність.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя з`ясувавши позицію слідчого, власника майна, дослідивши матеріали клопотання, належно оцінивши наявні докази приходить до висновку, що дане клопотання підлягає до повного задоволення з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 18.09.2018 року невідома особа перебуваючи в будинку ОСОБА_5 , який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 умисно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон «Нокіа» та банківську картку банку «ПриватБанк» із якої зняла грошові кошти в сумі 8 тис. грн.

27.09.2018 року по даному факту відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000440 за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України.
В ході проведення досудового розслідування 03.10.2018 року ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», який він викрав із господарства ОСОБА_5 18.09.2018 року.
03.10.2018 року за постановою слідчого мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», вилучений в ході огляду, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000440 від 03.10.2018 року.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Тобто відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту в даному випадку є забезпечення збереження речових доказів, а підставою - відповідність вилученого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п.1,2,5,6 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000440 від 27.09.2018 року встановлені обставини, які вказують на те, що мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», є таким, що зберіг на собі сліди злочину і відповідно до ст.98 КПК України виступає речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дослідивши зазначені в клопотанні слідчого обставини та дійшов обґрунтованого висновку, про те, що накладення арешту на мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», оскільки постановою слідчого від 03.10.2018 року його вилучено та визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, як такий, що зберіг на собі сліди злочину, в зв`язку з чим з метою виконання вимог процесуального забезпечення ідентифікації, виявлення, фіксування слідів діяння, що містять ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, з метою заборони відчуження майна, є підстави накласти арешт на відповідне майно.

Арешт майна, з підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною підставою для арешту такого майна (та на відміну від забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, як окремих правових підстав) не вимагає оголошення підозри в кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення про арешт майна слідчий суддя виходить з того, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна може призвести до його зникнення, реалізації або настання інших наслідків, які можуть перешкодити забезпеченню процесуальних рішень по кримінальному провадженню, оскільки зазначений у клопотанні мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України.

Таким чином, враховуючи, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст.171 КПК України, а вказаний мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.98 КПК України, то на вказане майно слід накласти арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.98, 170-173 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Задовольнити клопотання слідчого СВ Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна.

Накласти арешт на мобільний телефон «Нокіа 1100» разом із сім картою мобільного оператору зв`язку «МТС», так як вказане майно є майном, на якому збереглися сліди злочину, і речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, відчуження, для забезпечення його збереження, з позбавленням права розпоряджання та використання, який буде зберігатися у камері речових доказів Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвал

Слідчий суддя Хорольського районного
суду Полтавської області: ОСОБА_1