Справа №473/1211/18 19.09.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.05.2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березнегувате, Миколаївської області, українця, громадянина України, раніше судимого, який до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 31.08.2016 року Слов`янським міськрайонного суду Донецької області за ч.4 ст.407 КК України на 3 роки позбавлення волі,

-якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

ОСОБА_5 стверджує, що став на шлях виправлення, від роботи він не відмовлявся, режим не порушував, має одне заохочення, наявне у нього стягнення погашене.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
18 квітня 2018 року до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор та представник Державної установи «Вознесенської ВК №72» заперечували проти умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання, оскільки вважали що своєю поведінкою ОСОБА_5 не довів свого виправлення, а тому просили дану заяву залишити без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 за період відбування покарання має одне заохочення, та одне стягнення, яке зняте та погашене у встановленому законом порядку. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Під час проведення індивідуальних бесід відвертий, розсудливий. Але у майстерні установи не працевлаштований, за час відбування покарання розумної ініціативи для участі у суспільно-корисному житті відділення установи не приймав. Останні заохочення мав ще у 2017 році. Участі у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, не вбачає в цьому необхідності. На відділенні веде пасивний пристосовницький спосіб життя. Потребує контролю з боку персоналу установи.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що до засудженого не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

На думку апеляційного суду, розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_5 суд першої інстанції належним чином не дослідив всі обставини провадження та в повній мірі не вмотивував свій висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, а лише посилався на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду.

Згідно вимогам ст.81 КК України підставами умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до положень ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31.08.2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії умисних тяжких злочинів.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.02.2017р. згідно ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 12.07.2016р. по 03.10.2016, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В Вознесенській виправній колонії №72 Миколаївської області ОСОБА_5 відбуває покарання з 23.12.2016 року по даний час.

Початок строку 12.07.2016р., кінець строку 21.04.2019р.Таким чином, ОСОБА_5 фактично відбуто 2/3 частини призначеного йому покарання.

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 )

Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що ОСОБА_5 був засуджений за тяжкий злочин.

Разом з тим, суд не звернув увагу, що за час відбування покарання ОСОБА_5 загалом характеризується позитивно - дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядку дня, за характером спокійний, чемний, доброзичливий. Має адекватну самооцінку. Під час індивідуальних бесід відвертий, розсудливий. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні доброзичливі стосунки. Здатний долати життєві трудності та протистояти чужому негативному впливу. Має одне заохочення за підсумки роботи у ІІ кварталі 2017 року та одне стягнення, яке погашено в передбаченому законом порядку.

Туму, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої про те, що засуджений не став на шлях виправлення, оскільки він не відповідає обставинам встановленим судом, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_5 , який відповідно до матеріалів особової справи, а саме характеристики від 24.04.2018 року за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується загалом позитивно. Відповідно до характеристики, наданої установою відбування покарання, ОСОБА_5 у скоєному злочині розкаюється, усвідомив тяжкість та суспільну небезпечність скоєного злочину. Підтримує зв`язок з рідними.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що дає підстави для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, а тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив в задоволенні заяви засудженого

Рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, а тому підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, у відповідності до положень ст. 411 КПК України. Якою слід задовольнити заяву засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на невідбуту частину покарання , а саме 7 місяців і 2 дні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 травня 2018 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати

Постановити нову ухвалу. Задовольнити заяву ОСОБА_5 . На підставі ст. 81 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 31.08.2016 року, звільнити умовно-достроково на 7 місяців 2 дні.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: