ВЕРХОВНИЙ СУД
КАСАЦІЙНИЙ КРИМІНАЛЬНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2018 року
м. Київ
справа № 712/2105/14-к
провадження № 51-2781км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
прокурораОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 і пунктом 9 частини 2 статті 115, частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України (далі КК).
Обставини справи
1. За вироком Соснівського районного суду м. Черкас від 18 березня 2016 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за частиною 2 статті 15 і пунктом 9 частини 2 статті 115 КК на строк 10 років, за частиною 2 статті 186 КК на строк 4 роки. На підставі статті 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
2. Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржені.
3. Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 24 травня 2016 року зазначений вирок залишив без змін. Відповідно до частини 5 статті 72 КК зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2014 року по 24 травня 2016 року.
4. Місцевим судом ОСОБА_7 визнано винуватим у закінченому замаху на вбивство з метою приховання іншого злочину й у грабежі, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, і з погрозою застосування такого насильства, вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб за обставин, детально викладених у вироку.
5. Судом установлено, що 10 березня 2014 року приблизно о 00:30 у будинку на АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 завдали по кілька ударів руками по тулубу ОСОБА_10 , а згодом за участю ОСОБА_9 відкрито заволоділи майном потерпілого на загальну суму 16 310 грн.
6. Наступного дня 11 березня приблизно о 07:00 в лісосмузі, що розташована в адміністративно-територіальних межах Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_7 з метою приховати вчинене напередодні пограбування ОСОБА_10 скоїв замах на вбивство останнього. ОСОБА_7 , маючи намір позбавити життя потерпілого, завдав йому кількох ударів в обличчя, а потім намагався задушити останнього шнурком від спортивних штанів. Після того, як шнурок порвався, засуджений кілька разів ударив ОСОБА_10 дерев`яною палкою по голові та тулубу, від чого потерпілий втратив свідомість. А ОСОБА_7 після цього залишив місце злочину. Смерть ОСОБА_10 не настала з причин, що не залежали від волі засудженого, оскільки потерпілому було надано медичну допомогу.
Вимоги і доводи касаційної скарги
7. У касаційній скарзі, за її змістом, засуджений просить на підставах, передбачених пунктами 13 частини першої статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), змінити постановлені щодо нього судові рішення та пом`якшити призначене покарання, застосувавши статтю 69 КК.
8. Засуджений стверджує, що призначене йому покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. На думку ОСОБА_7 , вирок суду першої інстанції не відповідає приписам статей 370, 374 КПК, оскільки цей суд усупереч вимогам статті 65 КК не врахував повною мірою всіх позитивних даних про його особу і наявних у справі пом`якшуючих обставин та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції закону, за яким його засуджено.
9. Водночас засуджений вважає, що судовий розгляд проведено неповно і з порушеннями, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стверджує, що умислу на вбивство потерпілого не мав, а завдав потерпілому лише кількох ударів, висловлює припущення щодо причетності ОСОБА_8 до заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень. Звертає увагу на відсутність відбитків його пальців на знаряддях злочину та відсутність слідів крові на одягу.
10. На переконання скаржника апеляційний суд допущених місцевим судом порушень не усунув і всупереч приписам статті 419 КПК у своїй ухвалі не обґрунтував належним чином, чому він залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту.
Позиції інших учасників судового провадження
11. Учасникам провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
12. Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав скаргу ОСОБА_7 і просив змінити судові рішення та пом`якшити засудженому покарання із застосуванням статті 69 КК.
13. Прокурор заперечив проти касаційних вимог сторони захисту, вважаючи вирок та ухвалу законними і обґрунтованими.
Оцінка Суду
14. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану скаргу не можна задовольнити на таких підставах.
15. Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
16. Отже, касаційний суд не перевіряє оскаржуваних судових рішень щодо неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить із обставин, установлених судом.
17. Крім того, відповідно до частини першої статті 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. За частиною третьою статті 26 КПК суд вирішує лише питання, винесені на його розгляд сторонами. Таким чином, сторона, зацікавлена у розгляді і вирішенні певного питання, зобов`язана порушити його перед судом відповідної інстанції і на відповідній стадії кримінального провадження.
18. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений звертався до суду апеляційної інстанції з апеляційної скаргою, в якій порушувалися виключно питання справедливості призначеного покарання. Відповідно до частини першої статті 404 КПК апеляційний суд переглянув вирок суду першої інстанції в межах питань, винесених на його розгляд сторонами.
19. Правильність установлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правової кваліфікації апеляційним судом не перевірялись, оскільки це виходило за межі вимог апеляційної скарги. Відповідно до положень статей 26, 424 та 433 КПК у їх взаємозв`язку касаційний суд перевіряє правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у межах тих питань, які було винесено на розгляд апеляційного суду сторонами. Таким чином, доводи засудженого в касаційній скарзі, які не було винесено стороною захисту на розгляд апеляційного суду, не можуть бути предметом розгляду касаційної інстанції.
20. Доводи, викладені в касаційній скарзі засудженого, про те, що призначене йому покарання є несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів вважає непереконливими.
21. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
22. За правилами частини першої статті 69 КК суд вправі призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за відповідний злочин, за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, та з урахуванням особи винного.
23. Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати статтю 69 КК. Ухвалюючи свій вирок у частині призначення покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких, наявність обтяжуючої обставини перебування у стані алкогольного сп`яніння та усі інші обставини, які мають правове значення. Врахувавши зазначене, районний суд, діючи в межах своїх повноважень, не встановив підстав для застосування цього положення.
24. Водночас суд не залишив поза увагою тих обставин, на які посилається засуджений, у тому числі відсутності судимості, посередньої характеристики за місцем проживання та незадовільного стану здоров`я, а також визнав пом`якшуючою обставиною визнання вини та щире каяття. З огляду на ці обставини в їх поєднанні з характером установлених конкретних дій винного місцевий суд визнав можливим призначення ОСОБА_7 мінімального строку покарання, передбаченого санкціями закону за кожен інкримінований злочин.
25. Крім того, при визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі статті 70 КК суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
26. Переглядаючи вирок, апеляційний суд належним чином проаналізував доводи сторони захисту та відхилив їх, не встановивши обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як того вимагає стаття 69 КК. Колегія суддів не має підстав ставити під сумнів цей висновок апеляційного суду і вважає його рішення законним та обґрунтованим. Апеляційний суд при перегляді вироку не порушив вимог статей 404, 405 КПК й ухвалив рішення з урахуванням приписів статті 419 цього Кодексу.
27. Аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційній скарзі не наведено.
28. З огляду на викладене Суд відхиляє доводи засудженого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд
ухвалив:
Вирок Соснівського районного суду м. Черкас від 18 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3