Справа №490/1765/18 18.05.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 травня 2018 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 червня 2018 року, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, в силу ст.89 КК України не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.382 КК України в кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000014 від 13.03.2018 року.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 25 червня 2018 року.
Визначено розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з-під варти, в сумі 650 000 (шістсот п`ятдесят тисяч) гривень.
Постановлено у разі звільнення під заставу на ОСОБА_6 покласти обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати до службового кабінету № 65 слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 з періодичністю два рази на тиждень по понеділкам та п`ятницям з 16.00 год. до 17.00 год.;

- не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- у разі наявності, здати на зберігання до СУ ГУНП в Миколаївській області закордонний паспорт/інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.05.2018 року скасувати та звільнити останнього з під варти.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, винесеною з істотним порушенням вимог КПК.

Підозру вважає, необґрунтованою, оскільки, на думку захисника, в діях підозрюваного відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено та необґрунтовано спричинення істотної шкоди судовій системі України в особі Заводського районного суду м. Миколаєва, що в свою чергу свідчить про відсутність необхідних складових для утворення складу злочину передбаченого ч.3 ст.382 КК України.

Зазначає, що ОСОБА_6 не має ніякого нерухомого майна, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 121963445 від 25.04.2018 року, яку сторона захисту надала суду, але слідчим суддею проігноровано цей факт.

З 14.03.2013 року по 26.02.2018 року ОСОБА_6 був інвалідом II групи, постійно проходить лікування.

З 26.02.2018 року по наступний час він є інвалідом ІІІ групи, посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.03.2013 року було надано слідчому судді 02.05.2018 року в судовому засіданні, однак судом не взято до уваги даний факт.

Стверджує, що ОСОБА_6 неодноразово звертався з заявами до державного виконавця, де просив проводити стягнення за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року з його пенсії у встановленому законом порядку. На підтвердження надав копію заяви від 20.07.2016 року з відміткою вхідної кореспонденції Заводського відділу ДВС про її отримання.

Крім того, зазначає що, згідно вироку Центрального районного суду м. Миколаєва, від 26 січня 2012 року, відшкодування завданої шкоди було визначено через продаж автомобілю. В лютому 2018 року стало відомо, що зі штрафмайданчика зник автомобіль марки Мерседес, на якому була збита жінка - гроші з продажу транспорту повинні були піти на відшкодування компенсації родичам загиблої. На даний момент поліція розслідує його пропажу, але слідчим суддею, не взято до уваги даний факт.

Матеріальні і моральні збитки потерпілим ОСОБА_6 виплачує з пенсії, оскільки інших джерел доходу в нього немає. Відрахування з його державної соціальної допомоги особам з інвалідністю у розмірі 20 %, здійснюється на підставі постанови державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаєва з 01.11.2017 року, ОСОБА_6 ніяк не може цьому перешкоджати. Таким чином, кваліфікація злочину за ч.3 ст.382 КК України «Невиконання судового рішення», на думку захисника, ґрунтується на недостовірних доказах і припущеннях.

Зазначає, що адміністративні правопорушення, на які вказує прокурор, були розглянуті судом півтора роки тому та термін давності по ним пройшов.

Зазначає, що слідчий суддя не обґрунтував своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б одним із ризиків передбачених ст.177 КПК України та не навів доводів щодо обґрунтування підозри.

Стверджує, що судом не враховано фактичні обставини справи та дані, що характеризують особу затриманого, а саме з 14.03.2013 року по 26.02.2018 року ОСОБА_6 був інвалідом II групи, постійно проходить лікування, тому не мав можливості відшкодувати шкоду в повному обсязі. З 26.02.2018 року до теперішнього часу він є інвалідом III групи. Матеріальний і моральний збитки потерпілим ОСОБА_6 виплачує з пенсії, і інших джерел доходу у нього немає. Має постійне місце проживання, хоча раніше і був судимий, проте нових злочинів не вчиняв.

Зазначає, що підозрюваний не має на меті уникати кримінальної відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування, так як вину свою у вчиненні злочину не визнає та особисто зацікавлений, щоб дана справа закінчилась, та буде сприяти слідству у з`ясуванні всіх обставин справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим управлінням ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000014 від 13.03.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, водійське посвідчення вилучено відповідно.

Також, вказаним вироком суду на ОСОБА_6 накладено стягнення на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди, пов`язаної із витратами на поховання загиблої у розмірі 49 460,59 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., а також на користь ОСОБА_11 50 000 грн., на користь ОСОБА_12 50 000 грн., на користь ОСОБА_13 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_13 50 000 грн., що становить загальну суму 249 460,59 грн.

Постановою Білозерського районного суду Херсонської області від 20.07.2012 року ОСОБА_6 , у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу, звільнено на підставі ст. 84 КК України від подальшого відбування покарання на весь строк, що залишився та становить 05 років 03 місяці 22 дні.

У подальшому, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2014 року ОСОБА_6 звільнено від покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2014 році».

Проте, ОСОБА_6 , достеменно знаючи про вищевказаний вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року, що набрав законної сили, усвідомлюючи реальну можливість та обов`язок виконати судовий акт щодо відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, маючи умисел на відверту та свідому відмову від його виконання, демонструючи зневагу до встановленого порядку правосуддя, ухиляється від його виконання, чим порушує охоронювані Конституцією України права і свободи людини і громадянина, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та малолітньої ОСОБА_13 , чим спричинив останнім матеріальну істотну шкоду у сумі 249 460,59 грн.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 3 ст. 382 КК України, як умисне невиконання вироку суду, що набрав законної сили, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян.

25.04.2018 року старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотанням погодженим з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання вказав на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, зазначив що, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України - як умисне невиконання вироку суду, що набрав законної сили, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років. А саме в умисному невиконанні вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди, пов`язаної із витратами на поховання загиблої у розмірі 49 460,59 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., а також на користь ОСОБА_11 50 000 грн., на користь ОСОБА_12 50 000 грн., на користь ОСОБА_13 , діючої в інтересах малолітньої ОСОБА_13 50 000 грн., що становить загальну суму 249 460,59 грн.

Пославшись на надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України по даному епізоду.

Щодо підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у невиконанні останнім судових актів в частині позбавлення його права керування транспортними засобами, то слідчий суддя вважав її необґрунтованою.

Пославшись на те, що ОСОБА_6 не працює, не одружений, не має на утриманні дітей, має вкрай негативну репутацію серед мешканців міста Миколаєва, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, позбавлявся права керування транспортними засобами, не має будь-якого офіційно зареєстрованого за ним на праві власності нерухомого або рухомого майна, у відповідності до ст. 89 КК України раніше не судимий, раніше перебував у розшуку у зв`язку із зміною запобіжного заходу при постановленні вироку від 26.01.2012 року та оголошувався у розшук по поданню державного виконавця у зв`язку із ухиленням від виконання рішення суду, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення яке спрямовано проти правосуддя, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам і свободам громадян, слідчий суддя зазначив про наявність заявлених слідчим ризиків, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Пославшись на репутацію підозрюваного та обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , слідчий суддя зазначив, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, та вважав за необхідне визначити заставу у розмірі 650 000 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважать, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

Апеляційний суд зауважує, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Твердження апелянта про недостатність та недопустимість доказів, наданих прокурором на підтвердження винуватості ОСОБА_6 не є предметом розгляду у даному провадженні, а підлягають перевірці при розгляді справи судом першої інстанції по суті обвинувачення.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані обставини підтверджуються тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, тому з огляду на те покарання що йому загрожує в разі визнання його винуватим, він може ухилятись від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тому, твердження апелянта про те, що слідчий суддя не обґрунтував своїх висновків, щодо наявності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставним.

Разом з тим, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного. Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Крім того, слід зазначити, що ст. 184 КПК України вимагає від сторони обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зазначити не лише наявні ризики, а також вказати обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку що запобігти їм в змозі саме цей вид запобіжного заходу.

Відповідно до вимог закону під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Проте, як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя не в повному обсязі дотримався вимог закону та не обґрунтував свого рішення щодо неможливості застосувати до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу.

Так, в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутні висновки суду в цій частині. Наголосивши на тому, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом та вказавши, що саме такий вид запобіжного заходу забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, суд не навів доказів обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, підлягає врахуванню в числі інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового та кримінального проваджень ОСОБА_6 вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.06.2014 року ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року на підставі ст. 1 п. «г» Закону України «Про амністію у 2014 році». Таким чином, на даний час ОСОБА_6 є таким, що не має судимості.

Відповідно до наявних в матеріалах кримінального та судового проваджень численних медичних документів ОСОБА_6 страждає на тяжке захворювання. Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА № 273307 від 26.03.2018 року, підозрюваний є інвалідом третьої групи, перебуває на обліку у лікаря невропатолога, нейрохірурга, окуліста, потребує стаціонарного лікування.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, проживає разом з батьками, що свідчить про те, що він має міцні соціальні зв`язки, за місцем мешкання характеризується позитивно, має постійне джерело доходу у вигляді пенсії по інвалідності.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на час розгляду справи апеляційним судом, родичами підозрюваного, в порядку виконання вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2012 року в частині відшкодування потерпілим моральної та матеріальної шкоди, сплачено 200000 грн., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що застосування підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, є достатнім для запобігання встановленим ризикам, зазначеному в ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечить його належну процесуальну поведінку.

За наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України підозрюваний ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з-під варти із невідкладному доставленню до місця його проживання.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 194, 202, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні клопотання старший слідчого в ОВС СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 погодженого з прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 25 червня 2018 року, заборонивши йому цілодобово залишати житло, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки: прибувати за кожним викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає м. Миколаїв, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання; у разі наявності, здати на зберігання до СУ ГУНП в Миколаївській області закордонний паспорт/інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України підозрюваного ОСОБА_6 звільнити з-під варти та зобов`язати орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного невідкладно доставити ОСОБА_6 до місця його проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді