У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/5443/18

№ 1-кс/183/1145/18

18 вересня 2018 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 10.07.2018 року за № 0000231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.. 1971 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

До слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку ст.. 170 КПК України надійшло клопотання прокурора ОСОБА_2 про арешт майна. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що 10.07.2018 року Новомосковською місцевою прокуратурою внесено відомості до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 1971 КК України.

Зокрема, встановлено, що невідомою особою у порушення вимог ст.ст. 116, 124, 125, 211 Земельного Кодексу України та ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу та державної реєстрації права власності чи користування земельною ділянкою, умисно, з корисливих мотивів, самовільно зайнято земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площами понад 17,9 га та 26,8 га, які розташовані на території об`єднаної Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту).

Встановлено, що на підставі державного акту на право постійного користування серії І-ДП №003953, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №166, у ОСОБА_3 перебувала на праві постійного користування земельна ділянка площею 17,96 га для ведення селянського (фермерського) господарства. Також, на підставі державного акту на право постійного користування серії ДП, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №215, у ОСОБА_3 перебувала на праві постійного користування земельна ділянка площею 26,83 га для ведення селянського (фермерського) господарства, які розташовані на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області (за межами населеного пункту).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

У постанові №6-2329цс16 від 05.10.2016 судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України викладено правову позицію відповідно до якої: згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Встановлено, що рішенням Царичанського районного суду від 23.05.2017 по справі №196/81/16-ц частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на майно. Однак, даним рішенням відмолено у визнані права власності на цілісний майновий комплекс СФГ «Оріль» до складу якого входять право постійного користування земельною ділянкою площами 17,96 га та 26,83 га, які відповідно до вищезазначених державних актів на право постійного користування передавались ОСОБА_3 .

При цьому встановлено, що земельна ділянка площею 26,83 га, яка на підставі державного акту на право постійного користування серії ДП, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №215, належала ОСОБА_3 на праві постійного користування, розпайована учасниками СФГ «Оріль» та оформлено право власності на новосформовані земельні ділянки.

25.08.2018 т.в.о. начальника СВ Царичанського ВП проведено огляд земельної ділянки площею 17,96 га яка відповідно державного акту на право постійного користування серії І-ДП №003953, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №166, перебувала у ОСОБА_3 на праві постійного користування та встановлено, що дана земельна ділянка фактично використовується, оскільки засіяна сільськогосподарською культурою: соняхом. Вказаний факт свідчить про самовільне зайняття даних земельних ділянок.

Згідно ст. 25 КПК України вбачається, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, врожай соняха, вирощений на самовільно зайнятій земельній ділянці є фактично речовим доказом використання земельної ділянки для сільськогосподарських потреб, за відсутності документів, що підтверджують право користування.

25.08.2018 земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної форми власності, яка відповідно державного акту на право постійного користування серії І-ДП №003953, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №166, перебувала у ОСОБА_3 на праві постійного користування, а також посіви соняха вирощені на зазначеній земельній ділянці визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Згідно ст.. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

При зайнятті земельної ділянки за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність, або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї, у особи яка засіяла таку земельну ділянку, не виникає право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію на вказаній земельній ділянці.

Крім того, відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004, відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Враховуючи викладене, виникла необхідність забезпечити збереження речових доказів у кримінальному провадженні земельної ділянки та посівів соняха, що ростуть на самовільно зайнятій земельній ділянці до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та подальшого звернення врожаю в дохід держави.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, для збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що у кримінальному провадженні самовільно зайнята земельна ділянка та посіви соняха на ній визнано у встановленому порядку речовими доказами самовільного використання вказаних земельної ділянки, з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, знищення посівів соняха, їх збирання та подальшого відчуження особами, що вчинили вказаний злочин та на теперішній час не встановлені, на час розслідування, на них слід накласти арешт, який полягає в забороні будь-кому розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

В судове засідання прокурор не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання без його участі, просив клопотання задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до висновків.

Подані в підтвердження підстав для арешту майна документи належним чином не завірені, а тому не можуть бути прийняті судом як докази для задоволення клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає клопотання не обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 10.07.2018 року за № 0000231 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.. 1971 КК України, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1