Єдиний унікальний номер №451/1851/13-к
Провадження № 1-кп/440/121/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2018 року Буський районний суд Львівської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
за участю захисника ОСОБА_4
за участю обвинуваченого ОСОБА_5
за участю потерпілого ОСОБА_6
провівши в залі суду в м. Буську з фіксуванням технічним засобом "Камертон", проведеним у режимі відеоконференції з Червоноградським міським судом Львівської області підготовче судове засідання кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України ,

в с т а н о в и в:

20.07.2018 року згідно ухвали колегії суддів Апеляційного суду Львівської області від 05.07.2018 року надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 342 КК України до Буського районного суду Львівської області .

Ухвалою суду від 23.07.2018 року по вказаному кримінальному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання з`явились прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого, потерпілий.

В підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_5 , про повернення обвинувального акту прокурору для складання в порядку та в спосіб, визначений КПК України, оскільки обвинувальний акт не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Прокурор заперечив проти задоволення заявленого клопотання. Суду пояснив, що доводи захисту, щодо невідповідності обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не заслуговують на увагу, так як у ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Вислухавши всіх учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

В силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Питання форми та змісту обвинувального акту регулюються ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В цій частині обвинувальний акт не відповідає вимогам, які визначені процесуальним законом, а саме.

Згідно зі ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Так, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходять з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Як убачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Згідно поданого до суду обвинувального акту, в частині формулювання обвинувачення міститься наступне: такими своїми умисними діями, що виразились у вчиненні опору працівнику правоохоронного органу під час вчинення ним службових обов`язків та спричиненні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я потерпілому ОСОБА_6 , у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, ОСОБА_5 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Однак, на думку суду, обвинувачення не є конкретним, оскільки обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунете в порядку КПК України.

Крім того, при складання обвинувального акту зазначено «у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків», тобто для суду є не зрозумілим опір був вчинений одному працівнику правоохоронного органу, чи декільком працівникам правоохоронного органу.

Необхідність дотримання норм процесуального закону щодо змісту обвинувального акту є передумовою дотримання гарантованого права обвинуваченого на захист.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії " від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82). Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", а також "Даллос проти Угорщини"). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, його правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання про повернення обвинувального акту прокурору підлягає до задоволення.

Керуючись п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України суд,-

у х в а л и в :

Клопотання захисника ОСОБА_4 в частині про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Повернути прокурору Радехівської місцевої прокуратури обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження № 0000358 від 20 серпня 2013 року щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом семи днів з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1