Провадження № 1-кп/748/293/18
Єдиний унікальний № справи 745/415/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2018 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Чернігівського району Чернігівської області у м. Чернігові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000065 від 2 квітня 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит Луганської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, пенсіонера, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого проживаючим по АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України;
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 31 березня 2018 року, близько 12 год., перебуваючи за місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин з братом ОСОБА_9 , діючи з умислом на нанесення тілесних ушкоджень, з метою реалізації свого злочинного наміру, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, використовуючи сокиру, утримуючи її у лівій руці та сидячи на стільці, з прикладанням незначної сили, умисно завдав ОСОБА_5 , який сидів на полу біля нього, три удари ріжучою кромкою робочої частини сокири в область голови, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці чола посередині та в ділянці чола справа (2 штуки), які згідно висновку експерта №42 від 11 квітня 2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України не визнав, а фактично визнав свою вину у нанесенні потерпілому легких тілесних ушкоджень, пояснивши це тим, що не мав умислу на вбивство брата і не бажав йому смерті. Усіх подій, які відбувалися 31 березня 2018 року він не пам`ятає, однак свої показання дані під час слідчого експерименту підтверджує та може зазначити, що дійсно, десь між 11 та 12 годинами, між ним та братом виник конфлікт, брат почав його ображати та зіштовхнув з стільця. Він впав та у кутку кімнати, де постійно стоїть віник, кочерга та сокира, схопив чомусь саме сокиру лівою слабкішою рукою, бо права рука у нього практично не функціонує, та коли знову сів на стілець, а брат сидів на полу біля нього, то з невеликою силою, бо інакше не міг лівою рукою зробити, вдарив того тричі по голові, а коли побачив кров у брата на голові, то опустив руку, а той у цей момент забрав сокиру, однак вона спочатку впала йому на ногу, а потім викинув її. Від наробленого він сильно злякався та одразу пішов до себе в кімнату і брату не допомагав. Чому таке зробив пояснити не може.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та на підтвердження встановлених судом обставин справи, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Так, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що є рідним братом обвинуваченого, з яким він проживає однією сім`єю. Зранку 31 березня 2018 року він готував їжу і у цей момент зайшов брат, який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між ними почалася сварка, під час якої він виражався на нього нецензурною лайкою. У цей момент обвинувачений взяв у праву руку сокиру та вдарив його зверху по голові три рази, без достатньої сили. Після ударів він вирвав у обвинуваченого сокиру і відкинув від себе. Голова була уся в крові і він по мобільному телефону викликав карету швидкої медичної допомоги, яка у свою чергу викликала поліцію. Брат допомогу йому не надавав. Після цього його доставили до лікарні, надали медичну допомогу та відпустили до дому. Під час нанесення ударів обвинувачений сидів на стільці, а він сидів на подушці на підлозі. Наносячи удари брат нічого не говорив, однак він думає, що той убивати його не хотів. З братом живе вже 30 років, претензій до нього не має і раніше брат не наносив йому удари сокирою.

Свідок обвинувачення ОСОБА_10 суду пояснив, що є братом по відношенню до потерпілого і обвинуваченого по лінії матері. Очевидцем самої події він не був, а прийшов до їх будинку, коли вже була швидка медична допомога, це було близько 9 години. Брати були у стані алкогольного сп`яніння. Потерпілий сказав, що його вдарив сокирою обвинувачений. Особисто він бачив, що брати і раніше билися.

Окрім того винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.125 КК України підтверджується документами, висновками судових експертиз та речовими доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а саме.

Витягом з кримінального провадження №0000065, з якого вбачається, що 2 квітня 2018 року надійшла заява ОСОБА_5 про те, що 31 березня 2018 року, близько 12 години, у АДРЕСА_1 ОСОБА_5 наніс йому тілесні ушкодження.

Заявою потерпілого від 2 квітня 2018 року про те, що він просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 31 березня 2018 року, близько 12 години, завдав йому тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судової-медичної експертизи №42 від 11 квітня 2018 року у потерпілого ОСОБА_5 мають місце тілесні ушкодження у вигляді ран в ділянці чола посередині та в ділянці чола справа (2 штуки), що могли утворитись від дії предмету, що має ріжучу поверхню та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Для утворення даних ушкоджень достатньо трьох впливів предмету, що має ріжучу поверхню.

Даними протоколу слідчого експерименту від 16 квітня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , який в будинку АДРЕСА_1 детально показав і розказав обставини отримання тілесних ушкоджень від обвинуваченого ОСОБА_5 , що мало місце 31 березня 2018 року. Зокрема потерпілий зазначив, що у вказаний день, близько 12 години, він сидів на підлозі та чистив картоплю, і у цей момент прийшов обвинувачений та сів біля нього на стілець. Між ними виникла сварка з приводу того хто буде готувати їжу. Потім обвинувачений у кутку кімнати взяв сокиру, сів на стілець та тримаючи її у лівій руці наніс йому три удари по голові. При цьому він трохи підтримував сокиру правою рукою, яка у нього хвора та практично не функціонує. Після цього він вихопив у обвинуваченого сокиру та відкинув її, а брат пішов до себе у кімнату. Жодних погроз від обвинуваченого не було, він взагалі нічого не казав.

Даними протоколу слідчого експерименту від 20 квітня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , який в будинку АДРЕСА_1 детально показав і розказав обставини нанесення 31 березня 2018 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 . Зокрема підозрюваний зазначив, що десь близько 12 години, між ним та братом виник конфлікт, брат почав його ображати та зіштовхнув з стільця. Він впав та у кутку кімнати, де постійно стоїть віник, кочерга та сокира, схопив чомусь саме сокиру лівою слабкішою рукою, бо права рука у нього практично не функціонує, та коли знову сів на стілець, а брат сидів на полу біля нього, то з невеликою силою вдарив того тричі по голові, а коли побачив кров у брата на голові, то опустив руку, а той у цей момент забрав сокиру, однак вона спочатку впала йому на ліву ногу, а потім викинув її. Після цього він одразу пішов до себе в кімнату.

Під час даної слідчої дії підозрюваний ОСОБА_5 показав де стоїть сокира, якою він наніс тілесні ушкодження потерпілому та добровільно видав її, яка була вилучена слідчим та опечатана. На сокирі мались сліди речовини бурого кольору, схожої на кров.

Даними протоколу огляду від 20 квітня 2018 року сокири, вилученої під час слідчого експерименту, під час якого встановлено, що сокира складається з дерев`яного руків`я та металевої робочої частини, з лівої сторони якої наявне клеймо виробника. На руків`ї, біля робочої частини, наявна металева пластина сріблястого кольору, а також наявні сліди речовини бурого кольору, схожої на кров.

Згідно висновку №241 від 21 травня 2018 року судово-медичної імунологічної експертизи в слідах на сокирі, вилученої в ході слідчого експерименту, знайдена кров людини і не виключається можливість походження домішку крові в цих слідах від ОСОБА_9 .

Відповідно до постанови слідчого від 25 травня 2018 року виявлена та вилучена сокира зі слідами крові та зразок крові ОСОБА_5 , в плямі на марлі, визнані речовим доказом та передані на зберігання до кімнати речових доказів Сосницького ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області.

Дослідивши вищевказані докази, перевіривши доводи сторін обвинувачення та захисту, суд приходить до висновку, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме у незакінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_5 , не знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин (в тому числі і умисне вбивство) може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання).

У ході судового розгляду як обвинувачений, так і його захисник категорично заперечували проти наявності у ОСОБА_5 прямого умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_5 , аргументуючи свої доводи тим, що при наявності такого умислу обвинувачений мав реальну можливість позбавити потерпілого життя, чого він не зробив і не мав наміру це робити з власної волі. Він мав намір лише покарати потерпілого за його нецензурну лайку, при цьому він діяв з умислом заподіяти йому лише ті тілесні ушкодження, які фактично й заподіяв, тому він не повинен нести відповідальності за замах на вбивство потерпілого, а лише за фактичними наслідками своїх дій.
Суд погоджується з такими доводами сторони захисту, які достатньо аргументовані, підтверджені належними та допустимими доказами по справі, зокрема і показаннями самого потерпілого, і відповідають фактичним обставинам справи, що встановлені судом в ході судового розгляду. При цьому потерпілий ОСОБА_5 не відмовився від своєї заяви про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за заподіяні йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а тому суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії обвинуваченого зі ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України (незакінчений замах на вбивство) на ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Такий висновок суду ґрунтується на показаннях обвинуваченого та потерпілого даних у судовому засіданні, даних під час слідчих експериментів, які достовірно пояснювали, що жодного умислу на вбивство не було, жодних погроз немало місця, мав місце конфлікт в ході якого за допомогою сокири були нанесенні легкі тілесні ушкодження, при цьому їх характер та локалізація жодним чином не свідчать про наявність умислу на вбивство, і на те, що воно не було закінчене з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, який не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Вирішуючи у кримінальних провадженнях про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин провадження й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілих і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Зважаючи на характер та послідовність дій обвинуваченого, його особу та стан його здоров`я, обставини виниклого конфлікту з потерпілим та характер отриманих тим тілесних ушкоджень, - усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_5 не мав прямого умислу на позбавлення життя потерпілого.
Таким чином, ОСОБА_5 заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод.

Вирішуючи питання про міру покарання ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, конкретні обставини справи: поведінку потерпілого та його позицію, наслідки, що настали від злочину, відсутність цивільного позову по справі, особу винного - його вік (62 роки), сімейний стан, освіту, стан здоров`я, характеристику за місцем проживання, що раніше обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності і на даний час не працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, його вік, вчинення злочину під впливом аморальних дій потерпілого.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд рахує за необхідне визнати вчинення злочину щодо особи з інвалідністю та вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

З урахуванням викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді арешту в межах санкції частини 2 статті 125 КК України, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Речові докази по провадженню: сокиру зі слідами крові та зразок крові ОСОБА_5 , в плямі на марлі, які зберігаються у кімнаті речових доказів Сосницького ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області, необхідно знищити.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді арешту на строк три місяці.

Речові докази: сокиру зі слідами крові та зразок крові ОСОБА_5 , в плямі на марлі, які зберігаються у кімнаті речових доказів Сосницького ВП Менського ВП ГУНП в Чернігівській області - знищити.

На вирок може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Головуючий суддя Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3