Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3303/18
Провадження № 1-кс/723/3849/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2018 року

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду
Чернівецької області ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4

розглянувши клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 про арешт майна.

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Сторожинецького районного суду з клопотанням, погодженим прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, посилаючись на те, що 11.09.2018 року близько 12 год. 30 хв. в с. Глибочок Сторожинецького району Чернівецької області в ході патрулювання був зупинений транспортний засіб марки Мерседес 1422 н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який перевозив лісо деревину породи «Ясень» в кількості 20 складометрів, без відповідних документів, яка попередньо була незаконно порублена на території Сторожинецького району.

Відомості по даному факту внесенні до ЄРДР 12.09.2018 року за № 0000860 з правовою кваліфікацією ст. 246 ч.1 КК України.

В ході проведеного огляду місця події, були вилучені свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс та встановлено, що водієм ОСОБА_5 перевозилась деревина породи ясень об`ємом 20 складометрів, на яку не надано жодних документів.

Посилаючись на те, що лісо деревина та транспортний засіб Мерседес Бенц 1422 н/з НОМЕР_2 є, на підставі постанови слідчого речовими доказами, оскільки являється об`єктом кримінально правових дій, набута кримінально протиправним шляхом, одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/ або є доходами від його вчинення, з метою збереження речових доказів та спеціальній конфіскації необхідно накласти арешт на лісо деревину та транспортний засіб.

В суді прокурор та слідчий підтримали клопотання, посилаючись на обставин викладені у клопотанні.

Розглянувши клопотання і дослідивши додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно вимог ст. 171 ч.2 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом з тим, статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, ратифікувавши яку 17.07.1997 року Україна визнала не лише право на мирне володіння майном, а визнала обов`язок щодо запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування свом майном, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
В рішеннях Європейського Суду «Маркс проти Німеччини» та «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» відображено визнання права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.
Однак, зазначених вимог закону слідчий та прокурор не дотрималися.
Фабула кримінального правопорушення, яка зазначена у витязі № 0000860 внесеній до ЄРДР від 12.09.2018року, інформує, що вході патрулювання працівниками поліції в м. Сторожинець був зупинений транспортний засіб марки Мерседес 1422 н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , який перевозив лісо деревину породи «Ясень» в кількості 20 складометрів, без відповідних документів, яка попередньо була незаконно порублена на території Сторожинецького району, не відповідає правовій кваліфікації ст. 246 ч.1 КК України незаконній порубці дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно- заповідного фонду або в інших особливо охоронюваних лісах.
Що стосується вимог про накладення арешту на автомобіль Мерседес 1422 н/з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 і на якому перевозилася лісодеревина, слідчий суддя, вважає, що ці вимоги є безпідставні і задоволенню не підлягають.

З матеріалів провадження не вбачається, що автомобіль Мерседес 1422 н/з НОМЕР_1 є предметом злочину і знаходиться у володінні ОСОБА_6 незаконно. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 причетна до даного кримінального правопорушення, в справі немає, на лісодеревину, яка є предметом кримінального правопорушення, свої права не заявляла.

За таких обставин позбавлення права особи користуватись автомобілем, правомірність придбання і володіння якими ніким не оспорюється, та за відсутності відомостей про те, що ОСОБА_6 причетна до даного кримінального правопорушення, в даному випадку призвело б до незаконного позбавлення права особи володіння, користування та розпорядження своїм майном.

А тому вимоги слідчого про накладення арешту на автомобіль, власником якого є ОСОБА_6 , задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 173 ч.1 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецького області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Сторожинецького районного суду А. Пташник