04.09.2018
справа № 642/420/18
провадження № 1кп/642/319/18
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою
04 вересня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні у м. Харкові матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться зазначене кримінальне провадження.
Ухвалою суду від 11 липня 2018 року строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 продовжений до 08 вересня 2018 року.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України на обговорення учасників поставлено питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 .
Прокурор вважає за необхідне подовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на даний час є наявними ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Захисник обвинуваченого заявив клопотання про зміну міри запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений, підтримав клопотання захисника.
Колегія суддів вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України не встановлено.

Так, судом встановлено, що до обвинуваченої ОСОБА_2 ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.01.2018 р. застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та, в подальшому цей строк було продовжено, у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ч.1ст. 177 КПК України.

Частиною 2ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує, що згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 даної статті.

З правового аналізу вказаних положень кримінально-процесуального законодавства, вбачається, що закон не вимагає доказування того, що особа, якщо їй не буде обрано запобіжний захід, ухилятиметься від суду чи від виконання процесуальних рішень. В законі йдеться про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ця особа може порушити процесуальні обов`язки чи проявити неправильну процесуальну поведінку, тобто йдеться про обґрунтовану підозру в цьому.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений до застосування запобіжного заходу не мав постійного місця роботи, а також постійного місця мешкання в м. Харкові, на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, можливість продовження протиправної поведінки в подальшому, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також з метою запобігання тиску на малолітню потерпілу, свідків, що не допитані судом, суд вважає за доцільне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів.

Заперечення обвинуваченого та його захисника проти клопотання прокурора, колегія суддів оцінює критично, оскільки фактичні обставини, на які посилається захисник та обвинувачений, не спростовують обставини, які дають підстави вважати щодо існування ризиків, передбачених п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, ч. 3 ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відповідно до ст. 315 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№27), обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати продовженим до 02 листопада 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3