Справа № 466/4896/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/347/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 125 ч.1 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_3 ,
суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001893 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рясне Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.88 КК України раніше не судимого,
визнано невинуватим у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, -
за участю: прокурора - ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ,
потерпілої - ОСОБА_8 ,
представника потерпілої - ОСОБА_11 ,
виправданого - ОСОБА_9 ,
захисника - адвоката ОСОБА_12 ,

встановила:

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_8 подали апеляційні скарги на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року, яким ОСОБА_9 визнано невинуватим вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 грн. залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
Апелянт вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і таким що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, істотним порушенням вимог КПК.
Апелянт покликається на те, що суд першої інстанції взято до уваги лише покази свідків та не взято до уваги докази, які могли вплинути на його висновок, а саме покази самої потерпілої ОСОБА_8 , яка підтвердила всі фактичні обставини справи, та зазначила, що ОСОБА_9 з 1992 року з нею не проживає, не брав участі у вихованні їхніх дітей, однак має ключі від загальних дверей їхнього помешкання. Також не взято до уваги покази свідків, сина обвинуваченого, а висновку судово-медичної експертизи не надано належної оцінки. Судом першої інстанції не взято до уваги докази сторони обвинувачення, а враховано лише докази зі сторони захисту. Такими діями суд порушив вимоги ст.2 КПК України, а саме про повний та неупереджений судовий розгляд, а також ряд інших вимог КПК України.
Апелянт наголошує, що докази на яких ґрунтувалося обвинувачення здобуті не на припущеннях, а зібрані у встановленому законом порядку, відповідають критеріям належності та допустимості, проте судом першої інстанції взято до уваги одні докази та неналежно та не обґрунтовано відкинуто інші.
На вирок суду першої інстанції подала апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 , яка просить скасувати даний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та задоволити її цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 грн.
Апелянт наголошує, що не погоджується з вироком, оскільки він є необґрунтований та незаконний через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи; істотним порушенням вимог КПК; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Апелянт покликається, що 26.05.2015 року ОСОБА_9 їй було нанесені легкі тілесні ушкодження та завдано моральної шкоди. Від ушкоджень, які потягли за собою больові відчуття у руці, мала дискомфорт який тривав 2 тижні. При цьому пережила сильний стрес, оскільки ОСОБА_9 не тільки її побив, а й мало не залишив дітей на вулиці, бо хотів розвалити будинок. Його дії спричинили дискомфорт через звернення в правоохоронні органи та тривалий судовий процес. За подібні дії ОСОБА_9 вироком Шевченківського районного суду м.Львова було визнано винним, але до нього було застосовано Закон України «Про амністію» та призначено виплатити скаржниці 5000 грн. моральної шкоди, яку він досі не виплатив.
Апелянт наполягає, що судом першої інстанції не враховані докази здобуті слідством, зокрема не взято до уваги покази свідків, потерпілої, а навпаки критично їх оцінено, при цьому суд врахував покази обвинуваченого та його свідків.
Наголошує, що судом першої інстанції порушені її право на рівність перед законом із іншими громадянами.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно обвинувального акту ОСОБА_9 , враховуючи зміну прокурором обвинувачення від 16.11.2016 року, обвинувачується в тому, що він 26.05.2015 року близько 10:00 години, перебуваючи на подвір`ї біля будинку на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, під час словесного конфлікту схопив своєю рукою колишню дружину ОСОБА_8 за її праву руку в області зовнішньої поверхні правого плеча в середній третині, приклавши значну силу стиснув руку потерпілої, після чого відштовхнув останню, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 фізичну біль, а також тілесне ушкодження у вигляді синця на правій руці, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи № 877 від 10.06.2015 року, відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Обґрунтовуючи своє рішення суддя першої інстанції зазначила, що підстав у суду для обґрунтованого, переконливого, неспростовного висновку про наявність в діях обвинуваченого прямого або непрямого умислу на заподіяння тілесного ушкодження потерпілій немає. Суд не виключає, що 26.05.2015 року в ході конфлікту між потерпілою та

обвинуваченим, останній з необережності міг заподіяти потерпілій легке тілесне ушкодження, однак таке діяння не є кримінально карним та не передбачає відповідальність за ст.125 КК України.

Заслухавши доповідача, міркування прокурорів, які просив задоволити апеляційні скарги прокурора та потерпілої, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила задоволити її апеляційну скарга та апеляційну скаргу прокурора в повному обсязі, міркування ОСОБА_9 та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційні скарги учасників процесу, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінальному провадженню.

Згідно п. ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду, викладені в судовому рішенні містять істотні суперечності.

В суді апеляційної інстанції частково знайшли підтвердження апеляційні вимоги апелянтів.

У разі визнання особи виправданою в мотивувальні частині вироку, згідно п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначених мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано невинним та виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.
Підставами для виправдання обвинуваченого в резолютивній частині суд вказав відсутністю в його діях складу злочину, а в мотивувальній частині як підставу зазначено, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, в суді не доведена.

Тобто, суд першої інстанції, виправдовуючи обвинуваченого, у вчиненні, інкримінованого йому, злочину зазначив дві взаємовиключні підстави для цього, не навівши мотивів прийняття такого рішення, що позбавляє суд апеляційної інстанції перевірити правильність ухваленого вироку.
Згідно вимог апеляційний скарг, прокурор та представника потерпілої просять скасувати виправдувальний вирок відносно ОСОБА_14 та постановити відносно нього обвинувальний вирок із задоволенням цивільного позову.
У зв`язку з наявністю таких розбіжностей у вироку суду першої інстанції колегія суддів вважає, що такі недоліки неможливо усунути в суді апеляційної інстанції, а тому вирок підлягає скасуванню та призначенню нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити в судовому засіданні доводи викладені в апеляційних скаргах та ухвали законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, яке відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - задоволити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2016 року, яким ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину скасувати та направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: