Справа № 273/1237/16-к
В И Р О К
Іменем України

28 вересня 2018 року м. Житомир

Суд присяжних Житомирського районного суду Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю: секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокірки Херсонського району та області, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 4, 5 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК),

в с т а н о в и в:

26.06.2016 близько 23 години ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків з дружиною ОСОБА_10 вирішив спричинити їй тілесні ушкодження. Реалізуючи свій умисел, без розриву в часі ОСОБА_8 обома кулаками став наносити їй удари по голові та в обличчя, а коли ОСОБА_10 впала на підлогу, ОСОБА_8 продовжив наносити їй удари кулаками і ногами по голові та тулубу, нанісши таким чином не менш 10 ударів.
У результаті нанесених ОСОБА_8 ударів ОСОБА_10 спричинено легке тілесне ушкодження у вигляді гематоми навколо правого ока.
28.06.2018 близько 15 год. 45 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку за вищевказаною адресою, відкрив вентиль подачі газу в спальній кімнаті будинку та, не запалюючи полум`я, почав таким чином заповнювати газовою сумішшю приміщення кімнати будинку.
В той же день приблизно о 16 годині ОСОБА_8 відчинив двері будинку, і побачивши на подвір`ї ОСОБА_10 та її брата ОСОБА_11 , яким сказав, що не приймає гостей, і пішов назад до будинку для того, щоб вчинити самогубство. При цьому ОСОБА_8 бачив, як слідом за ним до будинку пішов ОСОБА_11 . Підійшовши до газового вентиля у спальній кімнаті та усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи можливість спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_11 внаслідок вибуху газової суміші, ОСОБА_8 наявною в нього запальничкою умисно підпалив газову суміш, яка наповнила будинок, у результаті чого відбувся вибух. Внаслідок вибуху ОСОБА_11 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 2-3 АВ ступеня на голові, тулубі, верхніх кінцівках, загальною площею ураження 40-45% до всієї площі тіла, котрі ускладнились розвитком опікового шоку 2-3 ступеню.
Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, визнав повністю. Вину в інкримінованому йому діянні, передбаченому ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК, не визнав та показав, що 26.06.2016 він був п`яний, і отримавши напередодні від знайомого інформацію про те, що дружина обвинуваченого ОСОБА_12 йому зраджує, з мотивів помсти за зраду у приміщенні ванної кімнати наніс їй два удари по голові кулаком, після чого пішов спати. Чи падала дружина від нанесених ударів не пам`ятає. Прокинувшись наступного ранку виявив, що дружини вдома немає, вирішив, що вона може знаходитись у її батьків у м. Баранівка, поїхав до них. Пам`ятає, що того дня приїжджав до потерпілої у лікарню, просив пробачення, проте вона відповіла, що до нього не повернеться і приїде із батьками забрати свої особисті речі.
Того ж дня (27 червня) дружина та теща телефонували обвинуваченому та погрожували вбити його, коли прийдуть за речами дружини. Обвинувачений в телефонній розмові повідомив потерпілій, що вчинить самогубство, для чого напустив у будинок газу. Крім того, обвинувачений також в телефонній розмові повідомив своїй матері ОСОБА_13 про намір вчинити самогубство.
Наступного дня (28 червня) близько 9-ї години ранку з метою самогубства відкрив газовий вентиль та став напускати газ. Крім того, того ж ранку випив 100 пігулок обезболюючого, від чого одразу заснув. Прокинувся від стуку в двері, проте відчиняти одразу не хотів. Через деякий час почув, як від будинку від`їхав автомобіль, тоді відчинив двері та побачив на подвір`ї брата своєї дружини ОСОБА_14 та потерпілу. Обвинувачений сказав їм, що напустив газу, і зачинив двері. При цьому обвинувачений бачив, як до дверей побіг ОСОБА_15 . Тоді обвинувачений одразу забіг до кімнати із газовим вентилем і з метою самогубства запалив наявну в нього запальничку, після чого стався вибух. Далі обвинувачений пам`ятає, як їхав із дружиною та її братом в автомобілі швидкої допомоги, в якому останні розповідали про вибух та погрожували йому.
Наполягав на тому, що шкоди здоров`ю нікому, окрім себе, а тим більше вбити наміру не мав, хотів лише здійснити самоспалення, не бачив, щоб ОСОБА_15 , а тим більше ОСОБА_16 зайшли в будинок. Згоден відшкодувати потерпілим шкоду, заподіяну їх здоров`ю.
Окрім показань обвинуваченого, суд присяжних, керуючись принципами диспозитивності та безпосередності дослідження доказів, дослідив усі докази, подані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожен з них з точки зору належності, допустимості й достовірності.
Потерпіла ОСОБА_10 показала, що перебувала у шлюбі з обвинуваченим, на даний час стосунків не підтримує. 26 червня 2016 року ще в гостях у кумів обвинувачений висловлював їй претензії на ґрунті ревнощів. Коли того ж вечора повернулись додому, обвинувачений з цих же мотивів у ванній кімнаті став наносити їй удари кулаками по голові та в обличчя, а коли потерпіла впала на підлогу продовжив наносити їй удари руками і ногами по голові та тулубу, нанісши таким чином не менше 10 ударів. Після того як обвинувачений припинив її бити та пішов спати, потерпіла, побоюючись подальшого побиття, втекла до батьків у м. Баранівку, а наступного дня через спричинені обвинуваченим тілесні ушкодження звернулась до лікарні та поліції.
27.06.2016 обвинувачений телефонував до потерпілої і просив вибачення, також приїзжав до неї у лікарню, де також просив у потерпілої вибачення, однак вона його не вибачила.
28.06.2016 ОСОБА_17 у телефонній розмові повідомив, що він зібрав речі потерпілої, і вона може їх забрати. Того ж дня потерпіла разом із своїм братом ОСОБА_18 , його дружиною ОСОБА_19 , дочкою потерпілої ОСОБА_20 та її хлопцем ОСОБА_21 на автомобілі останнього поїхали до місця спільного проживання потерпілої із обвинуваченим забрати її особисті речі. Коли приїхали на місце близько 15 години, двері були замкнені. Оскільки у потерпілої із собою не було ключів, то стукали у вікна будинку, однак ніхто не відчинив. У батьків потерпілої був ще один комплект ключів від будинку, тому її донька разом зі ОСОБА_22 поїхали за ключами, а потерпіла разом із братом та його дружиною залишились у подвір`ї. Потерпіла пішла на город копати картоплю, а її брат із дружиною залишились біля входу в будинок. Коли була на городі, бачила, як вхідні двері будинку відчинились, з нього вийшов обвинувачений, щось сказав і повернувся до будинку. Тоді до будинку зайшов ОСОБА_15 , а за ним слідом зайшла потерпіла, встигла лише зайти до коридору, і стався вибух. В момент вибуху бачила лише спину брата, де був в цей час обвинувачений не бачила. Від вибуху її та її брата відкинуло із будинку, пам`ятає, як вони із братом гасили на собі одежу та волосся, будинок палав, прибігли сусіди, надавали допомогу, перекрили газ. Потім приїхала швидка та поліція.
Потерпілий ОСОБА_11 показав, що 27.06.2016 від матері дізнався про побиття його сестри ОСОБА_12 її чоловіком ОСОБА_23 . Тоді потерпілий із дружиною ОСОБА_19 поїхали до його батьків, а потім разом із сестрою вирішили забрати її речі з будинку, де вона проживала з обвинуваченим. 28.06.2016 вони вп`ятьох приїхали до будинку, його двері були замкнені, сестра забула ключі. Донька потерпілої разом із своїм хлопцем поїхали до батьків потерпілого за ключами, сестра пішла в город копати картоплю, а потерпілий з дружиною залишились у подвір`ї біля входу в будинок. Через деякій час двері будинку відчинились, з них вийшов ОСОБА_17 , сказав: " ОСОБА_24 , сьогодні не прийомний день, ти нічого не получиш", та пішов назад до будинку. Потерпілий одразу пішов до будинку за ним, зайшов до будинку і зробив декілька кроків по коридору. В цей час ОСОБА_17 повідомив, що в нього в будинку газ, і чиркнув запальничкою. Одразу стався вибух, потерпілого ударною хвилею винесло на подвір`я, у нього загорілось тіло та одежа, дружина та сусіди тушили його, а потім він втратив свідомість. Як з`ясувалось згодом, коли потерпілий входив до будинку, слідом за ним зайшла його сестра. Запаху газу ані на подвір`ї, ані коли заходив до будинку потерпілий не чув.
Свідок ОСОБА_25 показала, що від свого чоловіка ОСОБА_14 дізналась про побиття його сестри ОСОБА_12 її чоловіком ОСОБА_23 . 28.06.2016 свідок разом зі своїм чоловіком, його сестрою, донькою останньої та її хлопцем поїхали до місця проживання ОСОБА_12 у с. Вірля, щоб забрати її речі. Двері будинку були зачинені, ніхто не відкривав. Тоді дочка ОСОБА_16 разом зі своїм хлопцем поїхали за ключем. Через деякий час двері будинку відчинив ОСОБА_17 , а потім повернувся до будинку, за ним зайшов ОСОБА_15 , а за ним одразу і ОСОБА_16 , після чого одразу стався вибух. Від вибуху ОСОБА_15 і ОСОБА_16 викинуло з будинку.
Свідок ОСОБА_26 також підтвердив, що привозив потерпілих до будинку у с. Вірля, проте, оскільки його двері були зачинені, свідок з донькою потерпілої поїхали за ключами до батьків потерпілої, а ОСОБА_12 разом з ОСОБА_18 та його дружиною залишились біля вказаного будинку. Коли свідок повертався, телефоном дізнався про вибух. Коли під`їхали до будинку, свідок бачив на дорозі обгорівших обвинуваченого та потерпілих, палаючий будинок.
Свідок ОСОБА_13 (мати обвинуваченого) показала, що в телефонній розмові син повідомив про конфлікт із невісткою ОСОБА_12 , що він побив її, через що брат дружини погрожував йому побиттям. Тому син вирішив покінчити життя самогубством, для чого випив жменю пігулок. Свідок відмовляла обвинуваченого від цього та просила помиритись із дружиною. В дитинстві у обвинуваченого була травма голови, через що він лікувався і був звільнений від призову на строкову військову службу.
Свідок ОСОБА_27 (сестра обвинуваченого) показала, що за день до вибуху їй зателефонувала невістка ОСОБА_28 і повідомила, що її побив ОСОБА_29 , а тому нехай забирається з будинку. 27.06.2016 бачила, як брат ОСОБА_16 з дружиною їхали у маршрутці. Про вибух телефоном повідомила донька ОСОБА_16 . Свідок відвідувала у лікарні обвинуваченого, той повідомляв, що йому погрожували, через що він хотів покінчити життя самогубством та напився пігулок. Раніше брат таких намірів не виказував, свідок характеризує його як спокійну неагресивну людину.
27.06.2016 ОСОБА_10 звернулась до поліції із заявою про те, що 26.06.2016 близько 23 години ОСОБА_8 в будинку за адресою АДРЕСА_1 наніс їй тілесні ушкодження (т. 2 а.п. 118). Того ж дня ОСОБА_10 зверталась до лікаря приймального відділення Баранівської КЦРЛ з приводу забоїв лівого плеча, лівої гомілки та спини, забоїв і гематоми повік правого ока (т. 2 а.п. 135, 153). Згідно із висновком судово-медичної експертизи від 3.10.2016 № 56 тілесне ушкодження ОСОБА_10 у вигляді синця навколо лівого ока (гематоми) утворилось від однократної дії тупого предмету за механізму удару (стискання), можливо 27.06.2016, а також за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи (тобто 27.06.2016 внаслідок удару кулаком в обличчя). Діагноз "забій лівого плеча, лівої гомілки та спини" не підтверджений об`єктивними клінічними ознаками (т. 2 а.п. 154).
28.06.2016 ОСОБА_10 звернулась із заявою до поліції про те, що в той же день близько 16 год. ОСОБА_8 здійснив підпал будинку, внаслідок чого ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді опіків, а будинок згорів (т. 2 а.п. 119). В той же день оглянуто домоволодіння за вищевказаною адресою, на момент огляду житловий будинок зруйнований внаслідок пожежі, двері веранди будинку відчинені (т. 2 а.п. 120). 29.06.2016 вказане домоволодіння оглянуто повторно, додатково встановлено, що крани газової труби будинку відчинені (т. 2 а.п. 123-128). 6.07.2016 під час огляду цього ж домоволодіння вилучено пічну автоматику та залишки обгорілої деревини з 5 країв обгорілого будинку (т. 2 а.п. 137-139). У вилучених залишках обгорілої деревини слідів нафтопродуктів та пально-мастильних матеріалів не виявлено (висновок експерта від 01.09.2016 № 10/89, т. 2 а.п. 165-169).
Згідно із довідкою та звітом Баранівського районного сектору УДСНС України у Житомирській області ймовірна причина пожежі в зазначеному будинку вибух газоповітряної суміші внаслідок дій ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 129-134).
28.06.2016 ОСОБА_8 добровільно видав запальничку чорного кольору (т. 2 а.п. 121-122). На цій запальничці виявлені клітини, які за генетичними ознаками збігаються із клітинами ОСОБА_8 , і походження яких від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виключається (висновок експерта від 5.08.2016 № 10-354, т. 2 а.п. 170-184).
28.06.2016 було здійснено виїзд швидкої допомоги до АДРЕСА_1 для надання допомоги від опіків ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 (т. 2 а.п. 147).
Під час судово-медичної експертизи у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 2-3 АВ ступеню на голові, тулубі, верхніх кінцівках загальною площею ураження 40-45 % до всієї площі тіла, котрі ускладнились розвитком опікового шоку 2-3 ступеню. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи (28.06.2016 внаслідок вибуху природнього газу, висновок експерта від 13.07.2016 № 1760, т. 2 а.п. 148-149).
У ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 1-2 ступеню на обличчі, верхніх та нижніх кінцівках, грудній клітці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та могли утворитись за обставин та в термін, зазначені у постанові про призначення експертизи (28.06.2016 внаслідок вибуху побутового газу, висновок експерта від 13.07.2016 № 1755, т. 2 а.п. 150).
У ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 2-3 АВ ступеню на голові, тулубі, верхніх кінцівках загальною площею ураження 40 % до всієї площі тіла, котрі ускладнились розвитком опікового шоку 2-3 ступеню. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, могли утворитись в термін та за обставин, вказаних у постанові про призначення експертизи (28.06.2016 внаслідок вибуху природнього газу, висновок експерта від 13.07.2016 № 1758, т. 2 а.п. 151-152).
ОСОБА_8 в період часу, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, психічними захворюваннями не страждав. Вчинки, які йому інкримінують і потребували від нього послідовних, цілеспрямованих дій, були достатньо складними, пролонгованими у часі, зв`язок з навколишнім середовищем не втрачав, цілеспрямовано рухався в просторі та розподіляв власну увагу. Добре їх пам`ятає, відтворює відповідно своєї версії. По своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру або примусового лікування (висновок судово-психіатричної експертизи від 6.09.2016 № 322-2016, акт медогляду від 6.09.2016, т. 2 а.п. 185-188).
Разом з цим, суд присяжних відкидає як недопустимі докази відомості протоколів проведення слідчих експериментів від 13.07.2016 із потерпілою ОСОБА_10 , від 23.07.2016 із потерпілим ОСОБА_11 та від 29.07.2016 із підозрюваним ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 155-156, 160-162, 208-209), виходячи із наступного. За загальним правилом, встановленим у ч. 1 ст. 86 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 104 КПК протокол як засіб фіксації проведення процесуальної дії повинен мати вступну, описову та заключну частини; описова частина повинна містити відомості про послідовність дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи. Слідчий експеримент згідно із ст. 240 КПК проводиться шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Частина 6 названої статті передбачає, що про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Проте описові частини названих протоколів проведення слідчого експерименту не містять зазначення умов та результатів проведення слідчих дій. В них лише міститься посилання на те, що хід проведення слідчої дії зафіксовано шляхом відеозйомки. Таке фіксування процесуальної дії без викладу її ходу в самому протоколі можливе лише при проведенні допиту, при якому на носії інформації фіксуються показання (абз. 2 ч. 2 ст. 104 КПК). Однак, частиною 1 ст. 23 КПК встановлено загальну засаду кримінального провадження безпосередність дослідження показань, яка зобов`язує суд отримувати показання учасників кримінального провадження безпосередньо та усно. Крім того, ч. 4 ст. 95 КПК надає суду можливість обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, тобто слідчим суддею. При цьому суд не лише не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, а й навіть посилатися на них. Тому суд присяжних розцінює відомості протоколів проведення слідчих експериментів із потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також підозрюваним ОСОБА_8 як зафіксовані на оптичний диск їх показання, надані слідчому, а тому відкидає як недопустимі докази відомості протоколів, зафіксовані на дисках показання названих осіб, надані слідчому, а також протоколи огляду цих дисків слідчим (т. 2 а.п. 157-159, 163-164, 210-212).
Оцінюючи сукупність визнаних допустимими доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд присяжних дійшов наступного.
По епізоду спричинення обвинуваченим свої дружині ОСОБА_10 26.06.2016 тілесних ушкоджень сам обвинувачений не заперечує своєї винуватості у вчинені інкримінованого діяння, показавши, що наніс їй два удари по голові, був п`яний, чи падала ОСОБА_10 від ударів не пам`ятає. Проте, потерпіла показала, що обвинувачений наніс їй не менше 10 ударів кулаками і ногами по голові та спині. Враховуючи, що обвинувачений перебував у стані сп`яніння, погано пам`ятає саме ці обставини, суд присяжних кладе в основу обвинувального вироку стосовно кількості нанесених ним дружині ударів показання останньої як достовірні. Разом з цим, ОСОБА_8 інкриміновано спричинення потерпілій ОСОБА_10 зазначеними ударами легких тілесних ушкоджень у вигляді забоїв лівого плеча, лівої гомілки та спини, забоїв і гематом повік правого ока. Відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК (в редакції, чинній на час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження) для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень слідчий, прокурор зобов`язані звернутись до експерта для проведення експертизи. Таким чином, законодавцем встановлено певний засіб доказування тяжкості та характеру тілесних ушкоджень висновок експертизи, усі інші докази на підтвердження такої обставини за відсутності висновку мають визнаватись недостовірними. Згідно із висновком судово-медичної експертизи від 3.10.2016 № 56 у ОСОБА_10 виявлено лише тілесне ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока (гематоми), а забій лівого плеча, лівої гомілки та спини не підтверджені об`єктивними клінічними ознаками. Враховуючи цей висновок та наведені положення КПК, суд присяжних вважає встановленим спричинення обвинуваченим потерпілій ОСОБА_10 лише легкого тілесного ушкодження у вигляді синця навколо ока, а спричинення інших тілесних ушкоджень виключає з обставин, що вважає доведеними, як не підтверджені достовірними доказами. Такими суд присяжних не визнає відомості довідок Баранівської КЦРЛ. Разом з цим, суд присяжних розцінює як описку зазначення у вказаному висновку експертизи про виявлення у потерпілої гематоми навколо лівого ока, оскільки усі інші наведені докази, в тому числі й на які посилається сам експерт у висновку, свідчать про наявність у потерпілої ушкодження навколо саме правого ока, яке суд присяжних вважає встановленим.
Крім того, стороною обвинувачення ОСОБА_8 інкриміновано те, що він, виявивши відсутність в будинку дружини після її побиття, вирішив її вбити. З цією метою він 28.06.2016 близько 15 год. в телефонній розмові запропонував їй приїхати та забрати свої речи з будинку. Коли того ж дня близько 15 год. 45 хв. ОСОБА_10 разом з братом ОСОБА_11 , його дружиною ОСОБА_25 та донькою ОСОБА_20 і її хлопцем ОСОБА_26 приїхали до будинку та стали стукати у двері, ОСОБА_8 , перебуваючи всередині, бажаючи позбавити життя дружину та її родичів, заповнив газовою сумішшю всі кімнати будинку.
Дочекавшись, коли дочка дружини зі своїм хлопцем поїхали, а поряд із будинком залишилась лише ОСОБА_10 , її брат ОСОБА_11 та його дружина ОСОБА_30 , близько 16 год. ОСОБА_8 із середини відімкнув вхідні двері будинку, до яких забіг ОСОБА_11 , а потім зайшла ОСОБА_10 ОСОБА_8 , впевнившись в тому, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 знаходяться у будинку, усвідомлюючи, що його дії завдадуть ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , ОСОБА_25 особливих страждань, нестерпного болю, бажаючи позбавити життя двох та більше осіб таким способом, запальничкою підпалив газову суміш, внаслідок чого відбувся вибух. Від вибуху ОСОБА_10 отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді опіків 1-2 ступеню обличчя, кінцівок та грудної клітки, а ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді опіків 2-3 АВ ступеню на голові, тулубі, кінцівках, які небезпечні для життя в момент заподіяння.
Таке діяння стороною обвинувачення кваліфіковано за п. 2 ст. 15, п.п. 1, 4 та 5 ч. 2 ст. 115 КК як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб, вчинене з особливою жорстокістю способом, небезпечним для життя багатьох осіб.
Вирішуючи питання про доведеність цього обвинувачення, суд присяжних виходить з того, що замах на будь-який умисний злочин, в тому числі й вбивство, можливий лише з прямим умислом, коли особа не лише передбачала настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а й бажала їх настання. При цьому винний передбачає наслідки як можливий або неминучий результат свого діяння. Передбачення має конкретний характер, коли особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть або мають настати певні наслідки. У разі ж коли особа передбачає наслідки свого діяння як декілька можливих альтернатив, і при цьому свідомо припускає настання будь-якого з цих наслідків (байдуже ставиться до того, який саме з цих наслідків настане), в такому випадку має місце непрямий умисел, який виключає замах на злочин, а діяння особи в такому випадку кваліфікується як закінчений злочин за наслідками діяння, які настали.
Ті обставини, що вибух, яким заподіяно тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_11 та легкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 , спричинено внаслідок підпалу газової суміші ОСОБА_8 , якою він же і заповнював приміщення будинку, стороною захисту не заперечуються.
ОСОБА_8 інкриміновано заздалегідь обдуманий умисел на вбивство дружини ОСОБА_10 , який в нього виник ще 27.06.2016, коли він виявив в будинку відсутність дружини. Проте, жодних доказів, які б свідчили про це, не надано, а обвинувачення відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України не може ґрунтуватися на припущеннях. Також на думку обвинувачення про бажання вбити дружину свідчить те, що саме ОСОБА_8 запропонував дружині приїхати за речами, заманюючи її таким чином до будинку. Такий висновок стороною обвинувачення ґрунтується лише на показанням потерпілої ОСОБА_10 . Проте, її брат ОСОБА_11 показав, що вони спільно із сестрою вирішили це питання, коли він до неї приїхав. Згідно із ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З інкримінованого ОСОБА_8 обвинувачення вбачається, що з метою вбивства дружини та її родичів, він заповнив всі кімнати будинку газовою сумішшю. Проте такий висновок також є припущенням, оскільки не підтверджений жодним доказом. Навпаки, потерпілий ОСОБА_11 показав, що коли підходив до будинку та зайшов до нього, запаху газу не відчував. Про наповненість газовою сумішшю всіх кімнат будинку не свідчить і його зруйнування, оскільки відповідно до зазначеного звіту Баранівського РС УДСНС України у Житомирській області зруйнування будинку сталось внаслідок пожежі, а не вибуху. Крім того, суд присяжних виходить із показань обвинуваченого, свідка ОСОБА_25 та потерпілих про те, що ОСОБА_8 останніх до будинку не запрошував, лише бачив, як до будинку пішов ОСОБА_11 . При цьому те, що до будинку зайшла ще й ОСОБА_10 , обвинувачений не знав, оскільки це слідує як з його показань, так і з показань самої ОСОБА_10 , яка бачила лише спину брата, а також ОСОБА_11 , який також дізнався про те, що сестра зайшла до будинку, вже після вибуху. Таким чином спростовується висновок сторони обвинувачення про те, що обвинувачений підпалив запальничку лише після того, як переконався, що дружина із братом зайшли до будинку. Показання обвинуваченого про те, що він хотів вчинити самогубство, підтверджуються тим, що сам він не вжив яких-небудь заходів для забезпечення власної безпеки, якби він бажав лише смерті своїй сестрі та її брату. Разом з цим, обвинувачений, після того як побачив, що ОСОБА_11 направляється до будинку, передбачав можливість завдання вибухом будь-якої шкоди його здоров`ю, в тому числі й смерті, однак при цьому, виходячи із обставин, хоча і не бажав настання певного наслідку, проте свідомо припускав настання таких наслідків. Тому суд присяжних не погоджується й із позицією захисту про те, що ОСОБА_8 вчинив діяння ненавмисно, оскільки не передбачав можливості спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Те, що газова суміш вибухне від її підпалу, обвинувачений усвідомлював і за його ж показаннями бажав це зробити і зробив. Передбачення можливості від вибуху спричинити тяжку шкоду здоров`ю людині, яка заходить до приміщення, де вибух має відбутись, й навіть призвести до її смерті не потребує якихось спеціальних знань, а обвинувачений на час вчинення діяння міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Викладене свідчить про наявність в діянні обвинуваченого саме умислу, проте непрямого, що виключає можливість кваліфікації його діяння як замах на злочин; воно підлягає кваліфікації за наслідками, що фактично настали від цього діяння. Умисним діянням, вчиненим ОСОБА_8 , ОСОБА_11 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Оцінюючи такий наслідок діяння обвинуваченого, як спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , суд присяжних виходить з того, що оскільки обвинувачений бачив її на городі (як слідує з показань самої ОСОБА_10 ), проте не бачив, що вона зайшла до будинку, тому він не передбачав спричинення вибухом шкоди її здоров`ю, проте міг і повинен був передбачити, що вона може зайти до будинку, і її здоров`ю таким чином буде завдано шкоду вибухом. Отже, ставлення ОСОБА_8 до спричинення його діянням легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 є неумисним. За КК спричинення з необережності легких тілесних ушкоджень не є кримінально караним діянням, тому суд присяжних виключає з обсягу обвинувачення, яке вважає доведеним, спричинення обвинуваченим внаслідок вибуху легких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Відповідно до ч. 1 ст. 339 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Частиною 3 цієї статті передбачено право суду з метою ухвалення справедливого судового рішення вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Враховуючи наведене, суд присяжних з метою ухвалення справедливого судового рішення перекваліфіковує інкриміноване ОСОБА_8 діяння з ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Діяння, вчинене ОСОБА_8 26.06.2016, суд присяжних кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК як умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд присяжних враховує, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК, є умисним злочином невеликої тяжкості проти здоров`я людини, а злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК, є умисним тяжким злочином проти здоров`я людини.

Обвинувачений ОСОБА_8 не судимий, непрацюючий, інвалід 2 групи, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 125 КК, суд присяжних на підставі п. 13 ч. 1 ст. 67 КК визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки за показаннями самого обвинуваченого саме цей стан істотно вплинув на виникнення в нього умислу на спричинення тілесних ушкоджень дружині. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому за ч. 1 ст. 121 КК, суд присяжних на підставі п. 12 ч. 1 ст. 67 КК визнає вчинення злочину загальнонебезпечним способом. Разом з цим, оскільки судом присяжних не встановлено, що ОСОБА_8 , здійснюючи підпал газової суміші, мав на меті завдати ОСОБА_11 особливих страждань, суд присяжних не визнає такої ознаки як обтяжуючої покарання обвинуваченому.
Враховуючи наведене, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, позиції прокурора та потерпілої, яка наполягала на суворості покарання, суд присяжних зважаючи на неможливість призначення покарання у виді громадських чи виправних робіт, оскільки обвинувачений є інвалідом 2 групи та офіційно не працевлаштований, а тому призначає йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК у виді штрафу. Проте оскільки з дня вчинення злочину (26.06.2016) минув встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК дворічний строк давності, суд на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільняє ОСОБА_8 від призначеного покарання.
Враховуючи наведене, безальтернативний характер санкції ч. 1 ст. 121 КК, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, позиції прокурора та потерпілого, який наполягав на суворості покарання обвинуваченому, суд присяжних призначає покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги обставини кримінального провадження, зважаючи на особу обвинуваченого (несудимий, інвалід 2 групи, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину), суд присяжних вважає за можливе призначити покарання на мінімальний строк, визначений санкцією статті. Проте, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд присяжних не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом.
У проваджені потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 30000 грн. майнової шкоди (вартість зруйнованого будинку) та 200000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином. Вирішуючи цей позов, суд присяжних виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Позовні вимоги в частині стягнення збитків, заподіяних пошкодженням майна (знищенням будинку), виходять за межі обвинувачення (обвинуваченому не інкриміновано умисне або необережне пошкодження чужого майна), а тому суд присяжних залишає їх без розгляду. При вирішенні цивільного позову потерпілої в частині стягнення моральної шкоди за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, суд присяжних керується відповідними положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК). Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Враховуючи характер тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілій ОСОБА_10 внаслідок нанесених ОСОБА_8 ударів, їх тривалість, глибину душевних страждань потерпілої, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд присяжних задовольняє вимогу про стягнення моральної шкоди частково.
Потерпілим ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди (витрат на лікування потерпілого) та 100000 грн. моральної шкоди, заподіяної злочином. Позовні вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілого, визнаний самим обвинуваченим, суд присяжних задовольняє в повному обсязі. При вирішенні цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, суд присяжних також керується вищезазначеними положеннями ЦК щодо розумності й справедливості, а тому задовольняє ці вимоги частково.
Цивільний позов прокурора про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 , визнані обвинуваченим в повному обсязі, підтверджується відповідними довідками та підлягає задоволенню.
Цивільний позов прокурора про стягнення витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_10 суд присяжних залишає без розгляду, оскільки вказані позовні вимоги виходять за межі обвинувачення, яке суд присяжних вважає доведеним.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Речові докази підлягають знищенню, документи поверненню особам, у яких вони були вилучені.
Приймаючи до уваги призначене покарання, поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не вбачається.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374 КПК, суд присяжних

у х в а л и в:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 121 КК, та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

за ч. 1 ст. 121 КК у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 49 КК.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишити попередній особисте зобов`язання.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня звернення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 п`ять тисяч гривень моральної шкоди, заподіяної злочином. Позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого 30000 грн. збитків, заподіяних знищенням будинку, залишити без розгляду.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_11 20 425 (двадцять тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень витрат на лікування та 60000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної злочином.

Цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави в особіУправління фінансів Баранівської районної державної адміністрації 1311 (одну тисячу триста одинадцять) грн. 48 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_10 залишити без розгляду.
Цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_31 задовольнити. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави в особі Управління фінансів Баранівської районної державної адміністрації 1092 (одну тисячу дев`яносто дві) грн. 13 коп. та на користь Управління охорони здоров`я Житомирської обласної державної адміністрації 6688 (шість тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 22 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_11 .
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 5292 (п`ять тисяч двісті дев`яносто дві) грн. 40 коп. процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні молекулярно-генетичної експертизи та 440 (чотириста сорок) грн. 20 коп. процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні експертизи матеріалів речовин та виробів.
Після набрання вироком законної сили речові докази: зразки букального епітелію та запальничку, передані в камеру зберігання речових доказів Житомирського районного відділення поліції ГУНП в Житомирській області, знищити. Документи медичні картки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , повернути особам, у яких вони були вилучені.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору, та надіслати потерпілим не пізніше наступного дня після ухвалення. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Головуючий

Суддя

Присяжні