Справа № 592/8521/17
Провадження № 1-кп/592/145/18

УХВАЛА

07 лютого 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представників потерпілого: ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0006014, відомості за якими 05.11.2015 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання недопустимим доказом положення про підрозділ Управління сервісу , в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження № 592/8521/17 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК України. Прокурором на обґрунтування обвинувачення подана копія положення про підрозділ Управління сервісу . Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Очевидна недопустимість даного документу виходить з того, що він не являється оригіналом. Так, відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ. Всупереч даній нормі стороні захисту та суду подана лише копія даного документу, достовірність та існування якого обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник заперечують. Отже КПК України очевидно каже, що якщо суду подається не оригінал документу, а його копія, то це очевидно недопустимий доказ, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу. Крім того, оригінал даного документу не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, наслідки чого суду очевидно відомі. Крім того, дана копія не представлена суду в прошитом та пронумерованому вигляді, що ставить перед судом сумнів в її достовірності. Враховуючи викладене, на підставі ст. 89 КПК України, він просив визнати очевидно недопустимим доказом у даній справі копію Положення про підрозділ Управління сервісу та відмовити прокурору в дослідженні вказаного документу.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання недопустимим доказом копію договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальне провадження № 592/8521/17 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК України. Прокурором на обґрунтування обвинувачення подана копія договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.01.2013 року між ПАТ НВАТ ВНДІкомпресормаш та ОСОБА_7 . Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Очевидна недопустимість даного документу виходить з того, що він не являється оригіналом. Так, відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ. Всупереч даній нормі стороні захисту та суду подана лише копія даного документу, достовірність та існування якого обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник заперечують. Отже КПК України очевидно каже, що якщо суду подається не оригінал документу, а його копія, то це очевидно недопустимий доказ, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу. Крім того, оригінал даного документу не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, наслідки чого суду очевидно відомі. Враховуючи викладене, на підставі ст. 89 КПК України, він просив визнати очевидно недопустимим доказом у даній справі копію договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.01.2013 року між ПАТ НВАТ ВНДІкомпресормаш та ОСОБА_7 та відмовити прокурору в дослідженні вказаного документу.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про визнання недопустимим доказом Регламент роботи комерційних підрозділів АТ НВАТ Компресормаш , в якому він зазначив про те, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться кримінальне № 592/8521/17 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 367 КК України. Прокурором на обґрунтування обвинувачення подана копія Регламенту роботи комерційних підрозділів AT НВАТ ВНДІкомпресормаш . Відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Очевидна недопустимість даного документу виходить з того, що він не являється оригіналом. Так, відповідно до ч. 3 ст. 99 КПК України сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ. Всупереч даній нормі стороні захисту та суду подана лише копія даного документу, достовірність та існування якого обвинувачений ОСОБА_7 і його захисник заперечують. Отже КПК України очевидно каже, що якщо суду подається не оригінал документу, а його копія, то це очевидно недопустимий доказ, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу. Крім того, оригінал даного документу не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, наслідки чого суду очевидно відомі. Крім того, даний документ містить очевидні ознаки підробки. Він просив суд суд частково дослідити кінець сторінки 4 та початок сторінки 5 цього Регламенту. Останні два рядки сторінки 4 Регламенту та перші два рядки сторінки 5 Регламенту абсолютно ідентичні. Це означає, що четверта сторінка була замінена для цілей обвинувачення ОСОБА_7 . На його думку, суду умисно представлена копія сфальшованого стороною обвинувачення (зокрема потерпілим) не прошитого та непронумерованого документу, на який посилається обвинувальний акт. Сторінка 4 даного документа є єдиною сторінкою, яка нібито містить обов`язки ОСОБА_7 щодо надання знижок, має очевидні ознаки підроблення. Немає жодного сумніву, що вчинюється злочин, передбачений ст. 366 КК України, а саме: підроблення та використання завідомо підробленого документу. Крім того, він звертає увагу суду на те, що цей Регламент в кінці не підписаний від імені ОСОБА_7 . Отже, цей доказ є очевидно недопустимим. Враховуючи викладене, на підставі ст. 89 КПК України він проси визнати очевидно недопустимим доказом у даній справі копію Регламенту роботи комерційних підрозділів АТ НВАТ ВНДІкомпресормаш та відмовити прокурору в дослідженні вказаного документу.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого та обвинувачений клопотання підтримали та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні прокурор, представники потерпілого категорично заперечували проти задоволення вказаних клопотань.

Вислухавши клопотання та думку захисника обвинуваченого, думку обвинуваченого, думку прокурора, думку представників потерпілих, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

У відповідності до ч. 4 ст. 99 КПК України дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал) , а також копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

Суд, керуючись загальними засадами здійснення кримінального провадження, перед безпосереднім дослідженням доказів має забезпечити змагальність, рівність сторін, свободу в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, здійснення ними інших процесуальних прав, зокрема щодо подання клопотання про визнання доказів недопустимими, а також відомостей, які свідчать про їх очевидну недопустимість, тощо.

Слід зазначити, що доказами у кримінальному провадженні згідно зі ст. 84 КПК є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Застосоване законодавцем при наданні визначення поняття докази формулювання фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку та положення ч. 3 ст. 17 КПК України про те, що обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, свідчать, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК України тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Отже, оскільки під час судового розгляду не було встановлено очевидної недопустимості вищезазначених доказів, оскільки на думку суду такий висновок захисника обвинуваченого є передчасним, оскільки вищезазначені докази не були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 87, 89, 99, 369 372, 375, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотань захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про визнання доказів недопустимими відмовити.

Ухвала суду про відмову у задоволенні клопотань оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали суду про відмову у задоволенні клопотань можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Ухвала суду, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1