Справа № 496/3063/18
Провадження № 1-кп/496/282/18
У Х В А Л А
31 липня 2018 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
перекладача ОСОБА_4 ,
захисників обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває зазначене вище кримінальне провадження.
В підготовчому судовому засіданні від прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області надійшли клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим по справі строком на 60 днів, при цьому прокурор посилався на обставини викладені у письмовому клопотанні про продовження строку тримання під вартою.
Згідно до ч. 6 ст. 3 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення у справі «Чанєв проти України», вказано, що запобіжний захід, обраний або продовжений слідчим суддею на стадії досудового розслідування, може бути продовжений, змінений лише у підготовчому судовому засіданні; щодо обрання або продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час підготовчого провадження судам під час застосування положень ч. 3 ст. 315 КПК необхідно враховувати практику ЄСПЛ, відповідно до якої водночас із визначеннями законних випадків тримання особи під вартою та процесуальних гарантій обрання і продовження застосування таких запобіжних заходів однозначно визнається неправильним "автоматичне" продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому за відсутності відповідних клопотань сторін суд під час підготовчого судового засідання уповноважений поставити перед сторонами провадження питання щодо запобіжного заходу (для якого КПК передбачає обмежений строк дії), оскільки суд на цій стадії процесу відповідає за дотримання розумних строків розгляду.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора, при цьому посилався на обставини, викладені у письмовому заперечені, також просив суд визначити обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави та звільнив з під варти.
Захисник ОСОБА_5 заперечувала у судовому засіданні проти клопотання прокурора відносно її підзахисного, вважала клопотання необґрунтованим та недоведеним, тому просила відмовити у його задоволені.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 також заперечував проти клопотання прокурора, при цьому просив змінити його підзахисному ОСОБА_10 запобіжний захід тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, врахував той факт, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце мешкання та роботи на території України та стан його здоров`я, останньому необхідна термінова госпіталізація та хірургічне втручання.
Обвинувачені у судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора та кожний підтримав свого захисника.
Потерпіла у судове засідання не з`явилась, але надала заяву про проведення підготовчого судового засідання без її участі.
Заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також подані клопотання та додатки до них, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /дело Stogmuller против Austria/;
- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /дело Stogmuller против Austria/;
- ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /дело Matznetter против Austria/;
- ризик, що особа порушить громадський порядок /дело Letellier против France/.
Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Продовжене тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /дело W. против Switzerland, судебное решение от 26 января 1993 года § 30/.
Перевіряючи обґрунтованість обвинувачення, суд виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у злочині, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родин й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.
Суд погоджується з доводами прокурора про те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які встановленні під час досудового розслідування кримінального провадження, продовжують існувати, а метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених є також запобігання спробам переховуватися обвинуваченим від суду, що стосується доводів про те, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, то вказане ствердження знайшло своє підтвердження тільки стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які раніше були судимі.
З контексту ст. 177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 194 КПК України саме на прокурора покладено обов`язок доведення наявності ризику, суд же, відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами і не може самостійно визначити і обґрунтовувати ризики, тим паче, що ч. 3 ст. 22 КПК України прямо заборонено покладати на один і той самий орган чи службову особу під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду.
Суд погоджується з доводами захисника ОСОБА_7 в тій частині, що стороною обвинувачення не наведено у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного ОСОБА_10 обґрунтованих доводів, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на даний час існують ризики, які раніше були взяті до уваги судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, також у клопотанні не наведено самих ризиків, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_10 та не враховано його стан здоров`я.
У судове засідання була викликана карета швидкої допомоги за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника з приводу поганого самопочуття обвинуваченого ОСОБА_10 , після того, як обвинуваченого оглянув фельдшер швидкої допомоги, останній повідомив суд про те, що стан самопочуття ОСОБА_10 є незадовільним, рана на животі містить ознаки запалення, необхідна термінова госпіталізація та огляд хірурга.
Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, стороною захисту суду були надані докази про те, що останній винаймає квартиру на території України, працював до затримання, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також враховуючи його незадовільний стан здоров`я, суд прийшов до висновку про те, що в даному випадку до обвинуваченого ОСОБА_10 можливо застосувати інший, більш м`який запобіжний захід, а саме: домашній арешт, з покладенням на нього відповідних обов`язків.
Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року та враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченими процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.
Що стосується клопотання прокурора в частині продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Захисником ОСОБА_6 було зазначено у судовому засіданні, що стороною обвинувачення під час досудового розслідування не було доведено факт застосування насилля до потерпілої, при цьому захисник посилався на протокол допиту потерпілої та її заяву, разом з тим суд вважає, що посилання на вказані обставини є передчасним, оскільки дослідження доказів відбудеться під час розгляду даного кримінального провадження по суті.
Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини, а також беручи до уваги відомості щодо осіб обвинувачених, суд приймає до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що обраний ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою спливає 01.08.2018 р., а до вказаного терміну судове провадження не може бути завершено, також суд приймає до уваги особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, а також звертає увагу на те, що вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 раніше був засуджений 18.01.2018 р. Біляївським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 396 КК України до арешту стром на 2 (два) місяці та ОСОБА_8 раніше був засуджений 13.07.2017 р. Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1020 грн.
Суд не погоджується з доводами захисника ОСОБА_5 про те, що суду не було надано доказів того, що її підзахисний раніше був засуджений, оскільки 18.01.2018 р. вирок відносно ОСОБА_9 був ухвалений у Біляївському районному суді Одеської області головуючим у справі суддею ОСОБА_1 .
Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на шлях виправлення не встали, належних висновків для себе не зробили та знову обвинувачуються у вчинені нового злочину, тому суд приходить до висновку про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, а також вважає, що застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, враховує те, що вони у судовому засіданні ще не були допитані, їх позиція щодо обставин справи суду не відома, а також з метою уникнення ризиків того, що вони, перебуваючи на свободі, можуть вчинить інше кримінальне правопорушення та переховуватись від суду.
Метою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне застосувати до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у виді взяття під варту, не відпали, підстав для застосування стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу - не має, також не має підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави та звільнення з під варти, як про це просив його захисник.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 314-315, 371, 372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід залишити без задоволення.

Обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 31.07.2018 р. до 28.09.2018 року включно, в Одеському УВП-21 УДПтС України в Одеській області.

Обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 31.07.2018 р. до 28.09.2018 року включно, в Одеському УВП-21 УДПтС України в Одеській області.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - начальнику Одеського УВП-21 УДПтС України в Одеській області.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , крім періоду перебування на стаціонарному лікуванні (операція, період реабілітації) відповідно до встановленого діагнозу ОСОБА_10 .

Покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:
- заборонити ОСОБА_10 залишати своє фактичне місце мешкання, з 22.00 годин до 06.00 години;
- за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду.

Встановити строк домашнього арешту ОСОБА_10 - з 31.07.2018 р. до 28 вересня 2018 р. включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання відповідному підрозділу органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Органом національної поліції негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту і повідомити про це суд.
Звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає (заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду).

Суддя Біляївського районного суду
Одеської області ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали виготовлено 03.08.2018 р.