АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/2057/17-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/155/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
ВИРОК
Іменем України

30 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.04.2017р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кочубеєвське Кочубеєвського району Ставропольського краю РФ, українець, громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, неодружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимий:
- 06.09.2011р. Ямпільским районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 21.05.2014р. Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.125 КК України до штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян -1190 грн.;
засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитом строком 3 (три) роки, та покладене на нього обов`язки.
Розв`язані цивільні позови та вирішена доля процесуальних витрат.
Згідно вироку, 01.03.2017р. о 07год. 40хв. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу домоволодіння №44 по вул. Райгородська в м. Харкові, помітив раніше не знайому ОСОБА_8 , яка йшла у зустрічному напрямку, тримаючи в руці жіночу сумку. Саме в той час у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите заволодіння вказаною сумкою з її змістом. Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_7 з початку наблизився до ОСОБА_8 та, використовуючи свою фізичну перевагу, ривком вихопив її жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон «Huawei Ascend P6» вартістю 3800 грн. та грошові кошти в сумі 200грн. Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4000 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить скасувати вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст.75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок яким призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.27-28), фактичні обставини справи встановлені судом у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників провадження оскаржувати їх.

Так як, судом встановлено, що ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинений повторно то суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно кваліфікував ці його дії за ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Згідно ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин,при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: характер і ступень тяжкості скоєного злочину, який відноситься до середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується задовільно, раніше судимий, не одружений, не працює.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав сприяння розкриттю злочину та визнання своєї вини, за відсутністю обставин, які б обтяжували покарання.

З урахуванням наведеного районний суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, а тому призначив покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком.

Таке обґрунтування, колегія суддів находить таким, що не в повній мірі відповідає вимогам закону, оскільки як вбачається з роз`яснень абз.2 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Як свідчать матеріали кримінального провадження ОСОБА_7 переховувався від суду (т.1 а.с.56), завдану потерпілій шкоду на протязі тривалого часу не відшкодовує, що з урахуванням факту невиконання ним попереднього вироку свідчить про небажання цього обвинуваченого ставати на шлях виправлення.
З урахуванням наведеного,колегія суддів вважає, що висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства є хибними.

Таким чином колегією суддів встановлено порушення передбачене п.2 ч.1 ст.413 КПК України тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення. А оскільки в наслідок встановленого порушення відбулось неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання то згідно п.4 ч.1 ст.420 КПК України апеляційній інстанції слід ухвалити свій вирок.

Разом з цим, враховуючи обставини справи, а саме кількість епізодів та вартість викраденого, приймаючи до уваги, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів, колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_7 достатньо буде призначити, за вчинення даного злочину покарання у мінімальному розмірі встановленому в санкції відповідної частини вказаної статті.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, п.4 ч.1 ст.420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.04.2017р. відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України 4(чотири) роки позбавлення волі без застосування ст.75 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати починаючи з дня його фактичного затримання для виконання цього вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді