ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року
справа №366/3055/15-к
провадження №51-3556км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000565, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сукачі Іванківського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України (далі КК),

за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 28 липня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Іванківського районного суду Київської області від 28 липня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 20 жовтня 2016 року залишив вирок щодо ОСОБА_6 без зміни.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 11 вересня 2015 року, перебуваючи поблизу приміщення Іванківського районного центру зайнятості у смт Іванкові Київської області, діючи умисно, завдав ОСОБА_7 , водію Іванківського ВП Вишгородського ВПГ УНП в Київській області, який був за кермом службового автомобіля у форменому одязі, одного удару правою рукою, стиснутою в кулак, в обличчя, чим заподіяв потерпілому забій м`яких тканин обличчя.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить скасувати судові рішення та закрити провадження за відсутністю події злочину.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що
- кримінальне провадження сфальсифіковано слідчим і прокурором;
- суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини провадження, не з`ясував обставин, що передували події кримінального правопорушення, зокрема, завдання ударів потерпілим обвинуваченому, не надав можливості обвинуваченому надати відеодокази протиправної поведінки потерпілого;
- провадження надійшло до суду із обвинувальним актом за ч. 2 ст. 345 КК і підлягало закриттю, оскільки відсутній склад за цією статтею, однак у суді прокурор змінив обвинувачення на ч. 1 ст. 126 КК, і розгляд провадження було продовжено,
- слідчий і прокурор порушили вимоги ст. 302 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) і не роз`яснили, що в разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку на підставах недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини;
- під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою представника потерпілого він вказав на наявність істотного порушення відсутність у матеріалах справи аудіозапису судового засідання від 28 липня 2016 року, однак апеляційний суд спростував це шляхом витребування із суду першої інстанції архівної копії аудіозапису цього судового засідання, що не передбачено КПК;
- апеляційний суд проігнорував вимоги ст. 404 КПК про те, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого, а якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

У касаційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 через м`якість, просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- суд необґрунтовано обрав ОСОБА_6 мінімальну міру покарання з передбачених санкцією ч. 1 ст. 126 КК;
- суд не врахував, що ОСОБА_6 вчинив злочин щодо працівника правоохоронного органу, який перебував при виконанні службових обов`язків та знаходився в форменому одязі;
- суд безпідставно визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття, оскільки ОСОБА_6 під час досудового розслідування та судового розгляду про вчинення злочину не шкодував та вибачення у потерпілого не просив;
- на його думку, виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише при обранні покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин;
- апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК всіх зазначених ним в апеляційній скарзі доводів ретельно не перевірив і належним чином не мотивував свого рішення про залишення вироку без зміни.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційні скарги не надходило.

У судовому засіданні:
- засуджений підтримав вимоги поданої ним касаційної скарги та заперечував щодо задоволення вимог касаційної скарги представника потерпілого;
- прокурор просив залишити судові рішення без зміни, а касаційні скарги без задоволення.

Мотиви Суду
У касаційній скарзі засудженого порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного доводи у скарзі засудженого щодо переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та доводи, що стосуються оцінки доказів (показань обвинуваченого, потерпілого та свідків), необхідності дослідження додаткових доказів, не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Доводи у скарзі засудженого про те, що слідчий і прокурор не роз`яснили йому змісту ст. 302 КПК і наслідків розгляду обвинувального акта у спрощеному порядку, Суд вважає безпідставними, оскільки під час досудового розслідування обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 у спрощеному порядку не розглядався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 126 КК проводився за пропозицією останнього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, відповідно до вимог якої суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, як вбачається зі змісту аудіозапису судового засідання, суд роз`яснив обвинуваченому зміст ч. 3 ст. 349 КПК, з`ясував, що ОСОБА_6 правильно зрозумів зміст цих обставин, та вказав, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень вимог КПК при зміні в порядку ст. 338 КПК під час судового розгляду прокурором обвинувачення з ч. 2 ст. 345 КК на ч. 1 ст. 126 КК, а також при витребуванні апеляційним судом із суду першої інстанції архівної копії аудіозапису судового засідання від 28 липня 2016 року Судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів провадження убачається, що апеляційний суд переглянув вирок в межах апеляційної скарги представника потерпілого на м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог представника потерпілого та прийняття рішення на користь обвинуваченого в суду не було.При цьому апеляційний суд в ухвалі надав відповіді на питання, поставлені обвинуваченим у запереченні на апеляційну скаргу та у судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_6 у суді визнав свою винуватість за ч. 1 ст. 126 КК та розкаявся у вчиненому. Тому суд першої інстанції при призначенні йому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, пом`якшуючу покарання обставину, якою суд визнав його щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин та встановлені судом дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є приватним підприємцем, неодружений.

З урахуванням зазначеного суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК, у межах санкції цієї статті у виді штрафу в розмірі 850 грн. Доводи у скарзіпредставника потерпілого про те, що суд обрав ОСОБА_6 мінімальну міру покарання з передбачених санкцією ч. 1 ст. 126 КК є необґрунтованими, оскільки мінімальна міра покарання за цією статтею є штраф у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, Суд погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання,є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Даних, які би свідчили, що допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.
Апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Наведені представником потерпілого в апеляційній скарзі доводи, які за своїм змістом аналогічні доводам його касаційної скарги, належним чином перевірено і спростовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.
За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційних скарг.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIIІ, Суд
ухвалив:
Вирок Іванківського районного суду Київської області від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року залишити без зміни, касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3