Справа № 204/8150/17
Провадження № 1-в/204/727/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2018 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру: ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника установи: ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла заява лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 .
До заяви додано висновок комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» № 1382 від 11 грудня 2017 року з якого вбачається, що клінічна картина захворювання ОСОБА_5 визначається рудиментарними параноїчними розладами (маячними ідеями збитку, зміст яких стосується подій минулого); емоційно-вольовими розладами у вигляді емоційної лабільності, роздратованості, конфліктності, схильності до вербальної агресії на адресу медичного персоналу, непідкорюванням вимогам режиму відділення, відсутністю розуміння необхідності лікування. Викладене, поряд з грубими порушеннями критичних здібностей до свого стану та тяжкості скоєного, з урахуванням асоціального рівня адаптації зі зловживанням алкоголю в минулому і відсутністю настанов на відмову від його вживання свідчить про особливу небезпеку хворого для оточуючих. За своїм психічним станом, ОСОБА_5 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суровим наглядом.
У судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_7 підтримала подану заяву та просила суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 . Суду пояснила, що психічний стан ОСОБА_5 доступний формальному контакту. Орієнтований всебічно вірно. Зовні злобний. До бесіди вступає неохоче, налаштований вкрай негативно, настрій нестійкий, емоційно лабільний. Свою причетність до скоєного не заперечує. Мислення непослідовне, з елементами докладності та паралогічності. Критичні здібності грубо порушені. Негативно налаштований на лікування, необхідності прийому препаратів не розуміє. Заперечує свій асоціальний стереотип поведінки зі зловживанням алкоголем в минулому. На перший план виступають помірно виражені порушення мислення у вигляді нецілеспрямованості, перекручення рівня узагальнень, зниження критичності, зісковзування, безглуздості суджень. Поряд з цим також виявляються помірно виражені ознаки органічного ґенезу (коливання уваги, забудькуватість, нестійкість мислення, зростання втомлюваності). В емоційно-вольовій сфері зберігаються емоційна нестійкість, дратівливість, збудливість, конфліктність. Це підтверджується щоденниковими записами де зазначено, що пацієнт поводить себе нестримано, зухвало, проявляє вибуховість, злобність, роздратованість, конфліктність, агресивність по відношенню до хворих і медичного персоналу. Такий психопатологічний стан відповідає активному типу суспільної небезпечності пацієнта. Стійке покращення стану психічного здоров`я ОСОБА_5 відсутнє. Це підтверджується щоденником з історії хвороби ОСОБА_5 , де зазначені всі спостереження лікарем за хворим по датах, які передували проведенню комісії 11.12.2017 року, саме від 31.07.2017 року, 07.08.2017 року, 23.08.2017 року, 06.09.2017 року, 11.09.2017 року та інші.
У судовому засіданні прокурор підтримала подану заяву та просила продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 . Суду пояснила, що ОСОБА_5 з 23.09.2013 року по теперішній час знаходиться на лікуванні в ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» у зв`язку з застосуванням до нього примусових заходів медичного характеру на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2013 року ОСОБА_5 притягався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 115 КК України. Позитивні зміни в стані здоров`я відсутні. Він становить особливу небезпеку для оточуючих. А відомості, викладені в акті комісії не викликають сумнівів.
У судовому засіданні особа, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 суду пояснив, що він вчинив злочин в 2010 році. В 2012 році судом він був направлений до лікарні. Через півроку його знов повезли на експертизу. Дружина домовилася, щоб його відправили до лікарні, щоб не били у в`язниці. Хворим він себе не вважає. Вважає, що повністю здоровий. Фактично він під вартою 7,5 років. З пацієнтами він в добрих стосунках, приймає лікування. Зазначив, що в лікарні його тримають оскільки він відмовляється давати гроші на які натякує лікар. Лікуючий лікар каже неправду, а члени комісії його взагалі не знають. Заперечую, що взагалі чув якісь голоси. Просить у задоволенні заяви відмовити.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просила в задоволенні заяви відмовити.
Також в судовому засіданні були допитані члени комісії лікарів-психіатрів, які склали висновок № 1382 від 11.12.2017 року.
Так, ОСОБА_8 , яка є заступником головного лікаря з медичних питань та головою комісії, пояснила, що вона в складі комісії оглядала ОСОБА_5 . На момент огляду він визнаний небезпечним, вважав себе психічно здоровим, а справа щодо нього сфабрикована, сам він в лікуванні не потребує. Вважає, що була змова суддів прокурорів, лікарів експертів. Розуміння свого стану відсутнє. Клінічний фактор соціальної небезпеки не ліквідований. Критика до хвороби відсутня. ОСОБА_9 не розуміє, що хворіє, та необхідності лікування. Суспільна небезпека є наявною. Існує вербальна агресія до співробітників лікарні і це пов`язано лише з перебігом хвороби. Вважає, що лікарі наносять йому шкоду. Лікування його в інших умовах не можливе. За три роки лікування спостерігаються певні зрушення на краще. Вербальна агресія полягає в погрозах, лютості та конфліктності. Лише завдяки посиленому нагляду й медперсоналу ОСОБА_5 приймає ліки оскільки заперечує свій стан. Лікування його в інших умовах є неприпустимим. Також, звертає увагу суду й на його форму поведінки до неї, як до лікаря в судовому засіданні, яка проявляється у вигляді обличчя, агресивній поведінці.
Також, в судовому засіданні було надано пояснення членом комісії завідувачем центру ПСРП та ПСМД ОСОБА_10 , який в повному обсязі підтримав пояснення ОСОБА_8 та доповнив, що він, як лікар психіатр на момент огляду, оцінивши стан хворого, хворого погодився з висновками інших членів комісії в цілому.
Заслухавши учасників процесу, обговоривши подану заявуі перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ч. 1, 3 ст. 514 КПК України, продовження застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у порядку передбаченому ст. 96 КК України та ст. 512 цього Кодексу. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.
З аналізу ст. 94 КК України вбачається, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Виділяють активний та пасивний тип суспільної небезпечності.
Згідно ч. 1 ст. 95 КК України Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 (із змінами), психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.
Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що рішення про визнання особи внаслідок психічного розладу тимчасово або постійно непридатною до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для неї або оточуючих, приймається відповідною лікарською комісією за участю лікаря-психіатра на підставі оцінки стану психічного здоров`я особи відповідно до переліку медичних психіатричних протипоказань і може бути оскаржено до суду.
З матеріалів особової справи вбачається, що 12 лютого 2012 року відносно хворого ОСОБА_5 була проведена стаціонарна судово-прихіатрична експертиза і було складено акт № 31, згідно якого ОСОБА_5 у період інкримінованого йому діяння хронічним душевним захворюванням, слабоумієм, тимчасовим больовим розладом психічної діяльності або іншими хворобливими порушеннями психічної діяльності не страждав. За своїм психічним станом в період інкримінованого йому діяння він міг віддавати усвідомлювати в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними. В даний час виявляє ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді маревного психотичного розладу, що розвивається в умовах психогенно травмуючої судово-слідчої ситуації. За своїм психічним станом в теперішній час ОСОБА_5 не може віддавати собі звіт в своїх діях і керувати ними, не може приймати участі в судовому засіданні.
Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 416 від 10.07.2013 року Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради, ОСОБА_5 в теперішній час ознак симулятивної поведінки не виявляє, а виявляє ознаки психологічного розладу у вигляді органічного шизофреноподібного розладу. Тобто, він не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні із суровим наглядом.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2013 року, до ОСОБА_5 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише за наявності у справі обґрунтованого висновку судово - психіатричної експертизи про характер і тяжкість захворювання та заходи, які потрібно застосувати до хворої особи.
Статтею 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.
Згідно ч. 3 ст. 95 КК України у разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.
Підставою для припинення чи зміни примусових заходів медичного характеру є видужання особи або значне поліпшення її психічного стану, коли це виключає суспільну небезпеку хворого, незалежно від терміну його перебування у психіатричному закладі.
Однак, при вирішенні питання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_5 суд виходить з акту комісії лікарів-психіатрів № 1382 від 11 грудня 2017 року, та пояснень лікарів ОСОБА_8 , , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , відповідно до яких за своїм психічним станом хворий ОСОБА_5 продовжує становити особливу небезпеку для оточуючих і потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Суд ставиться критично до пояснень ОСОБА_11 , щодо стану його здоров`я, відсутності психічного захворювання, оскільки вони в повній мірі спростовуються окрім пояснень лікарів-психіатрів, й щоденниками спостереження за хворим з історії хвороби, які були оглянуті судовому засіданні, та підтверджують висновки комісії лікарів-психіатрів, викладені в висновку № 1382 від 11.12.2017 року.
Враховуючи, що ОСОБА_5 страждає тяжким психічним розладом і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, з урахуванням положень ч. 5 ст. 95 КК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_5 .
Між тим, суд звертає увагу, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу у разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 95 КК України, 514 КПК України, ст.ст.4,8,19, 22 Закону України Про психіатричну допомогу від 22.02.2000
П О С Т А Н О В И В:
Продовжити застосуванняпримусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2013 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні ізсуворим наглядом в межах строку, передбаченого ч. 4 ст. 19 Закону України Про психіатричну допомогу.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1