АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1444/18 Справа № 185/3442/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши 19 липня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі кримінальне провадження №0001144 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року, якою обвинувальний акт за за ч. 2 ст.286 КК України, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
було повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків, -

ВСТАНОВИВ :
За висновком суду першої інстанції в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без формулювання обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують.

Таким чином у обвинувальному акті, на думку суду першої інстанції, не сформульовано обвинувачення ОСОБА_7 , а викладено лише зміст підозри.

В апеляційній скарзі прокурор, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд.

Вважає, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні при вирішенні питання про можливість призначення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 до судового розгляду не дотримався вимог КПК України та ухвалив незаконне, необґрунтоване та немотивоване рішення за відсутності підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, що істотно вплинуло на дотримання розумних строків для прийняття судом процесуальних рішень по суті кримінального провадження.

В обґрунтування вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено про порушення прокурором вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України якими, на думку суду, є невідповідність способу викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_7 зазначеній нормі права, оскільки повідомлення ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України не є формулюванням саме обвинувачення.

Вважає, що зазначенні підстави та мотиви є надуманими та викривленими судом, а також такими, що не відповідають переліку та змісту відомостей, зазначених стороною обвинувачення в обвинувальному акті.

В апеляції прокурор зазначає, що судом не взято до уваги, що виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_7 та які прокурор вважає встановленими, відповідним чином відокремлено в тексті обвинувального акту. При їх викладенні стороною обвинувачення дотримано вимоги закону щодо необхідності доведення та як наслідок зазначення у обвинувальному акті відомостей про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, формулювання обвинувачення та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, що мають значення для кваліфікації дії винного). При цьому у тексті викладених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 одразу слідували уточнення, що співвідносили фактичні дії обвинуваченого із складовими елементами об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину, із обов`язковою конкретизацією та вказівкою на час, місце та спосіб вчинення того чи іншого кримінального правопорушення, а також інші обставини, що є обов`язковими елементами складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 .

Після викладення усіх фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, слідувала правова кваліфікація дій особи з посиланням на статтю та її частину кримінального закону, факт вчинення якого прокурор вважає доведеним.

На його думку, викладення перелічених обов`язкових складових частин обвинувального акту, передбачених ст.291 КПК України, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 слідує формулювання обвинувачення, яке співвідноситься із викладеними раніше фактичними обставинами вчиненого кримінального правопорушення, який прокурор вважає доведеним, а також правовою кваліфікацією дій обвинуваченого.

Зазначає, що формулювання обвинувачення є конкретним, оскільки з урахуванням вищевикладених у обвинувальному акті відомостей про подію кримінального правопорушення (час, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, а також інші обставини, що є обов`язковими елементами складу злочину) за ч.2 ст.286 КК України, лише тієї частини, що стосується конкретних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 з обов`язковим посиланням на кваліфікацію кримінального правопорушення.

На його думку, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають змісту обвинувального акту, та фактично ґрунтуються на поза процесуальному немотивованому небажанні призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Вислухавши учасників кримінального провадження, а саме прокурора який підтримав доводи та вимоги апеляції та просив їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог та просили ухвалу суду залишити без змін, думку потерпілого та представника потерпілих, які також заперечували проти задоволення апеляції прокурора, просили ухвалу суду залишити без змін, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також анкетні відомості кожного потерпілого.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки із зазначеного формулювання обвинувачення в обвинувальному акті не визначено які саме дії водія ОСОБА_7 є причиною створення аварійної ситуації, внаслідок якої сталася дорожньо-транспортна пригода.
Тобто, за обставинами даного обвинувального акту є незрозумілим в чому саме конкретно обвинувачується ОСОБА_7 .
Таким чином, фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація не узгоджується із формулюванням обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 .
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінальногопроцесуального Кодексу, недоліки якого унеможливлюють призначення судового розгляду.

Рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а наявність обставин, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.

Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав обвинуваченого на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року про повернення обвинувального акта за ч. 2 ст.286 КК України, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4