Справа № 404/2800/18
Номер провадження 1-кп/404/492/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в залі суду клопотання у кримінальному провадженні №0000846 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нікульське Юрїв-Польського району Володимирської області Російської Федерації, українця, громадянина України, не одруженого не працюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,
за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2018 року близько 19 - 20 годин ОСОБА_3 перебував біля магазину «Карамелька», по вул. Євгена Тельнова, 28 у м.Кропивницькому у власних справах, де помітив раніше незнайому жінку, та вирішив викрасти чуже майном. У подальшому, діючи з вказаною метою, з корисливих міркувань та таємно ОСОБА_3 , скориставшись відсутністю уваги власниці та сторонніх осіб до його дій, засунув руку до зовнішньої кишені верхнього одягу ОСОБА_5 , звідки дістав мобільний телефон марки «Lenovo A6010».

У цей момент дії ОСОБА_3 помітила потерпіла ОСОБА_5 , яка відчула поштовх та помітила ОСОБА_3 , який тримав в руках належний їй мобільний телефон марки «Lenovo A6010», намагаючись схопити останнього за руку. Проте, ОСОБА_3 , незважаючи на те, що був викритий, продовжуючи діяти відкрито, утримуючи викрадений ним мобільний телефон марки «Lenovo A6010», вартістю 1600грн., з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

У судовому засіданні ОСОБА_3 погодився із внесеним клопотанням частково, пояснив обставини вчинення суспільно небезпечного діяння, погодившись із відкритим викраденням майна потерпілої, але просив застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Вина ОСОБА_3 у вчинені суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, підтверджується дослідженими у судовому засіданні такими доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , згідно з якими остання пояснила обставини вчинення стосовно неї суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_3 , які повністю збігаються із обставинами, встановленими судом;

- заявою потерпілої ОСОБА_5 від 28.01.2018 року, яка повідомила працівників поліції про відкрите викрадення в неї цього дня о 19 год. невідомою особою мобільного телефону у магазину «Карамелька» на зупинці по вул. Євгена Тельнова у м.Кропивницькому (т.1 а.п.13);

- протоколом огляду місця події із фототаблицею від 28.01.2018 року, під час якого за участю потерпілої встановлено та оглянуто територію поруч із магазином «Карамелька» на зупинці по вул. Євгена Тельнова у м.Кропивницькому (т.1 а.п.14-16);

- копіями документів, наданих потерпілої ОСОБА_5 , які підтверджують належність їй викраденого телефону (т.1 а.п.20-22);

- довідкою ПТ «Ломбард «Гроші Тут» №465/2 від 08.02.2018 року про те, що ОСОБА_8 о 20 год. 03 хв. 28.01.2018 року заклав мобільний телефон з ідентичним найменуванням та серійним номером, вказаним у документах наданих потерпілою, до ломбарду (т.1 а.п.24-25);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із довідкою від 15.03.2018 року, згідно з яким ОСОБА_5 впізнала ОСОБА_3 як особу, яка відкрито викрала її майно (т.1 а.п.28-29);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із довідкою від 13.03.2018 року, згідно з яким ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка передала йому телефон, який він разом із ОСОБА_10 заклав до ломбарду (т.1 а.п.30-31);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2018 року із відеозаписом, який переглянуто в судовому засіданні, під час якого потерпіла ОСОБА_5 на місці події відтворила обставини відкритого викрадення її мобільного телефону, які аналогічні показанням наданим нею в суді (т.1 а.п.34-35);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2018 року із відеозаписом, який переглянуто в судовому засіданні, під час якого свідок ОСОБА_9 у м. Кропивницькому показав місця та за яких обставин до нього звернувся хлопець із проханням закласти телефон, який до ломбарду заклав його знайомий ОСОБА_10 (т.1 а.п.32-33);

- висновком судової товарознавчої експертизи №1279/18-29 від 02.04.2018 року, яким встановлено, що вартість викраденого у потерпілої телефону може складати 1600грн. (т.1 а.п.39-41).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеними раніше викладені обставини вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, тобто кваліфікованого як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

При цьому, при встановлені доведених обставин суд бере до уваги показання потерпілої щодо часу, місця та способу вчинення суспільно-небезпечного діяння, яка безпосередньо вказала на ОСОБА_3 як на особу, яка його скоїла, які узгоджуються із іншими доказами щодо обставин вчинення діяння та жодних підстав для оговору ОСОБА_3 з її боку не встановлено, а тому вони беруться судом до уваги.

Також суд враховує те, що потерпіла безпосередньо у судовому засіданні вказала на те, що подія відбувалася у час близько 19-20 год. та у ході події вона намагалася схопити ОСОБА_3 , але не змогла цього зробити, який зрозумів, що був викритий та почав тікати, тому суд вважає встановленими саме такі обставини, оскільки доказів, які спростовують показання потерпілої, суду не подано.

З огляду на викладене, аналізуючи сукупність доказів, взятих судом до уваги, суд знаходить із достовірністю встановленими та доведеними викладені в ухвалі фактичні обставини кримінального провадження, та вважає доведеним вчинення ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Під час розгляду клопотання сторона обвинувачення наполягала на застосуванні стосовно ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом у зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння в стані неосудності.

Аналізуючи надані докази та доводи клопотання суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з п.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Правилами ч.ч. 1, 4 ст.94 КК України передбачено, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як, зокрема, госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом, яка може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах посиленого нагляду.

Як встановлено висновком комісійної судово-психіатричної експертизи №151 від 10.04.2018 року ОСОБА_3 в момент вчинення правопорушення страждав і в даний час страждає хронічним психічним захворюванням у формі психоорганічного синдрому (помірно виражений) складного ґенезу (згідно з МКХ-10, F-07.9). За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. У відношенні інкримінуємого правопорушення ОСОБА_3 слід вважати неосудним. Підпадає під дію ч.2 ст.19 КК України, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування в психіатричній лікарні із посиленим режимом нагляду (т.1 а.п.44-46).

Висновки експерта в частині захворювання, усвідомлення та керування своїми діями ОСОБА_3 не оспорюються учасниками судового провадження, не містять суперечностей з іншими доказами, а також обставин, які б ставили їх під сумнів.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, в стані неосудності.

Також суд, зважаючи на висновки судово-психіатричної експертизи, підстави ставити які під сумнів не встановлено, вважає, що ОСОБА_3 за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування в умовах посиленого нагляду, а тому не бере до уваги доводи сторони захисту щодо можливості застосування до ОСОБА_3 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

При цьому, суд також враховує характер та тяжкість захворювання ОСОБА_3 , тяжкість вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності останнього, стосовно якого протягом останніх чотирьох років двічі застосовувалися примусові заходи медичного характеру у зв`язку із вчиненням аналогічних суспільно-небезпечних діянь, а тому вважає необхідним застосувати вид примусового заходу медичного характеру, потреба в застосуванні якого визначена у висновку судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку, тому підстави до стягнення з ОСОБА_3 відповідних витрат, наявних у кримінальному провадженні, відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 512-513, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_3 у зв`язку із вчиненням в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

До набрання ухвалою законної сили запобіжним заходом ОСОБА_3 залишити поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня».

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда протягом 30 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського районного
суду м. Кіровограда ОСОБА_1