В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.06.2018 Справа №607/13367/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002611 від 07 серпня 2017 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ходорів Львівської області, громадянина республіки Молдова, без освіти, непрацюючого, проживаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Велика Березовиця Тернопільського району, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , захисника-адвокат ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

В обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 07 серпня 2017 року о 03 год. 30 хв., які перебуваючи неподалік барбершопу «Сокира», що по вул. Богдана Хмельницького, 35, у м. Тернополі, виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна поєднане із насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік барбершопу «Сокира», що по вул. Богдана Хмельницького, 35, у м. Тернополі, розпочали словесний конфлікт з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Під час вказаного словесного конфлікту ОСОБА_3 , висловив усну вимогу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , щоб вони надали ОСОБА_3 мобільні телефони, мотивуючи це тим, що у його брата декілька днів тому викрали мобільний телефон, і з метою переконатись, що до вказаного не причетний ні ОСОБА_8 ні ОСОБА_7 , вони мають виконати вказане. Виконуючи вимогу ОСОБА_3 , ОСОБА_7 надав йому свій телефон торгової марки «Леново А1000», вартістю 419 гривень, в свою чергу ОСОБА_8 надав свій мобільний телефон торгової марки «Хуавей», вартістю 2100 гривень, які ОСОБА_3 отримавши, заховав собі у кишеню штанів, в які був одягнений, повідомивши при тому, що не збирається їх повертати законним власникам.

Надалі, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повідомили, щоб ОСОБА_3 повернув їм їхні особисті речі, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою, умисно зірвав із правої руки ОСОБА_8 браслет виготовлений із золота 585 проби вагою 4 грами вартістю 2000 гривень, після чого долаючи опір ОСОБА_8 , який намагався припинити протиправні дії ОСОБА_4 , почав наносити ОСОБА_8 численні удари кулаками рук у ділянку обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: неповного вивиху першого верхнього лівого зуба, крововилив у слизову оболонку верхньої губи зліва та садно слизової оболонки нижньої губи зліва, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

У свою чергу ОСОБА_3 діючи за попередньою змовою умисно почав наносити численні удари кулаками рук у обличчя та по тілу ОСОБА_7 від чого останній відчув сильну фізичну біль. Після чого, ОСОБА_3 продовжуючи свої злочинні дії об`єднані одним злочинним умислом, наблизившись до ОСОБА_7 , який від численних ударів ОСОБА_3 , не зміг чинити опору та відкрито викрав із його кишені штанів грошові кошти в сумі 1000 гривень. В подальшому, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, підійшовши до ОСОБА_8 , який перебував неподалік під стіною будинку, де вчинялось кримінальне правопорушення відносно нього ОСОБА_4 , та яке на той момент уже закінчене, в ході чого без застосування насильства відкрито викрав із його кишені штанів гроші кошти в сумі 2000 гривень та одночасно зняв у його пальця лівої руки золотий перстень типу «печатка» 500 проби вагою 3 грами, загальною вартістю 2000 гривень.

Із викраденим майном ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця вчинення злочину втекли, чим спричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальні збитки на суму 1419 гривень, а потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки на суму 8100 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та суду показав, що перебуваючи неподалік барбершопу «Сокира», разом із ОСОБА_4 викрали у потерпілих мобільні телефони, ювелірні вироби та грошові кошти, застосувавши при цьому до останніх фізичну силу, у час та спосіб, зазначені вище. У вчиненому він щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та суду показав, що перебуваючи неподалік барбершопу «Сокира», разом із ОСОБА_3 викрали у потерпілих мобільні телефони, ювелірні вироби та грошові кошти, застосувавши при цьому до останніх фізичну силу, у час та спосіб, зазначені вище. У вчиненому він щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повністю погодилися зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували їх винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, згідно повідомлень про підозру та обвинувального акту, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченими зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування їх дії кваліфіковано вірно:

обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб;
обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він, раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, конкретні обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним вини, щире каяття у вчиненому. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, конкретні обставини справи, обставини, які пом`якшують покарання визнання ним вини, щире каяття у вчиненому. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченим, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеню тяжкості вчиненого злочину.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 в період дії іспитового строку, відповідно до ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення судової експертизи.

Питання речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 909/17-22 від 07 вересня 2017 року в розмірі 1188 грн. 00 коп., по 594 (п`ятсот дев`яносто чотири) гривні з кожного.

Речові докази:
- телефон торгової марки «Леново А1000» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 (66), Date: 2016-08-08, який згідно розписки потерпілого ОСОБА_9 повернуто йому залишити в розпорядженні останнього, після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1