Єдиний унікальний номер № 285/1549/18
Провадження № 1-кп/0285/427/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/1549/18 0000066 від 27.03.2018 року) по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великі Коровинці, Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, українця,з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовця за контрактом 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , учасника АТО (учасника бойових дій), раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ :
30 червня 2017 року солдата ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №119-рс від 30 червня 2017 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 1 механізованого батальйону у військовому званні «солдат».

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, окрім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.

Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року на визначеній території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 27 березня 2018 року оголошене не було.

Згідно вимог ст.ст. 1-4Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Однак, 15 серпня 2017 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, в порушення ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме розташування польового табору військової частини НОМЕР_1 , який знаходився неподалік населеного пункту АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 12 березня 2018 року.

12 березня 2018 року солдат ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій, щодо незаконної відсутності на військовій службі, добровільно з`явився до розташування військової прокуратури Житомирського гарнізону.

Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутній на службі в період з 15 серпня 2017 року по 12 березня 2018 року в умовах особливого періоду.

За час відсутності у військовій частина НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд займаючись особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному. Пояснив, що дійсно, 15 серпня 2017 року самовільно залишив місце служби, а саме, розташування польового табору військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Був незадоволений перебуванням у військовому таборі.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому ОСОБА_4 , роз`яснено.
Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.
Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразились у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує молодий вік обвинуваченого, те що обвинувачений раніше несудимий, вперше вчинив тяжкий злочин, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеристика позитивна, з багатодітної родини, за місцем служби характеризується як особа, що двояко відноситься до виконання службових обов`язків, з почуттям відповідальності, але втрачає її, надаючи перевагу особистим потребам, займаній посаді відповідає частково, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, на утриманні неповнолітніх дітей не має, безпосередньо брав участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, отримав статус учасника бойових дій (посвідчення НОМЕР_2 від 13.01.2017 року).
Вказані обставини суд вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, на думку суду є підстави перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, тобто обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді арешту, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Стаття 60 КК України зазначає, що військовослужбовці відбувають арешт на гауптвахті.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами внесеними згідно із Законом від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року) суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_4 строк його перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у розгляді кримінального провадження з 13.03.2018 по 18.05.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі, що становить 2 місяці 5 днів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Арешт на айно не накладався.
Речові докази та судові витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 .
Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.03.2018 по 18.05.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі та вважати його таким, що відбув покарання за цим вироком.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити його з-під варти в залі суду.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий :