Справа № 560/974/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця клопотання ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням в якому просить звільнити його від відбування призначеного вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 02.06.2016 року покарання, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Своє клопотання ОСОБА_4 мотивує тим, що вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 02.06.2016 року його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України він був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обов`язків не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи. Іспитовий строк закінчився 02.06.2018 року. Впродовж іспитового строку ухилень від виконання обов`язків, покладених на нього судом, не допускав. Він звертався в усному порядку до працівників Дубровицького районного сектору з питань пробації з проханням подати до суду заяву про звільнення його від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, але йому було відмовлено так як під час перебування на обліку, відносно нього відкрите кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України Однак, вказане кримінальне провадження судом не розглянуто і винним в інкримінованому злочині він судом не визнаний.

У судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив задоволити.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання ОСОБА_4 не підтримала та просила відмовити у його задоволенні. Свою позицію прокурор аргументувала тим, що відносно ОСОБА_4 15 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України. Крім того, до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 червня 2018 року внесені відомості про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України. Дана обставина свідчить про те, що ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання.

Представник Дубровицького РС з питань пробації філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду клопотання.

Згідно абз.2 ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Суд, вислухавши засудженого, думку прокурора, перевіривши матеріали особової справи №36/2016 рахує, про доцільність звільнення засудженого від відбування покарання виходячи з наступного.

Вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 02.06.2016 року ОСОБА_4 був засуджений по ч.3 ст.185 КК України до 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку терміном в 2 (два) роки.

З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_4 на облік уповноваженого органу з питань пробації поставлений 13.07.2016 року.

З оглянутих матеріалів видно, що за час перебування на обліку ОСОБА_4 зарекомендував себе з доброї сторони, скарг на його поведінку не надходило, порушень громадського порядку виявлено не було. Впродовж іспитового строку ОСОБА_4 не порушував покладені на нього вироком суду обов`язки.

02 червня 2018 року закінчився термін іспитового строку.

Як передбачено п.9 ч.1. ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.

Згідно вимоги УІПКП від 21.03.2018 року, наявної у матеріалах особової справи, відносно ОСОБА_4 15 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України. Кримінальне провадження з обвинувальним актом направлено до суду.

Суд не бере до уваги посилання прокурора на внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_4 кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.395 КК України, оскільки такі відомості внесені до Реєстру 14 червня 2018 року, що виходить за межі встановленого Кульчицькому-Гуту іспитового строку.

Суд також критично відноситься до наявних у матеріалах особової справи №36/2016 відомостей щодо неявки ОСОБА_4 на виклики до органу пробації, оскільки як вбачається з наданих засудженим пояснень, таких викликів він не отримував, що судом взято до уваги, так як будь-яких даних про направлення вказаних викликів та отримання їх засудженим матеріали особової справи не містять.

У відповідності до ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Зазначене знайшло своє відображення також у ч.1 ст.17 КПК України.

Окрім того, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства в силу ст.9 Конституції України, розкриває сутність та зміст однієї з найважливіших гарантій, закріплених в ній, а саме презумпції невинуватості, а саме: зазначаються межі дії цього принципу, момент, з якого особа вважається винуватою та недопустимість альтернативної до визначеної законом процедури встановлення винуватості особи.

Європейський суд з прав людини у рішення у справі "Хужин та інші проти Росії" (Khuzhin and Others v. Russia) від 23.10.2008 року, зазначив, що положення ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий процес упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді. Презумпція невинуватості є одним із елементів справедливого судового розгляду. Цей принцип забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону.

Враховуючи те, що на сьогоднішній день вирок по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , яке внесене до ЄРДР за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України судом не ухвалено, тому суд приходить до висновку, що клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку підлягає задоволенню.

Керуючись ст.78 КК України, ст.ст.395, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання за вироком Дубровицького районного суду від 02.06.2016 року в зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду ОСОБА_1