Номер провадження: 11-сс/785/1079/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
розглянувши апеляційну скаргу представника прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року про часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно,-

встановив

Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №00003 від 13.10.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України, частково задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, а саме на:
- прозорий файл, який містив 7 аркушів роздруківки зображень святих;
- прозорий файл, який містив 28 аркушів роздруківок поштових призначень;
- конверт-обкладинка міжнародного відправлення на ім`я отримувача ОСОБА_7 ;
- конверт-обкладинка міжнародного відправлення на ім`я отримувача ОСОБА_7 ; - - планшет «Леново» серійний номер АНВ 0783DC(62).
Обгрунтовуючи часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя вказав, що є достатньо підстав вважати, що прозорі файли, конверти міжнародного відправлення та планшет можуть містити сліди кримінального правопорушення та мають значення речових доказів, а вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ікони не можуть бути культурними цінностями, так як підтверджують лише факт їх володіння та органом досудового розслідування не обґрунтовані твердження про готування до їх незаконного переміщення через митний кордон України, тому підстави для арешту зазначених ікон - відсутні.

На вказану ухвалу слідчого судді, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки:

- висновок слідчого судді про належність вилучених ікон ОСОБА_8 на підставі права власності є необґрунтованими, а судом не враховано того, що вказані ікони є предметом злочину та наділені ознаками, передбаченими ст.ст. 167 та 170 КПК України;

- слідчий суддя не врахував, що слідчим було надано доручення щодо перевірки на предмет фігурування вилучених ікон в інших кримінальних провадженнях в якості викраденого майна.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно задовольнити.

В апеляційній скарзі прокурор також просив поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді як пропущений з поважних причин, оскільки суд, в порушення вимог ст. 173 КПК України, не надіслав йому копію ухвали та про її існування прокурор дізнався та отримав її копію лише 19.06.2018 року.

В судове засідання апеляційного суду прокурор та захисник ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися, прокурор подав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, в зв`язку з чим, з урахуванням положень ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним провести розгляд апеляційної скарги за їх відсутності та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювати.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді підлягає задоволенню, апеляційна скарга - частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 7 ст. 173 КПК України, копія ухвали про накладення арешту на майно негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору …

Так, в матеріалах справи відсутня будь-яка відмітка про направлення копії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року та вручення її слідчому чи прокурору, а тому апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді прокурором пропущений з поважних причин, в зв`язку з чим підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дають можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону…

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду вказаних вимог закону при розгляді клопотання про накладення арешту на майно не дотримався, фактично обмежився зазначенням в оскаржуваній ухвалі доводів клопотання слідчого та при цьому належним чином не мотивував своє рішення про накладення арешту в певній частині та відмови в арешті вилученого майна, а саме ікон.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді (а.с. 23), при постановленні ухвали слідчий суддя своє рішення обґрунтував лише тим, що прозорі файли, конверти міжнародного значення та планшет можуть містити сліди кримінального правопорушення та мають значення речових доказів, а вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 ікони свідчать лише про факт володіння останнім вказаними іконами та не підтверджують факт готування до їх протиправного переміщення через митний кордон України.

Слідчий в своєму клопотанні зазначив, що вилучені в ході проведення обшуку речі, зокрема, ікони можуть належати до культурних цінностей та можуть готуватись до незаконного переміщення через митний кордон України; планшет містить переписку з громадянами інших країн, які мали намір придбати вказані ікони; роздруківки та поштові конверти говорять про причетність ОСОБА_8 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Однак, на підтвердження зазначених тверджень відповідних доказів слідчий не надав.

При цьому, слідчий в клопотанні, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, не надав документів на підтвердження права власності на майно, що належить арештувати або не зазначив фактів та доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Окрім цього, в порушення вимог зазначеної вище ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчим до клопотання не було додано жодного оригіналу або копії документа, якими він обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається зі змісту клопотання (а.с. 1-3), слідчий послався на висновок судово-мистецтвознавчої експертизи №17-5911-5916/32 від 19.03.2018 року, згідно якого дві із наданих на дослідження ікон, належать до культурних цінностей, що мають художнє значення в аспекті народного іконопису.

Однак слідчий до свого клопотання про арешт майна не додав як матеріали, які вказують на вилучення зазначеного майна - шести ікон, так і висновку експерта, який підтверджує належність їх до культурних цінностей та обмежився лише наданням слідчим витягу з ЄРДР про надходження заяви про кримінальне правопорушення, ухвали про надання дозволу на проведення обшуку та протоколу проведення за місцем проживання ОСОБА_8 обшуку від 23.05.2018 року (а.с. 1-2; 4-5; 7-8 та 9-14 відповідно).

Разом з тим, долучений до клопотання витяг з ЄРДР свідчить про виявлення правоохоронними органами факту готування до переміщення через державний кордон старовинних монет, обручок та інших культурних цінностей, можливо вчинених ОСОБА_10 . Водночас, зазначений витяг ніяким чином не вказує про встановлення факту готування до контрабанди культурних цінностей безпосередньо ОСОБА_8 . Більш того, матеріали клопотання не містять даних про належність вилученого за місцем проживання ОСОБА_8 майна до культурних цінностей.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України - у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування підстави і мету необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Натомість, клопотання слідчого не відповідає вищезазначеним вимогам КПК України.

Так, у клопотанні, слідчий лише обмежився зазначенням у ньому положень кримінального процесуального закону, які вказують на те, яке саме майно може бути тимчасово вилученим та при цьому не зазначаючи підстав та мету, які вказують на необхідність накладення арешту на майно, належним чином не обґрунтував клопотання та не навів даних на підтвердження необхідності накладення арешту на зазначене майно та в тому числі, дані які можуть вказувати про відношення цього майна як речового доказу до кримінального провадження, витяг з якого долучений до матеріалів клопотання. Крім того, слідчим не надано відповідного процесуального рішення про визнання зазначеного майна речовим доказом. Крім цього, до клопотання не надано документів, які підтверджують право власності на вилучене майно ОСОБА_8 , на що посилався слідчий суддя під час ухвалення рішення в частині відмови накладення арешту на ікони.

Більш того, з тексту клопотання вбачається, що свою позицію слідчий обґрунтовував на припущеннях, а наведенні у клопотанні обставини вчиненого викладені таким чином, що вказують на можливу належність вилученого майна до культурних цінностей.

Проте слідчий суддя розглядаючи клопотання про арешт майна не дав належної оцінки його необґрунтованості та невідповідності вимогам кримінального-процесуального закону, та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставини провадження.

Разом з тим, як вбачається зі змісту клопотання слідчого, проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що до спроби протиправного переміщення через митний кордон України старовинних ікон, які можуть становити культурну цінність, можливо причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи зазначені обставини, слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2018 року був наданий дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 (а.с. 7-8), в ході проведення якого 23.05.2018 року було вилучено значну кількість ікон, планшет, прозорі файли та конверти міжнародного відправлення.

Встановлене надає підстави вважати, що зазначене майно може бути предметом вчинення кримінального правопорушення та на вказаних речах могли зберегтися сліди вчиненого кримінального правопорушення, тому вказані факти повинні бути перевірені належним чином.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України, та не виконав вимог ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає прокурору клопотання з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Таким чином, враховуючи викладені вище порушення, допущені слідчим та слідчим суддею, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали та повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, пов`язаних із невідповідністю клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області -

постановив

Клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 - задовольнити та поновити останньому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року.

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2018 року, якою у рамках кримінального провадження №00003 від 13.10.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 201 КК України частково задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 та накладено арешт на майно, а саме на: 1) прозорий файл, який містив 7 аркушів роздруківки зображень святих; 2) прозорий файл, який містив 28 аркушів роздруківок поштових призначень; 3) конверт-обкладинка міжнародного відправлення на ім`я отримувача ОСОБА_7 ; 4) конверт-обкладинка міжнародного відправлення на ім`я отримувача ОСОБА_7 ; 5) планшет «Леново» серійний номер АНВ 0783DC(62) - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання в ОВС СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку 23.05.2018 року за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 - повернути прокурору-процесуальному керівнику у даному кримінальному провадженні для усунення недоліків клопотання протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4