Постанова
Іменем України
20 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 676/6640/15-к
провадження № 51-4180 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000900 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільського, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 травня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, покарання не відбув,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 вересня 2016 року засуджено:
ОСОБА_7 за
- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- ч. 1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, у частині обвинувачення за епізодами викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України;
ОСОБА_8 за
- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
На підставі ст.ст. 71-73 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 03 липня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці 8 днів.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, у частині обвинувачення за епізодами викрадення майна потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України;
ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк їх тримання під вартою з 11 вересня 2015 року по 25 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь: ОСОБА_17 3737 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. у рахунок моральної шкоди, ОСОБА_18 2670 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди, ОСОБА_19 4950 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1500 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року апеляційні скарги прокурора, обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_20 та ОСОБА_21 залишені без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11 вересня 2015 року по 29 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 10 вересня 2015 року приблизно о 22.45 год. за попередньою змовою між собою шляхом розбиття скла вхідних дверей проникли всередину будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 наніс кілька ударів руками і ногами в обличчя потерпілого ОСОБА_22 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, після чого обвинувачені заволоділи майном потерпілого на суму 7150 грн.
Крім того, ОСОБА_7 у тому ж будинку непомітно для спільників, які перебували в іншій кімнаті, викрав пенсійну картку банку «ПриватБанк» з пін-кодом до неї, яка знаходилась у користуванні потерпілої ОСОБА_23 .
Продовжуючи свої злочинні дії, 11 вересня 2015 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 з банківського рахунку ОСОБА_23 за допомогою вищевказаної банківської картки через банкомати викрали кошти потерпілої на загальну суму 23 000 грн.
Також ОСОБА_7 протягом травня-серпня 2015 року вчинив повторно ряд крадіжок майна з будинків у с. Довжок, а саме: 06 червня 2015 року шляхом проникнення до будинку ОСОБА_12 заволодів майном на суму 14 480,05 грн.; 12 червня 2015 року шляхом проникнення до будинку ОСОБА_13 заволодів майном на суму 6 237,28 грн.; у період часу з 14 год. 13 червня по 20 год. 17 червня 2015 року шляхом проникнення до нежитлового новозбудованого будинку викрав майно потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 23 134,37 грн.; 23 червня 2015 року шляхом проникнення до нежитлового новозбудованого будинку викрав майно потерпілого ОСОБА_15 , а з подвір`я цього будинку шляхом вільного доступу викрав металеву тачку, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 21 662,80 грн.; у період з 20 год. 29 червня по 02 год. 30 червня 2015 року шляхом проникнення до новозбудованого будинку заволодів майном ОСОБА_16 на загальну суму 5 625,49 грн.; 03 липня 2015 року шляхом проникнення до будинку ОСОБА_17 заволодів його майном на суму 14 030,69 грн.; у період часу з 24 по 27 липня 2015 року шляхом проникнення до нежитлового новозбудованого будинку заволодів майном ОСОБА_19 на суму 5 152,12 грн.; у період часу з 25 липня по 10 серпня 2015 року шляхом проникнення до гаража викрав майно потерпілого ОСОБА_18 на суму 2 670 грн.
ОСОБА_7 05 травня 2015 року приблизно о 22 год. зайшов через відчинені двері до помешкання ОСОБА_24 , звідки таємно повторно викрав майно потерпілої на суму 1121,67 грн.; у період часу з 22 год. 15 липня по 07 год. 16 липня 2015 року шляхом проникнення до металевого вагончика викрав майно ОСОБА_25 на суму 1831,38 грн.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у викраденні за попередньою змовою з ОСОБА_26 майна потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 . Проте місцевий суд встановив, що зазначені крадіжки були вчинені лише ОСОБА_7 .
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувались у вчиненні за попередньою змовою майна потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , однак дане обвинувачення не знайшло свого підтвердження в суді.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Прокурор зазначає, що призначене засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є надто м`яким, не враховує кількість епізодів злочинної діяльності, усіх даних про осіб винних та їх суспільну небезпечність, а звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованим з огляду на те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності та знову вчинив тяжкий злочин. Суд апеляційної інстанції не дав умотивованих відповідей на доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора щодо м`якості призначеного покарання, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Крім того прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі обвинувачення, сформульованого місцевим судом, та безпідставно зазначив про вчинення крадіжок майна потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 за попередньою змовою групою осіб.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у суді касаційної інстанції підтримав скаргу та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги і просив залишити судові рішення без зміни.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і кваліфікація їх дій у касаційному порядку не оскаржуються.При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують його.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду застосовуються з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Твердження прокурора, наведені у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості скоєних кримінальних правопорушень і особам засуджених внаслідок м`якості, а також необґрунтованість звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, призначив їм покарання у межах санкцій статей, за якими їх засуджено та частково приєднав невідбуті покарання за попередніми вироками, що, на думку суду, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення винних та запобігання вчиненню нових злочинів. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, який у повному обсязі розглянув апеляційні скарги, відповідно до ст. 419 КПК України навів в ухвалі докладні мотиви на спростування доводів, викладених у цих скаргах.
При цьому апеляційний суд зазначив, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання обґрунтовано враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, кількість епізодів злочинних діянь, дані про осіб обвинувачених, зокрема те, що ОСОБА_7 вчинив злочини у період іспитового строку, а ОСОБА_8 не відбувши покарання за попереднім вироком, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються позитивно, частково відшкодували завдані збитки. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано визнав щире каяття засуджених та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів. Отже, апеляційний суд обґрунтував, чому він погодився з рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 саме такого покарання, як встановлено судом першої інстанції, належним чином мотивував підстави, з яких він дійшов до такого переконання.
З урахуванням наведеного а також того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини дали апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення засуджених та попередження нових злочинів можливе за умови реального відбування ними призначеного покарання у межах, встановлених судом першої інстанції.
Що ж стосується призначення ОСОБА_9 покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, то воно також є належним чином обґрунтоване.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду, який зазначив, що ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України не має судимості, перебуває на обліку у лікаря-психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, а також суд урахував його незначну роль у вчиненні злочину та дійшов висновку про можливість виправлення винного без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням. З таким висновком погоджується й суд касаційної інстанції, оскільки таке покарання не можна вважати явно несправедливим, необґрунтованим чи недостатнім для досягнення його мети.
Твердження прокурора у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд вийшов за межі обвинувачення, визнаного доведеним у місцевому суді, є безпідставним.

З тексту ухвали апеляційного суду вбачається, що суд у повній мірі погодився із обвинуваченням, яке було встановлено судом першої інстанції, та визнане доведеним, але при зазначені обставин, що встановив суд першої інстанції, в мотивувальній частині ухвали зазначив обставини, які були вказані в обвинувальному акті. Наведене порушення, хоча й має місце, але воно не свідчить про вихід апеляційним судом за межі обвинувачення . Дане порушення не є істотним у розумінні ст. 412 КПК України, не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3