Провадження № 11-кп/780/371/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 22.05.2018
У Х В А Л А
іменем України

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

виправданого: ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000195 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єреван Вірменія, вірменина, громадянина України, з вищою освітою, кандидата філологічних наук, професора, одруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючого ректором Київського міжнародного університету, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України; поновлено в правах, обмежених під час кримінального провадження за злочином, передбаченим ч. 3 ст. 286 КК України, за яким він визнаний невинуватим та виправданий; цим же вироком вирішено питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 22 червня 2013 року о 19 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Rаngе Rover», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по сухій прямій асфальтованій проїзній частині автодороги Київ Одеса, біля с. Черкас Білоцерківського району Київської області зі сторони м. Одеса в напрямку м. Києва, зі швидкістю не менше ніж 137 км/год., на 98-му кілометрі + 107.36 м у порушення й недотримання вимог п. п. 1.3 ;1,5 , 2.3.б; 10.1; 11.2.; 12.3. та 12.9.б Правил дорожнього руху України, яке виразилось в тому, що під час руху він, як учасник дорожнього руху, зобов`язаний знати і неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливим, керуючи транспортним засобом, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і, відповідно, не реагував на її зміну; не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим створив небезпеку для руху; не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини, при виникненні небезпеки для руху, яку водій ОСОБА_9 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та рухаючись з перевищенням максимальної швидкості зазначеної в п.12.4. Правил дорожнього руху України, створюючи загрозу життю та здоров`ю громадян, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху та вчинив маневр перестроювання, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який в цей час рухався з протилежного напрямку і виконував маневр у вигляді розвороту.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_15 та два пасажири керованого ним транспортного засобу ОСОБА_16 та ОСОБА_17 загинули на місці події.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 19 липня 2013 року №300 ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в м`які покрови голови, розриву зв`язок між потиличною кісткою та першим шийним хребцем, відриву довгастого мозку від моста; крововиливів під м`якими мозковими оболонками та шлуночки головного мозку; переломів ребер справа та кісток таза; саден, ран, крововиливів на тулубі; синців та саден на кінцівках. Вказані тілесні ушкодження заподіяні тупими предметами, виникли 22 червня 2013 року при дорожньо-транспортній пригоді, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя, і призвели до настання смерті та мають прямий причинний зв`язок. Смерть ОСОБА_15 настала від розриву атланто-потиличного зчленування з відривом довгастого мозку від моста.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 26 липня 2013 року №299 ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у м`які покрови голови та в м`які тканини обличчя; перелому кісток склепіння та основи черепа і кісток лицевого скелета; крововиливів під оболонки, у тканину та в шлуночки головного мозку; саден, крововиливів на тулубі, переломів ребер справа та кісток таза; ушкоджень легень, селезінки, печінки, нирок; 50,0 мл крові в черевній та 50,0 мл крові в порожнинах плеври; саден на кінцівках. Вказані тілесні ушкодження заподіяні тупими предметами, виникли 22 червня 2013 року при дорожньо-транспортній пригоді, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя, і призвели до настання смерті та мають прямий причинний зв`язок. Смерть ОСОБА_16 настала від сукупної травми, а саме відкритої черепно-мозкової травми та закритої травми тулуба з ушкодженням внутрішніх органів та кісток скелета.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 24 червня 2013 року №301 ОСОБА_17 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден та крововиливів на голові; перелому кісток склепіння та основи черепа; крововиливів під оболонки, у тканину та в шлуночки головного мозку; синців, саден, ран на кінцівках; ран із рівними некровонапливними краями, рівними стінками на голові. Вказані тілесні ушкодження, крім ран із рівними некровонапливними краями та рівними стінками, заподіяні тупими предметами, виникли 22 червня 2013 року при дорожньо-транспортній пригоді, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя, і призвели до настання смерті та мають прямий причинний зв`язок. Рани із рівними некровонапливними краями, рівними стінками на голові різані і виникли від дії уламків скла. Смерть ОСОБА_17 настала від відкритої черепно-мозкової травми, що проявилась переломом кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, у тканину та в шлуночки головного мозку.

Порушення водієм автомобіля марки «Rаngе Rover», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_9 вимог п. п. 1.3, 1.5, п. 2.3 б) 10.1, 11.2, 12.3, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 року скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки; стягнути з останнього судові витрати за проведення судових експертиз та вирішити долю речових доказів у порядку ст. 100 КПК України. Окрім того, прокурор просить повторно дослідити наявні в матеріалах провадження письмові докази, відповідно до апеляційної скарги, з підстав, що вони були досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями вимог КПК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що при ухваленні оскаржуваного вироку суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 3 ст. 374, ст. 94 КПК України та прийшов до передчасного висновку про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину без належної перевірки та оцінки всіх зібраних у справі доказів у їх сукупності. Так, приймаючи рішення про невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд послався у вироку на показання обвинуваченого ОСОБА_9 , протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та висновок експертизи за № 1955/15-52 від 29 січня 2016 року, визнавши, в свою чергу недопустимим доказом висновок судово-транспорно-трасологічної, автотехнічної експертизи № 6626/10170 від 31 жовтня 2013 року та автотехнічної експертизи від 21 липня 2014 року № 9-8. При цьому, в порушення ст.ст. 86, 87 КПК України, у вироку не зазначено, який саме порядок, передбачений КПК України, порушений під час отримання вказаних доказів. Прокурор зазначає, що після дослідження протоколу слідчого експерименту у судовому засіданні стороною захисту заявлено клопотання про проведення судово-автотехнічної експертизи, яку доручено провести експертам КНДІСЕ та ухвалою суду вказане клопотання задоволено, і на підставі вказаної експертизи судом і прийнято рішення про невинуватість ОСОБА_9 , однак, вказана експертиза не відповідає фактичним обставинам правопорушення та проведена з порушення вимог КПК України. Так, апелянт звертає увагу суду не те, що під час допиту експерта ОСОБА_18 встановлено, що при проведенні експертизи ним не враховано завантаження автомобіля, оскільки в ухвалі суду про призначення експертизи таких вихідних даних не було. Також, ним при проведенні експертизи не приймались до уваги технічні характеристики автомобіля ОСОБА_9 (вага, встановлення додаткового обладнання, потужність, наявність палива у паливному баку, наявність та робота систем пасивної та активної безпеки тощо), що могло суттєво вплинути на висновки експертизи. Також експерт вказав, що використовував матеріали інших експертиз, проведених у кримінальному провадженні, при цьому не зазначив яких саме, що є неприпустимим. На переконання прокурора, також не було надано належної оцінки і показанням ОСОБА_9 , який під час допиту в якості обвинуваченого вказував, що не гальмував, оскільки події відбулися дуже швидко, а під час проведення слідчого експерименту він згадав, що гальмував, однак з урахуванням того, що автомобіль перебував у технічно справному стані та показань свідка ОСОБА_19 встановлено, що гальмування не відбувалося. На думку прокурора, вказана обставина свідчить про намагання обвинуваченого викривити обставини події та таким чином уникнути справедливого покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. Крім того, судом першої інстанції при призначенні експертизи за результатами проведення слідчого експерименту, повністю проігноровано, що у кримінальному провадженні вже проводилась експертиза експертами КНДІСЕ, висновок № 14415-14417/14-52 від 31 січня 2015 року, яка також долучена до матеріалів кримінального провадження, що свідчить на наявність у кримінальному провадженні кількох висновків експертиз, що суперечать один одному, а посилання на показання експертів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , є порушенням вимог ст. 23 КПК України, оскільки останні в судові засідання не викликалися та не допитувалися, а клопотання про виклик та допит зазначених осіб до суду не надходили.

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор зазначив, що в ході судового розгляду судом взято до уваги висновок експерта № 14415-14417/14-52 від 31 січня 2015 року, проведеної експертами КНДІСЕ за ініціативи сторони захисту. Однак, вказаний висновок в подальшому ліг в основу висновку експерта № 1955/15-52 від 29 січня 2016 року. В свою чергу судом першої інстанції при винесенні вироку, серед інших доказів, висновок експерта № 1955/15-52 від 29 січня 2016 року покладено в основу обґрунтування невинуватості ОСОБА_9 . На переконання прокурора, судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що стороною захисту, в порушення вимог ч. 11 ст. 290 КПК України, не було відкрито додаткові матеріали, а саме матеріали експертизи за висновком експерта № 14415-14417/14-52 від 31 січня 2015 року. Згідно ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. Однак, в порушення зазначених норм суд у своєму вироку посилається на вищевказаний висновок як на доказ. Також, зазначив, що судом двічі відмовлено в задоволенні клопотань сторони обвинувачення, натомість клопотання сторони захисту задовольнялись відразу, що свідчить про однобоке та упереджене ставлення суду та про порушення принципу змагальності.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник виправданого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року щодо ОСОБА_9 - без зміни, оскільки вважає що стороною обвинувачення перед об`єктивним та неупередженим судом не доведено, поза розумним сумнівом, вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції і за своєю суттю є лише спотвореним аналізом стороною обвинувачення доказів у справі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу прокурора з доповненнями та просила її задовольнити; виправданого та захисників, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін; частково дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції всебічно та повно розглянув зазначене кримінальне провадження та ухвалив вирок, який відповідає вимогам закону.

Так, органом досудового слідства дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України.

Як на докази винуватості виправданого прокурор посилається на наявні в матеріалах провадження письмові матеріали які, на його думку не правильно були оцінені судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з викладеними в апеляційній скарзі доводами виходячи з наступного.

Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 свою вину не визнав, підтвердив показання, які він давав раніше та показав наступне. 22 червня 2013 року він рухався автодорогою Київ Одеса на власному автомобілі «Rаngе Rover», д.н.з. НОМЕР_1 ізі швидкістю близько 100-110 км/год, в напрямку м. Києва в лівій смузі руху, оскільки перед цим здійснив випередження автомобіля і не повертався назад в праву смугу руху. Наближаючись до місця розвороту зустрічного транспорту помітив, що в місці для розвороту зупинився легковий автомобіль, надаючи йому дорогу, а тому він продовжив рухатися в лівій смузі руху. Наближаючись до вказаного легкового автомобіля, помітив, що вказаний автомобіль частково знаходиться на його смузі руху, а тому, переконавшись, що в правій смузі руху по його напрямку транспортних засобів, яким би він міг створити небезпеку руху, не було, почав здійснювати маневр об`їзду вказаного автомобіля, вивертаючи кермо праворуч. В момент здійснення вказаного маневру, автомобіль марки «ВАЗ», намагаючись швидко перетнути проїзну частину, різко почав рух зліва направо відносно напрямку руху керованого ним автомобіля. Він намагався уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ», гальмував, але, оскільки відстань була незначною, це йому не вдалося. Зіткнення сталося в правій, по напрямку його руху на м. Київ, смузі руху. Він не міг передбачити, що ОСОБА_15 почне рухатися та перетинати проїзну частину безпосередньо перед його автомобілем в той час, як він був на незначній відстані від нього і мав перевагу в русі.

В ході судового розгляду за клопотанням прокурора судом апеляційної інстанції повторно були досліджені письмові докази в кримінальному провадженні, які, на думку прокурора, підтверджують винуватість ОСОБА_9 , а саме:

- протокол огляду місця події 22 червня 2013 року /т. 2 а.п. 1-7/;
- схему до протоколу огляду місця події від 22 червня 2013 року / т. 2 а.п. 8/;
- ілюстраційну таблицю до протоколу огляду місця події від 22 червня 2013 року /т. 2 а.п. 9-18/;
- протокол огляду транспортного засобу «ВАЗ-2107» д.н.з НОМЕР_2 від 22 червня 2013 року з ілюстрованою таблицею до нього /т. 2 а.п. 19-23/;
- протокол огляду транспортного засобу «Range Rover» р.н. НОМЕР_1 від 22 червня 2013 року з ілюстрованою таблицею до нього /т. 2 а.п. 24-27/;
- висновок трнспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи від 31 жовтня 2013 року №6626/10170 /т. 2 а.п. 31-64/;
- висновок судово-медичної експертизи №301 від 24 червня 2013 року /т. 2 а.п. 69-70/;
- висновок судово-медичної експертизи №300 від 19 липня 2013 року /т. 2 а.п. 73-74/;
- висновок судово-медичної експертизи №299 від 26 липня 2013 року /т. 2 а.п. 77-78/;
- висновок автотехнічної експертизи №9-8 від 21 липня 2013 року /т. 2 а.п. 85-96/;
- висновок експерта № 175 від 12 вересня 2013 року /т. 2 а.п. 101-106/;
- висновок експерта №331 від 31 грудня 2013 року /т. 2 а.п. 111-117/;
- довідка метеостанції міста Біла Церква /т. 1 а.п. 118/;
- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння /т. 2 а.п. 139/;

Окрім того, в судому засіданні за клопотанням прокурора були відтворені показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , експертів ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_24 .

Статтею 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки показання вказані особи надавали в суді першої інстанції безпосередньо та, враховуючи, що вони знаходяться за межами адміністративно-територіальної одиниці, де проводився апеляційний розгляд, учасники процесу не заперечували проти оголошення їх показань, колегія суддів приходить до висновку, що їх показання, відповідно до вимог КПК України, є належними і допустимими доказами та їх відтворення й подальша оцінка не є порушенням принципу безпосередності.

Так, свідок ОСОБА_22 зазначав, що 22 червня 2013 року він перебував у складі слідчо-оперативної групи та після надходження повідомлення про ДТП, виїхав разом з спеціалістом-автотехніком на місце пригоди. По прибуттю на місце ДТП, дав вказівку відмітити крейдою напрямок сліду автомобіля «Rаngе Rover», виявленого на місці пригоди, що спеціаліст і зробив. Ширина цього сліду складала 3 см. Слід починався в лівій полосі руху і переходив в праву полосу. Водій ОСОБА_9 розповідав про відворот керма праворуч. Свідком були складені відповідні процесуальні документи, які були надані всім для ознайомлення. Заперечень щодо замірів та розмірів не було. ОСОБА_9 мало розмовляв, був пригніченим. На місці пригоди був також очевидець водій автомобіля, який рухався позаду автомобіля під керуванням ОСОБА_9 . На думку свідка, водій автомобіля «ВАЗ-2107» повинен був надати дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_9 , який мав перевагу в русі, однак цього не зробив.

Свідок ОСОБА_19 показав, що 22 червня 2013 року, він, керуючи автомобілем, рухався дорогою Одеса Київ зі швидкістю близько 85-90 км/год. Біля с. Черкас Білоцерківського р-ну Київської обл. його обігнав автомобіль «Range Rover», швидкість якого була відносно невеликою, трохи більшою за швидкість його автомобіля. Через 350-400м він звернув увагу, на те, що автомобіль «Rаngе Rover», який рухався попереду нього, почав змінювати траєкторію руху праворуч. Також побачив бокову частину автомобіля «ВАЗ», який зліва виїхав на їх смугу руху з зустрічної смуги. Майже відразу відбулось зіткнення, після якого автомобіль «Rаngе Rover» почав зміщуватись вліво та зупинився. Він також зупинився, підійшов до водія автомобіля «ВАЗ», перевірив його пульс. Потім відтягнув від відбійника задню частину автомобіля «ВАЗ», тросом вирвали задні праві двері. Чи гальмував ОСОБА_9 не знає, оскільки на стоп сигнали автомобіля «Rаngе Rover» перед зіткненням не звернув увагу, все відбулося дуже швидко. Побачив автомобіль «ВАЗ» лише тоді, коли той рухаючись зліва направо, виїзжав на його смугу руху, до цього моменту його не бачив, оскільки автомобіль «Rаngе Rover» рухаючись попереду, перекривав поле зору в тій частині. Зрозумів, що відстань між автомобілями перед виїздом автомобіля «ВАЗ» була невеликою, це і стало причиною ДТП.

Експерт ОСОБА_23 вказав, що ним при проведенні експертизи в якості вихідних даних враховувався слід автомобіля «Rаngе Rover», шириною 0,3 м, а не 0,03 м, як зазначено в протоколі ОМП та схемі до нього, оскільки вважав, що ширина сліду колеса автомобіля «Rаngе Rover» була відмічена крейдою, і вона, за його розрахунками, становила близько 30 см. Вказану ширину сліду визначав за фотознімками, наданими слідчим, а не за протоколом та схемою до нього.

Експерт ОСОБА_18 показав, що дані для проведення ним експертизи використовувались з матеріалів справи, протоколу слідчого експерименту. Вихідних даних для відповіді на поставлені йому питання було достатньо. Місце ДТП він не встановлював, оскільки такого питання перед ним поставлено не було. Висновки автотехнічної експертизи №19155/15-52 від 29.01.2016 р., проведеної ним та правомірність її проведення підтвердив в повному обсязі.

Експерт ОСОБА_24 зазначив, що при проведенні експертизи технічного стану транспортного засобу, він оглядав досліджувані ним системи автомобіля «Rаngе Rover». Всі обставини відображено в експертизі. Свій висновок №175 від 12 вересня 2013 р. та правомірність проведення експертизи підтвердив в повному обсязі.

Таким чином показання вказаних свідків та експертів в повному обсязі підтверджують висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Що стосується посилання прокурора на недопустимість висновку експерта №1955/15-52 від 29 січня 2016 року, то слід зазначити наступне.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року органу досудового розслідування було доручено провести слідчий експеримент за участю ОСОБА_9 та відповідного спеціаліста, під час проведення якого перевірити показання ОСОБА_9 щодо його швидкості та механізму ДТП на їх технічну спроможність; встановити віддаленість автомобіля «Rаngе Rover» та автомобіля «ВАЗ» по відношенню один до одного в момент виникнення небезпеки для їх руху; встановити інші обставини, які мають значення для вирішення питання наявності чи відсутності в діях ОСОБА_9 порушень Правил дорожнього руху /т.2 а.п. 195-197/.

На виконання вказаної ухвали старшим слідчим в особливо важливих справах ГСУ МВС України підполковником міліції ОСОБА_25 за участю ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та спеціаліста ОСОБА_26 17 вересня 2015 року було проведено слідчий експеримент /т. 2 а.п.207-221/.

Після дослідження в судовому засіданні протоколу слідчого експерименту від 17 вересня 2015 року, за клопотанням захисника ОСОБА_10 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2015 року було призначено судову автотехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз та на вирішення експертам поставлено ряд питань /т. 2 а.п. 229-231/.
В результаті виконання вказаної ухвали було складено висновок експертів №19155/15-52 від 29 січня 2016 року, відповідно до якого покази водія ОСОБА_9 щодо описаного ним механізму даної ДТП можуть вважатися спроможними з технічної точки зору, з причин, наведених в дослідницькій частині даного висновку. Водію автомобіля «ВАЗ 2107» р. н. НОМЕР_2 ОСОБА_15 для забезпечення безпеки дорожнього руху слід було діяти у відповідності до вимог п. 10.4 ПДР. Технічна можливість запобігти зіткнення з автомобілем «Rаngе Rover» р.н. НОМЕР_1 , з боку водія ОСОБА_15 , полягала у виконанні ним вимог п. 10.4 ПДР. При визначенні механізму розвитку даної пригоди дії водія ОСОБА_15 не відповідали вимогам п. 10.4 ПДР, з технічної точки зору. Водію автомобіля «Rаngе Rover» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 (з моменту початку відновлення руху автомобіля «ВАЗ 2107» р.н. НОМЕР_2 ) необхідно було діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. Водій ОСОБА_9 , у випадку руху з вказаною у слідчому експерименті швидкістю 100…110 км/год, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2107» р.н. НОМЕР_3 , з моменту його початку руху, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля «Rаngе Rover» р.н. НОМЕР_1 . При зазначеному механізмі розвитку пригоди, в діях водія ОСОБА_9 , не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР, з технічної точки зору. В обставинах пригоди, вказаних судом, з технічної точки зору, невідповідність дій водія ОСОБА_15 вимогам п. 10.4 ПДР, знаходилась в причиновому зв`язку з виникненням ДТП /т. 3 а.п. 3-12/.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що водій ОСОБА_9 рухався по головній дорозі та мав перевагу в русі перед водієм ОСОБА_15 . Причиною виникнення ДТП є виїзд автомобіля «ВАЗ» на смугу руху автомобіля «Rаngе Rover» в безпосередній близькості від останнього, при якому водій ОСОБА_9 не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Статтею 89 КПК України передбачено, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Оскільки під час складання висновку експертів №19155/15-52 від 29 січня 2016 року було дотримано усіх вимог законодавства, та прокурором не наведеного жодного аргументу в спростування вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що він є належним та допустимим.
Посилання прокурора на те, що в основу вказаного висновку покладено висновок експерта № 14415-14417/14-52 від 31.01.2015 року не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, оскільки в основу висновку від 29.01.2016 року покладені лише дані з протоколу огляду місця події від 22.06.2013 року, схема та фототаблиці до протоколу, а також протокол слідчого експерименту від 17.09.2015 року. І тільки в дослідницькій частині висновку експерт зазначив, що покази водія ОСОБА_9 щодо описаного ним механізму ДТП можуть вважатися спроможними з технічної точки зору, оскільки вони не суперечать об`єктивно зафіксованій слідовій та речовій обстановці на місці пригоди 22.06.2013 року, а також підтверджуються раніше проведеною транспортно трасологічною експертизою від 31.01.2015 року щодо обраної ним швидкості руху 100 110 км/год. та відвороту праворуч / том 3 а.с. 3 12/.

Окрім того, висновок експертів за результатами проведення транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №14415-14417/14-52 від 31 січня 2015 року /т. 2 а.п.169-182/ також не може вважатися недопустимим доказом, оскільки був долучений в ході судового розгляду в присутності прокурора, якому була вручена його копія. В зв`язку з отриманням від сторони захисту зазначеного висновку, суд оголосив перерву в судовому засіданні на строк, достатній для ознайомлення з ним прокурором, а тому посилання прокурора на не відкриття йому матеріалів кримінального провадження є необґрунтованим. Слід зазначити, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції прокурор не заявляв клопотання про визнання висновку експерта № 14415-14417/14-52 від 31.01.2015 року недопустимим доказом з мотивів його не відкриття в порядку, передбаченому ст.290 КПК України, яка передбачає обов`язок відкриття матеріалів на стадії завершення досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом.

Що стосується висновку суду першої інстанції щодо визнання недопустимими доказами судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №6626/10170 від 31 жовтня 2013 року в частині визначення швидкостей руху автомобіля «Rаngе Rover» д.н.з. НОМЕР_1 та «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_2 , а також судової експертизи № 9-8 від 21 липня 2014 року, висновки якої є похідними від висновків вищезазначеної експертизи, то слід зазначити наступне.

В статті 87 КПК України зазначено які докази є недопустимими та обов`язок суду визнавати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення перелічених у ній діянь.

Як підставу своїх висновків судом першої інстанції вказано неправильність вихідних даних, які були зазначені в процесуальних документах, на основі яких було проведено вказані дослідження, однак, не було встановлено порушення вимог процесуальної форми їх проведення.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що судову транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу №6626/10170 від 31 жовтня 2013 року в частині визначення швидкостей руху автомобіля «Rаngе Rover» д.н.з. НОМЕР_1 та «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_2 , а також судову експертизу № 9-8 від 21 липня 2014 року, висновки якої є похідними від висновків вищезазначеної експертизи, не слід брати до уваги із зазначених судом першої інстанції підстав, а посилання суду на визнання даних експертиз недопустимими доказами слід виключити з мотивувальної частини вироку.

Так, вказівка прокурора на ту обставину, що при проведенні експертизи, результатом якої став висновок експерта №1955/15-52 від 29 січня 2016 року не було враховано завантаження автомобіля та технічні характеристики автомобіля, не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до показань експерта ОСОБА_18 , йому було відомо, що ОСОБА_9 знаходився в автомобілі один, маса автомобіля зазначена в його характеристиках та була відома, тому, з врахуванням технічних характеристик автомобіля, вказані обставини не вплинули на результати експертизи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1/ вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2/ кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3/ в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Окрім того, на адресу апеляційного суду Київської області надійшло клопотання потерпілої ОСОБА_27 , в якому вона просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вона, як і раніше, не вважає ОСОБА_9 винним у настанні ДТП, внаслідок якої загинів її чоловік та двоє дітей. Зазначає, що ОСОБА_9 її постійно підтримує, та вона не має до нього будь-яких претензій /т.4 а.п. 23/.

Згідно ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В ході судового розгляду прокурор не надав достатніх доказів, які б підтверджували факт порушення ОСОБА_9 правил безпеки дорожнього руху, що призвело до виникнення ДТП та її наслідків, а тому оцінивши в сукупності всі матеріали провадження, позицію потерпілої, досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_9 правильно виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на визнання недопустимими доказами судову транспортно трасологічну та автотехнічну експертизу № 6626/10170 від 31.10.2013 року в частині визначення швидкостей руху автомобіля «Rаngе Rover» д.н.з. НОМЕР_1 та ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 , а також судову експертизу № 9-8 від 21.07.2014 року, висновки якої є похідними від висновків вищезазначеної експертизи.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І

___________________ ___________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4