Постанова

Іменем України
30 серпня 2018 року

м. Київ
Справа № 341/1522/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/779/169/2017

Провадження № 51 2664 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні об`єднане провадження № 1-кп/341/111/16 (кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000294 від 31 липня 2016 року та № 0000322 від

21 серпня 2016 року) щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенів Теребовлянського району Тернопільської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від

10 червня 2016 року за ст. 190 ч. 2 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень,
за ст. 185 ч. 2, ст. 186 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого

2017 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ст. 185 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ст. 186 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України за сукупністю вироків шляхом повного складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2016 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень, який ухвалено виконувати самостійно.

Строк відбуття ОСОБА_6 покарання вказано рахувати з часу його фактичного затримання 21 вересня 2016 року.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 21 вересня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 879 гривень 60 копійок процесуальних витрат за проведення судової експертизи.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 30 липня 2016 року приблизно о 10 годині 30 хвилин у приміщенні майстерні по ремонту взяття за адресою: АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав мобільний телефон марки «LG KE990 Viewty», який належав ОСОБА_7 , після чого покинув приміщення майстерні, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 615 гривень.

Крім того, 21 серпня 2016 року приблизно о 02 годині 30 хвилин ОСОБА_6 з метою повторного таємного викрадення чужого майна шляхом зламу вхідних дверей проник до будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає пенсіонер ОСОБА_8 . Перебуваючи в приміщенні будинку, ОСОБА_6 повторно таємно викрав два мобільні телефони марки «Nokia 101» та «Nokia 1280», а також гаманець, у якому знаходилось 300 гривень. Будучи виявленим господарем будинку, ОСОБА_6 продовжив свої злочинні дії відкрито із застосуванням насильства до ОСОБА_8 , яке виразилось у завданні останньому одного удару металевим прутом по голові та кількох ударів по різним частинам тіла, заподіявши при цьому потерпілому легкі тілесні ушкодження, та вимагав вказати на місце схову грошей. Будучи знесиленим від отриманих ударів, ОСОБА_8 надав неправдиву інформацію про те, що гроші знаходяться у картонній коробці в гаражному приміщенні. Після чого, ОСОБА_6 припинив вчиняти насильницькі дії щодо потерпілого і, покинувши помешкання, направився до гаражу, який розташований на тому ж подвір`ї. В цей час ОСОБА_8 зачинив вхідні двері та взяв на кухні сокиру для рубання м`яса з метою захисту. Не знайшовши в гаражі коштів, ОСОБА_6 повернувся до будинку та, вибивши плечем вхідні двері, повторно проник у середину, де побачив потерпілого із сокирою в руках. Розуміючи, що для його життя та здоров`я виникла реальна небезпека, ОСОБА_6 припинив свої протиправні дії та втік з місця вчинення злочину, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 980 гривень.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано і постановлено новий вирок, яким йому призначено покарання за ст. 185 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ст. 186 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 ч. 1 КК України за сукупністю вироків шляхом повного складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2016 року, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень, який ухвалено виконувати самостійно.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України в строк покарання ОСОБА_6 зараховано попереднє ув`язнення з 21 вересня 2016 року по 16 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду щодо нього скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Просить залишити покарання, яке було призначено йому вироком суду першої інстанції, та вказує на те, що судом апеляційної інстанції при призначенні покарання в повній мірі не було враховано, що він визнав повністю вину, потерпілий не має до нього претензій ні матеріального, ні морального характеру.
Заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 185 ч. 2,

186 ч. 3 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про його особу, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів, а також його суспільну небезпеку, дані про особу ОСОБА_6 , який, будучи неодноразово судимим, у тому числі за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став та вчинив нові умисні злочини, посередньо характеризується, офіційно не працює. Щире каяття та визнання вини ОСОБА_6 визнано апеляційним судом обставинами, що пом`якшують покарання, а рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку - обставинами, які обтяжують покарання.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання, ніж було визначено вироком суду першої інстанції, і обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ст. 185 ч. 2,

ст. 186 ч. 3 КК України, проте не в максимальних їх межах. При цьому, врахувавши вимоги ст.ст. 70, 71 КК України, апеляційний суд визначив ОСОБА_6 покарання за сукупністю вказаних злочинів та за сукупністю вироків призначив остаточне покарання шляхом повного складання покарань за попереднім вироком та цим вироком у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, мотивувавши таке рішення.
Покарання, призначене ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки апеляційного суду щодо призначеного покарання за матеріалами провадження не встановлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , скасування або зміни вироку суду апеляційної інстанції та пом`якшення призначеного йому покарання не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3