24.07.2018
Справа № 642/3185/17
н/п 1-кп/642/49/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2018 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена кримінальна справа.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строки застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 , що тримається під вартою, строк якого закінчується.
23.07.2018 року ОСОБА_4 надав клопотання, в якому просив змінити запобіжний захід відносно нього на більш м`який, не пов`язаний із ізоляцією від суспільства, оскільки він має постійне місце реєстрації в м.Харкові.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність прокурором наявності ризиків відносно обвинуваченого, тривалість тримання обвинуваченого під вартою. Клопотання ОСОБА_4 підтримали в повному обсязі.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, беручи до уваги те, що обставини, які послугували підставою для обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого, та які були встановлені попередньо, на даний час мають місце і не змінились.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
ОСОБА_4 обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що відноситься до тяжкого злочину проти власності з погрозою застосування насильства, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість покарання, що погрожує обвинуваченому, його репутацію, суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення та імовірну можливість переховування від суду, продовження ним протиправної поведінки в подальшому, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також з метою запобігання тиску свідків, що не допитані судом.

Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 331, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27), обраний відносно ОСОБА_4 продовжити на строком на 60-днів, до 21 вересня 2018 року, включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1