Постанова

Іменем України
15 серпня 2018 р.

м. Київ
справа № 203/2908/16-к
провадження № 51-3140км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000924, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Тореза Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання до у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 березня 2016 року о 03.00 год. та о 04.15 год. у квартирі АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, із погрозою застосування пістолета «Форт 14 ТП» учинив на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розбійний напад і заволодів їх мобільними телефонами «Lenovo» та «Huawei-Honor» із сім-картками до них, а також грішми, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 6092, 91 грн., а потерпілій ОСОБА_9 3 800 грн.
Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений слідством час та за невстановлених слідством обставин придбав три пістолети моделі «Форт 14ТП», які відповідно до висновку судово-балістичної експертизи є нарізною вогнепальною зброєю зі спорядженими в його магазин 13 патронами 9.0 мм, які являються боєприпасами і 164 - 9-мм пістолетних патронів ПМ промислового виробництва та гранату РГД-5, із зарядом вибухової речовини ( тротилу) у міцному корпусі та яка належить до категорії бойових припасів, які носив та зберігав при собі без передбаченого законом дозволу, й які у нього 27 березня 2016 року в період із 01.40 год. до 07.09 год. були виявлені та вилучені працівниками поліції за місцем його проживання по АДРЕСА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року вирок залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого через м`якість та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки вважає відсутніми підстави для застосування ст. 75 КК України. Також зазначає, що апеляційний суд, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, взагалі не перевірив та не надав оцінки доводам прокурора щодо явної несправедливості призначеного засудженому покарання через м`якість.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу прокурора задовольнити. Ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені докладні мотиви прийнятого рішення, а в разі залишення апеляції без задоволення - підстави, через які її визнано необґрунтованою.

Так, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.187, 1 ст. 263 КК України, які згідно зі ст.12 КК України є тяжкими.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд урахував те, що останній приймав участь у Антитерористичній операції на території Луганської області, має статус учасника бойових дій, вперше притягувався до кримінальної відповідальності, мав на утриманні малолітню дитину, задовільно характеризувався за місцем утримання, порушень режиму утримання не допускав.
Разом із тим, рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд належним чином не обґрунтував, не навів мотивів, із яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, враховуючи при цьому обставини вчинення засудженим умисних злочинів, а саме: тяжких злочинів проти власності та громадської безпеки. Окрім того, судом залишено поза увагою ступінь суспільної небезпеки вчинених засудженим злочинів, кількість вилученої вогнепальної зброї та бойових припасів, часткове визнання вини за ч. 1 ст. 187 КК України, а також і те, що ОСОБА_7 не вжив заходів для відшкодування шкоди потерпілим та їх думку щодо призначення засудженому суворої міри покарання.
Таким чином, звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що потягло м`якість призначеного покарання.

На думку колегії суддів, застосована щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції міра примусу за вчинені злочину не сприяє меті покарання та є недостатньою для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Переглядаючи вирок за апеляцією прокурора у частині призначеного покарання, апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив та безпідставно залишив вирок місцевого суду в частині звільнення засудженого від відбування покарання без зміни.

Ураховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене і, за умови підтвердження такого ж обсягу обвинувачення і тих же даних про особу винного, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - ст. 75 КК України, що призвело до м`якості призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 441 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3