Справа №585/238/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/562/18 Суддя-доповідач - Філонова
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" серпня 2018 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пустовійтівка, Роменського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02.09.2014 р. за ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнився 23.11.2017 р.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з призначеним йому судом першої інстанції покаранням, а тому просить шляхом застосування положень ст.69 КК України призначити йому покарання у виді обмеження волі;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_8 залишено тримання під вартою, строк відбування покарання визначено рахувати з 09.01.2018 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції неповно та односторонньо дослідив обставини справи, оскільки він щиросердечно розкаявся у скоєному, активно співпрацював зі слідством, викрадене повернуто власнику, цивільний позов не заявлявся, у психіатра чи нарколога на обліку він не перебуває та позитивно характеризується по місцю проживання, по справі також відсутні обтяжуючі обставини;

- прокурор зазначає, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України, належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, особу обвинуваченого. Так, прокурор вважає безпідставним призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України, яке на його думку є явно недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, оскільки при наявності не знятих і не погашених у встановленому законом порядку попередніх судимостей, неодноразового реального відбування покарання у виді позбавлення волі, обвинувачений знову вчинив тяжке кримінальне правопорушення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційній скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 09.01.2018 р., близько 14 год., ОСОБА_8 , з метою скоєння крадіжки проник через отвір у заборі, на огороджену територію ПП «Україна» по АДРЕСА_2 . Далі, ОСОБА_8 , пройшов до складського приміщення та, шляхом відчинення вхідних дверей, проник в середину, звідки, діючи з єдиним корисливим умислом на викрадення майна належного ПП «Україна», по черзі виніс у двір та через отвір у паркані за територію ПП «Україна»: деталі до двигуна комбайна «Морал» та до автомобіля «Форд», вчинивши таким чином їх крадіжку, чим завдав ПП «Україна» матеріальних збитків на загальну суму 10000 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, яким судом дано належну та об`єктивну оцінку.

Зважаючи на те, що фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, ніким з учасників процесу в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому колегією суддів судове рішення в цій частині не переглядається.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами, наведеними в апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині необґрунтованого призначення обвинуваченому покарання за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією зазначеної частини статті, внаслідок чого призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, так за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість виходячи з наступного.

Так, згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Крім того, відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Згідно вимог ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції вказав, що враховує ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину та дані про його особу, однак фактично цього не зробив.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 більш м`яке покарання ніж передбачене законом, всупереч вимогам ст.69 КК України, не навів достатніх мотивів прийняття такого рішення, не зазначив яким чином, визнані судом у вироку обставини, що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч.3 ст. 185 КК України, з достатньою повнотою не врахував особу обвинуваченого, який не працює, тобто не шукає легальних шляхів заробітку, формально характеризується за місцем проживання, при наявності не знятих і не погашених у встановленому законом порядку попередніх судимостей, неодноразового реального відбування покарання у виді позбавлення волі, майже одразу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний корисливий злочин з проникненням в інше приміщення, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив і на шлях виправлення не став.

Також, суд хоча й зазначив у вироку, однак з належною повнотою не врахував конкретні обставини вчинення цього кримінального правопорушення, коли ОСОБА_8 показуючи свою зухвалість та самовпевненість, не дивлячись на те, що був помічений директором ПП «Україна», наполегливо декілька разів повертався до огорожі ПП «Україна» аби сховати викрадене ним майно, аж до затримання. Дані обставини дають підстави стверджувати про наявність у обвинуваченого стійких позицій на скоєння злочинів.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування положень ст.69 КК України та призначення ОСОБА_8 покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413, ст. 414, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину, котрий відноситься до тяжкого; конкретні обставини його вчинення; особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини та майже одразу після відбуття покарання за попереднім вироком знову вчинив корисливий злочин проти власності, не працює, формально характеризується за місцем проживання, у лікаря психіатра чи нарколога на обліку не перебуває.

Колегія суддів погоджується з визнаними судом першої інстанції обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину. Обставин, які б обтяжували покарання колегією судів не встановлено.

На переконання колегії суддів, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та наведених вище даних, що характеризують його особу, є недостатнім для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч.3 ст. 185 КК України, як дійшов такого висновку суд першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що з попередніх судимостей ОСОБА_8 належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, знову скоїв корисливий тяжкий злочин, а тому колегія суддів вважає, що за спрямованістю поведінки і як особа ОСОБА_8 представляє суспільну небезпеку для оточуючих, його виправлення можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, але в мінімальних межах, яке слід вважати справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують йому покарання та дають підстави для заміни покарання з позбавлення волі на обмеження волі шляхом застосування ст.69 КК України, колегія суддів не може прийняти до уваги при винесенні даного вироку, тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

В той же час, прокурор не мотивував призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі саме на строк 3 роки і 3 місяці, а тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 лютого 2018 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок в цій частині.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4