Постанова
Іменем України
03 травня 2018 року

м. Київ
справа № 755/7434/16-к
провадження № 51-518 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001213, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Хмільник Вінницької області, жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року, ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2202.55 грн. у рахунок відшкодування витрат на лікування, 12000 грн. витрат на правову допомогу та 5000 грн. моральної шкоди, всього - 19202, 55 грн.
Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року, апеляційну скаргу обвинуваченого залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , 24 січня 2015 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, перебуваючи на громадських слуханнях, з приводу проведення забудови по АДРЕСА_2 , які відбувалися у приміщенні актової зали Київського університету туризму, економіки і права за адресою: АДРЕСА_2 , з мотивів раптово-виниклого особистого неприязного відношення до ОСОБА_8 , наніс останній один удар кулаком своєї правої руки в область обличчя, від чого ОСОБА_8 втратила рівновагу. Своїми діями, ОСОБА_6 спричинив останній тілесні ушкодження, які згідно висновку СМЕ № 2275/е, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду та ухвалу апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_6 зазначає, що місцевим судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту про проведення судово-медичної експертизи та про допит експерта, не наведено мотивів не врахування показів свідків зі сторони захисту. Крім того, стверджує, що компакт диск з відеозаписом зборів від 24 січня 2015 року, наданий на вимогу суду прокурором, є не тим диском, який сторона захисту надала прокуратурі на виконання вимог ст.290 КПК, однак, обвинувальний вирок щодо нього обґрунтовано саме даними із цього відеозапису, який, на думку засудженого, є недопустимим доказом.
Також вказує, що суд апеляційної інстанції, безпідставно відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про повторний допит свідків, допит експерта, безпосередньо не дослідив матеріали кримінального провадження, якими мотивовано обвинувальний вирок, чим порушив принцип безпосередності дослідження доказів.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечила проти задоволення касаційної скарги.
Засуджений та його захисник вимоги касаційної скарги підтримали та просили задовольнити.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляцію ОСОБА_6 , в якій він заперечував проти висунутого обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК кваліфіковані правильно.

В основу вироку суд поклав показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , висновок судово-медичної експертизи №2275/е від 25.11.2015-12.01.2016, відеозапис та фотознімок з місця вчинення кримінального правопорушення, а також частково показання самого ОСОБА_6 , який не заперечував, що він відштовхнув потерпілу.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх правдивості.
Провівши судовий розгляд відповідно до обвинувального акта в межах висунутого обвинувачення, безпосередньо дослідивши докази, надавши їм належну оцінку, суд обгрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені засудженим дії.
Що стосується доводів засудженого про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань про проведення повторної судово-медичної експертизи, то вони не ґрунтуються на вимогах закону. Із матеріалів провадження слідує, що стороною захисту не було наведено підстав для проведення повторної експертизи, визначених ст.242 КПК, тому суд мотивовано відмовив у задоволенні даного клопотання. В суді апеляційної інстанції інших доводів з даного приводу сторона захисту теж не надала.
Твердження ОСОБА_6 про порушення судом апеляційної інстанції принципу безпосередності дослідження доказів також є неспроможними.
Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як вбачається із матеріалів провадження, сторона захисту, під час апеляційного перегляду справи, не навела жодної з підстав, як того вимагає ст. 404 КПК України, що докази досліджені судом першої інстанції не повно або з порушеннями, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань про повторне дослідження доказів.
Не заслуговують на увагу й доводи засудженого про недопустимість як доказу диску із відеозаписом, який стороною захисту надано в порядку ст. 290 КПК прокурору, однак який прокурором був підмінений.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 290 КПК України передбачено, що сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.
Відкриття стороною захисту матеріалів, які вона має намір використовувати в суді як доказ, це надання можливості прокурору ознайомитись із даними матеріалами і ні в якому разі не може слугувати перекладанням обов`язку на прокурора подавати ці докази до суду.
Таким чином, апеляційний суд, перевіривши вирок за апеляцією засудженого, доводи якої є аналогічними доводам його касаційної скарги, у відповідності з вимогами ст. 419 КПК дав їм належну оцінку та обґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено.
У зв`язку з цим та керуючись статтями 434, 436,442 КПК України,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_13