В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.2018 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому, підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква кримінальне провадження № 0000085 від 27.07.2018 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишнівці Онуфріївського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого робочім ПрАТ «Інтервибухпром», раніше не судимого, колишнього військовослужбовця за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанту запасу, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_4 ,

захисник адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 та угода про визнання винуватості.

Відповідно до обвинувального акту від 03 вересня 2018 року, затвердженого прокурором 03 вересня 2018 року, під час досудового розслідування встановлено, що 25 серпня 2014 року згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (з 30 червня 2017 року військова частина НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) № 133 молодшого сержанта ОСОБА_3 (до 6 травня 2017 року мав прізвище ОСОБА_6 ), 8 серпня 2014 року призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, призначено на посаду заступника командира бойової машини - навідника-оператора 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону цієї ж військової частини, що дислокується по АДРЕСА_3 .

18 листопада 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 221 молодшому сержанту ОСОБА_3 було надано відпустку строком на 10 діб, з якої 28 листопада 2014 року він мав з`явитися до цієї ж військової частини в АДРЕСА_3 .

3 лютого 2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №32 молодшого сержанта ОСОБА_3 зараховано в розпорядження командира цієї ж військової частини.

Під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ч. ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч. ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, молодший сержант ОСОБА_3 28 листопада 2014 року, бажаючи тимчасово ухилитись від військової служби, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно з відпустки на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 , та до 17 липня 2018 року ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

17 липня 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 та 19 липня 2018 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №187 його виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням у запас.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 407 КК України, розкаювався та пояснив, що дійсно він 25.08.2014 року призваний на військову службу під час мобілізації, строком на один рік, на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону цієї ж військової частини, яка розташована у АДРЕСА_3 . 18.11.2014 року ОСОБА_3 надали відпустку, але під час відпустки у останнього померла бабуся, у зв`язку з чим мати останнього почала себе психологічно погано відчувати та потребувала стороннього догляду, у зв`язку з чим ОСОБА_3 залишився дома доглядати матір та не повернувся на службу, а потім утворив власну родину, почав працювати та переїхав у Полтавську область жити. На теперішній час ОСОБА_3 звільнений у запас.

17 вересня 2018 року під час судового провадження відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 3 ст. 407 КК України у зазначеному діянні. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробачії. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, а саме позитивної характеристикою з місця роботи обвинуваченого, а також встановлено, що останній у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, є не судимим, одружений на утриманні має малолітнього сина, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття ОСОБА_3 . Обставин, що обтяжує покарання не встановлено.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ст. 407 ч. 3 КК України який, згідно зі ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Угоду від 17 вересня 2018 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 17 вересня 2018 року покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1