Справа № 635/3020/18
Провадження № 1-кп/635/741/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2018 року с. Покотилівка.

Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 від 17.03.2018 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, військовозобов`язаний, освіта середня, не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

03.03.2018 року в ранковий період часу, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав за усною домовленістю із ОСОБА_5 , яка є одним із власників будинку за зазначеною адресою, діючи з корисливих мотивів, з умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою викрутки викрутив саморізи на дверних петлях сараю, що знаходився за вказаною адресою та перебував у користуванні потерпілої ОСОБА_6 , зняв навісний замок, тим самим в такий спосіб відчинив двері сараю, проник всередину нього та взяв звідти металеву віконну решітку, тим самим таємно викравши майно, що належить потерпілій ОСОБА_6 , вартість якого згідно висновку експерта за результатами судової товарознавчої експертизи № 9237 від 19.04.2018 року складає 500 грн. 00 коп. Після цього, заволодівши вказаним майном ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину разом із ним зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 500 грн. 00 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердивши обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені вище, щодо часу, місця та способу його настання, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчинені кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджувався з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речового доказу, витрат на проведення експертиз.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.

При цьому суд виходить із правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду речі, документи, інші докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гуренка проти України № 2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

При цьому, суд констатує факт, що стороною захисту під час підготовчого судового засідання та судового розгляду не заявлялися клопотання щодо виклику свідків сторони захисту, витребування речей та документів, приєднання речей та документів в якості доказів сторони захисту з метою обстоювання правової позиції обвинуваченого ОСОБА_4 щодо обставин таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто в скоєнні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у інше приміщення. Тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, оскільки він скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.4 ст.12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання, вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає.

Суд знаходить, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.3 ст. 185 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з відсутністю обставини, що пом`якшує покарання, передбаченої п.2 ч.1 ст. 66 КК України добровільне відшкодування завданого збитку, або усунення заподіяної шкоди, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст. 69-1 КК України, у суду відсутні.

Судом вивчалися відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та встановлено, що він є громадянином України, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ч.4 ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які наведені вище, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо без відбування покарання, із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертиз № 8279 від 30.03.2018 року в розмірі 715 гривень та № 9237 від 19.04.2018 року а розмірі 286 гривень, а всього на загальну суму 1001 гривна задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_4 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід не обирався.

Питання щодо речового доказу вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368 - 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він, на протязі трьох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертиз № 8279 від 30.03.2018 року в розмірі 715 гривень та № 9237 від 19.04.2018 року а розмірі 286 гривень, а всього на загальну суму 1001 гривна задовольнити та стягнути зазначену суму з обвинуваченого ОСОБА_4 користь Держави Україна в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Речовий доказ металеву віконну решітку, передану на зберігання потерпілій ОСОБА_7 , вважати переданим за належністю.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1 .