Справа 688/2159/18
№ 1-кп/688/164/18
Вирок
Іменем України

08 листопада 2018 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань в м. Шепетівка кримінальне провадження № 0000692 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шепетівка Хмельницької області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , непрацюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, раніше судимого:
1) 15.02.2002 року вироком Шепетівського міського суду Хмельницької області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
2) 11.09.2002 вироком Шепетівського міського суду Хмельницької області за ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
3) 29.06.2006 року вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі;
4) 30.06.2006 року вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області за ст.ст. 185 ч.3, 186 ч.2, 70, 70 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі, зміненим ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 23.08.2006 року в частині призначеного покарання, засудженого до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
5) 05.07.2011 року вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області за ст. 309 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
6) 18.07.2012 року вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області за ст.ст. 185 ч. 3, 304 ч.1, ст. 70 ч.1, 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі;
7) 07.09.2012 року вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільненого 11.11.2016 року з Райківецької виправної колонії по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України,
встановив:
ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності.
Так, 07 червня 2018 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу магазину «Корона» на проспекту Миру в м. Шепетівка зустрівся із своєю знайомою ОСОБА_8 . Маючи умисел на повторне, таємне заволодіння чужим майном, з метою полегшення вчинення злочину, повідомив останній завідомо неправдиві відомості про те, що його знайомі, ім`я яких він не повідомив, дозволили йому розпорядитися частиною металевого паркану, який знаходиться на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_3 . Після чого попросив її допомогти перенести вказану частину паркану з метою подальшого продажу, для чого за згодою останньої прийшли на АДРЕСА_4 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, 07 червня 2018 року близько 10 год. 45 хв. ОСОБА_7 проник через хвіртку на огороджену парканом територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 .
Перебуваючи у подвір`ї вказаного домоволодіння, в цей же день близько 10 год. 55 хв. ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення, діючи умисно, таємно підійшов до частини металевого паркану з правої сторони подвір`я та маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, попросив ОСОБА_8 допомогти витягнути частину металевого паркану із двору, проте в цей час їх помітив онук потерпілої ОСОБА_9 , який про даний факт повідомив ОСОБА_6 .
В цей же день та час ОСОБА_6 вийшла із будинку, помітивши ОСОБА_7 , який разом із ОСОБА_8 переміщували попередньо викрадену ОСОБА_7 частину металевого паркану, наказала їм припинити протиправні дії та залишити частину викраденого металевого паркану. В свою чергу ОСОБА_7 , розуміючи і усвідомлюючи, що його викрито, доводячи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна та незаконне збагачення, в присутності потерпілої, умисно, повторно, відкрито заволодів майном останньої, а саме частиною металевого паркану вагою 102,9 кг, за ціною 4 грн. 90 коп. за 1 кг брухту чорного металу, загальною вартістю 504 грн. 21 коп, завантаживши його у автомобіль марки «Мерседес Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому залишив місце вчинення злочину, а в подальшому збув викрадене майно ОСОБА_10 за 300 грн. Отже, ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 504 грн. 21 коп.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із проникненням у сховище, вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні таємного викрадення чужого майна та суду показав, що на території домоволодіння по АДРЕСА_3 через металеву сітку помітив частину металевого паркану, яким вирішив заволодіти. 07.06.2018 року близько 09 год. 00 хв., проходячи поблизу магазину «Корона» на проспекту Миру в м. Шепетівка, випадково зустрів знайому ОСОБА_8 . Маючи умисел на викрадення вказаної частини паркану, повідомив для неї, що йому дозволили знайомі продати частину металевого паркану, однак він тяжкий і йому потрібна допомога. На що остання погодилась і вони близько 10 год. прибули на провул. Залізничний в м. Шепетівка. ОСОБА_8 стояла на вулиці, а він відчинив хвіртку, зайшов на огороджену парканом територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , витягнув частину металевого паркану до хвіртки та попросив ОСОБА_8 допомогти витягнути її на вулицю. Протягнувши разом із нею викрадений паркан близько 15 м. по вулиці, почули як кричить потерпіла ОСОБА_6 , наказуючи покинути викрадену частину паркану, оскільки викличе поліцію. Вони на крики потерпілої не реагували, ОСОБА_8 на його прохання викликала вантажне таксі, вони погрузили викрадену частину паркану у автомобіль і поїхали. По дорозі побачив чоловіка, як згодом з`ясувалось ОСОБА_10 , якому запропонував купити викрадену частину паркану. Під`їхавши по до будинку останнього, вивантажили його на землю. Отримані з продажу металу кошти в сумі 300 грн. витратив, розрахувавшись за таксі та придбавши продукти харчування. Стверджував, що не знав, що викрадене ним майно належить для потерпілої, оскільки вважав домоволодіння, з території якого його викрав, закинутим. Вартість викраденого не оспорював, у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої.
Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:
- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду показала, що проживає по АДРЕСА_4 . Крім того, неподалік має у власності домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке обгороджене парканом, вхід до нього здійснюється зі сторони АДРЕСА_4 через хвіртку, яка зачинена, однак на замок не замкнена. На території вказаного домоволодіння зберігала частину металевого паркану, звареного з металевих кутників, яка була прив`язана до стовпця огорожі металевим дротом та накрита дошками. 07.06.2018 року у неї гостювали внуки, вона була в будинку. Близько 11 год. до будинку забіг внук ОСОБА_9 та повідомив, що з її двору по АДРЕСА_3 , двоє невідомих осіб викрали частину металевого паркану. Вийшовши на вулицю, на відстані 5-10 м. від себе побачила як обвинувачений із дівчиною по дорозі тягнули частину її металевого паркану. Почала кричати до них, щоб залишили його, бо викличе поліцію. Однак, останні не реагували на її накази. В цей час до неї підійшла листоноша ОСОБА_11 , принесла пенсію. А тому, отримавши пенсію, повернулась до будинку, щоб покласти гроші. Після цього вийшла на вулицю, однак уже нікого не було. Оглянувши своє подвір`я, звідки викрали частину паркану, зателефонувала до поліції. В цей же день трохи пізніше працівники поліції привезли обвинуваченого із дівчиною, вона їх впізнала та підтвердила, що саме вони заволоділи її майном. Викрадену частину паркану їй працівники поліції повернули. Обвинуваченого не пробачила, у призначенні міри покарання поклалась на розсуд суду;
- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_9 , допитаного в присутності законного представника ОСОБА_12 , який суду ствердив, що перебував у бабусі ОСОБА_6 на канікулах. 07.06.2018 року близько 11 год. гуляв по пров. Залізничному і бачив як чоловік і жінка з подвір`я бабусі по АДРЕСА_3 , тягнули частину металевого паркану, про що їй повідомив. Вийшовши на вулицю, бачив як бабуся робила для них зауваження, однак вони не реагували, жінка повідомила, що даний паркан належить їм та продовжували його тягнути в сторону вул. Артема, згодом завантажили в бус і поїхали;
- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_13 , допитаної в присутності законного представника ОСОБА_12 , яка суду ствердила, що перебувала у бабусі ОСОБА_6 на канікулах. 07.06.2018 року близько 11 год. до будинку зайшов її брат ОСОБА_9 , який гуляв на вулиці та повідомив, що двоє невідомих крадуть паркан із двору бабусі. Вийшовши із бабусею ОСОБА_6 на вулицю, бачила як на зауваження бабусі припинити протиправні дії, чоловік та жінка не реагували, при цьому жінка повідомила, що паркан належить їм та його повезли;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка суду показала, що працює листоношею, 07.06.2018 року близько 11 год. проїжджала на велосипеді навпроти будинку потерпілої ОСОБА_6 та бачила, як обвинувачений із дівчиною тягнули металеву арматуру (частину паркану) в сторону АДРЕСА_5 . Принесла для ОСОБА_6 пенсію, від якої дізналась, що дане майно було викрадене з її домоволодіння;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , який ствердив, що 07.06.2018 року під обід у ОСОБА_7 , який приїхав на бусі, для власних потреб придбав металевий виріб (частину металевого паркану) за 300 грн., при цьому останній повідомив, що він належить йому;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який суду показав, що працював водієм вантажного таксі. 07.06.2018 року близько 11 год. від диспетчера отримав замовлення на АДРЕСА_5 . Приїхавши, побачив чоловіка та жінку, допоміг їм завантажити в авто марки «Мерседес Бенц Спрінтер», р.н. НОМЕР_1 , яким приїхав, металевий предмет (частину металевого паркану). По дорозі жінка повідомила, що дядько міняє паркан, деталь не знадобилась, а тому мають намір її продати. Привіз їх на вул. Хвильового, де останні його вивантажили. Отримавши кошти за виклик, поїхав далі працювати;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , яка суду показала, що 07.06.2018 року близько 09 год. поблизу магазину «Корона» по проспекту Миру в м. Шепетівка зустрілась із обвинуваченим ОСОБА_7 . Останній повідомив, що має намір продати металевий паркан, однак потрібна допомога, оскільки він важкий, запитав, чи може вона йому допомогти. При цьому вказав, що даний паркан належить йому він його там залишив. Вона погодилась. Цього ж дня близько 11 год. вони разом прийшли на пров. Залізничний. ОСОБА_7 через зачинену, однак незамкнену хвіртку зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 та попросив її допомогти винести частину металевого паркану. Витягнувши її з двору, рухались в сторону вул. Артема. В цей час на вулицю вийшла потерпіла та кричала до них, щоб вони залишили паркан, оскільки викличе поліцію. На що вона повідомила останній, що він належить їм та нехай викликає поліцію. При цьому, обвинувачений попросив викликати таксі, що вона і зробила з власного мобільного телефону. На вантажному таксі, що приїхало на виклик, завезли паркан до знайомого ОСОБА_7 та він продав його за 300 грн. Про те, що паркан не належить обвинуваченому не знала, він їй не повідомляв. За допомогу отримала від обвинуваченого 130 грн.
Під час судового розгляду, зважаючи на принцип диспозитивності кримінального провадження, судом прийнята відмова прокурора від допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Розуміючи своє право на допит вказаних свідків, обвинувачений не наполягав на їх допиті.
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину об`єктивно підтверджується дослідженими в ході судового слідства письмовими доказами, а саме:
- даними протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього від 07.06.2018 року, відповідно до якого місцем вчиненого злочину є домоволодіння по АДРЕСА_3 , місцем проникнення на подвір`я - хвіртка, яка на момент огляду перебувала у відчиненому стані, місцем зберігання майна ґрунтове покриття біля дерев`яного стовпця, на які вказали потерпіла та обвинувачений та виявлено сліди волочіння на ґрунтовому покритті (а.п. 10-17);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею до нього від 07.06.2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала за рисами обличчя, статурою, зовнішнім виглядом, одягом особу під № 4, яка викрала частину її металевого паркану 07.06.2018 року, яка представилась ОСОБА_18 (а.п. 32-34);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання з фототаблицею до нього від 07.06.2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 впізнала за рисами обличчя, формою голови, статурою, особу під № 3, яка викрала частину її металевого паркану 07.06.2018 року, яка представилась ОСОБА_7 (а.п. 35-37);
- даними протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього від 09.06.2018 року, відповідно до якого встановлено місце знаходження викраденої у ОСОБА_6 частини металевого паркану у вигляді зварених між собою металевих кутників, а саме: на ґрунтовому покритті поблизу будинку АДРЕСА_6 , яка вилучена (а.п. 38-43);
- даними протоколу зважування з фототаблицями до нього від 09.06.2018 року, відповідно до якого вага викраденої у потерпілої ОСОБА_6 частини металевого паркану становить 102,9 кг, яка ні потерпілою, ні обвинуваченим не оспорюється (а.п. 44-51);
- даними протоколу огляду речового доказу та фототаблицями до нього від 09.06.2018 року та речовим доказом, яким є частина металевого паркану, яка виготовлена кустарним способом із зварених між собою металевих кутників: основного - довжиною 297 см, шириною 13 см. та перпендикулярно привареного довжиною 109 см, шириною 13 см, яка містить залишки фарби білого кольору, іржу та бруд (а.п. 54-61);
- даними договору купівлі-продажу жилого будинку з приватизованою земельною ділянкою від 21.09.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Шепетівської державної нотаріальної контори, р. №2014, згідно якого домоволодіння по АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_6 (а.п. 63);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 23.06.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 та відеозаписом вказаної слідчої дії, відтвореним у судовому засіданні, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_7 показав місце проникнення на територію подвір`я домоволодіння потерпілої, а саме через хвіртку, місце де зберігалась частина викраденого металевого паркану, біля дерев`яного стовпця, механізм її переміщення з подвір`я та в подальшому по вулиці, механізм її завантаження в автомобіль таксі (а.п. 84-89);
- даними довідки вартості викраденого майна, виданої Шепетівським цехом ПАТ «Втормет», відповідно до якої станом на 07.06.2018 року закупівельна ціна на брухт сталевий від населення за 1 кг становила 4 грн. 90 коп., які обвинуваченим та потерпілою не оспорюються (а.п. 113).
З аналізу показань обвинуваченого слідує, що він фактично заперечує скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, незаважаючи на визнання вини після оголошення обвинувального акта. Зокрема, обвинувачений показав, що викрав частину металевого паркану оскільки вважав, що домоволодіння закинуте і там ніхто не проживає, на нього не проникав, а зайшов через хвіртку, яка не замкнена на запираючий пристрій та вчинив крадіжку. Проте, суд відхиляє такі покази обвинуваченого і оцінює як спрямовані на уникнення відповідальності за фактично скоєне з наступних підстав.
Чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.
Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Суд вважає за необхідне покласти в основу обвинувачення показання свідка ОСОБА_9 про те, що він бачив сторонніх осіб (обвинуваченого та свідка) на території подвір`я потерпілої, про що повідомив останній, потерпілої ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_13 про те, що вони бачили обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 , робили їм зауваження, однак останні побачивши та почувши їх жодним чином не відреагували на них.
Такі їх показання цілком узгоджуються з наданими в судовому засіданні показаннями обвинуваченим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 , які своїх дій щодо заволодінням майном не приховували, бачили свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , потерпілу ОСОБА_6 , яка робила їм зауваження та наказувала залишити викрадене майно, погрожувала викликом поліції, однак, незважаючи на це, продовжили заволодіння майном, на них не реагуючи.
Також відповідно до п. 22 вищевказаної постанови Пленуму під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх
осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація) тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є
вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання). Обов`язковою ознакою проникнення є його незаконність, тобто відсутність у особи права перебувати у вказаному місці, де знаходиться майно. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні, сховищі. Якщо дії, розпочаті як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, переросли в грабіж чи розбій, вчинене слід кваліфікувати відповідно за ч. 3 ст. 186 КК або ч.3 ст.187 КК України.
В судовому засіданні з показань обвинуваченого встановлено, що майно на території домоволодіння по АДРЕСА_3 останній побачив на передодні. Запрошуючи ОСОБА_8 із собою 07.06.2018 року, мав намір викрасти частину металевого паркану з метою особистого незаконного збагачення, територія вказаного домоволодіння огороджена парканом, має вхід у вигляді хвіртки, яка була зачинена, законних підстав перебувати на території даного домоволодіння обвинувачений не мав. Про наявність огорожі та зачиненої хвіртки на території її домоволодіння по АДРЕСА_3 ствердила і в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 . Більше того, показання обвинуваченого про закинуте обійстя спростовуються також показаннями свідка ОСОБА_8 , яка стверджувала, що звертала увагу обвинуваченого на те, що там оброблена городня ділянка.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що всі зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави суду кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із проникненням у сховище, вчинене повторно та вважає доведеною вину у його вчиненні.
При призначенні покарання суд зважає на положення ч. 2 ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та на положення ч. 1 ст. 65 КК України, згідно з якою суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає покарання за даний злочин, враховуючи ступінь тяжкості злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст. 186 КК України, є тяжким злочином.
ОСОБА_7 є особою молодого віку, з інвалідністю ІІ групи, за місцем проживання характеризується посернедньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та як слідує із обвинувального акта з не знятою і не погашеною у встановленому законом порядку судимістю через незначний період часу після звільнення з місць позбавлення волі повторно вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Суд виключає зазначену в обвинувальному акті обтяжуючу покарання обставину повторність, оскільки така є кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.
Прокурор у судових дебатах просив врахувати при призначенні покарання ОСОБА_7 обтяжуючу обставину рецидив злочину.
Відповідно до роз`яснень, які викладені у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», зазначено, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Доказів, які б давали суду підстави вважати, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства не встановлено, а тому підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням - відсутні.
Приймаючи до уваги характер діянь і спосіб їх вчинення, суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу винного, позицію потерпілої, яка обвинуваченого не пробачила, просила його покарати, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.
Крім наведеного, при визначенні міри покарання суд враховує дані досудової доповіді на обвинуваченого, згідно якої ризик вчинення ним повторних кримінальних правопорушень та ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб.
Разом з тим, враховуючи пом`якшуючі обставини, а також те, що обвинувачений є особою молодого віку, з інвалідністю ІІ групи, у процесі судового розгляду фактично визнав вину, щиро розкаявся у своїй негативній поведінці, а також незначну суму заподіяної шкоди, суд знаходить для досягнення мети покарання, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
У зв`язку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, та з метою забезпечення виконання вироку, суд знаходить за необхідне змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 із особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили змінити на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання рахувати з 08 листопада 2018 року.
Речовий доказ: металевий виріб (частину металевого паркану довжиною 297 см, шириною 13 см із боковою довжиною 109 см, та шириною 13 см, вагою 102,9 кг), що переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити останній.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2018 року (а.п. 65), арешт на металевий виріб (частину металевого паркану, довжиною 297 см, шириною 13 см, вагою 102,9 кг), який належить ОСОБА_6 у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування наведеним майном.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області, а обвинуваченим, що утримується під вартою в той же строк, з часу вручення копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1