УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9 ,
потерпілого: ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 травня 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гринівці Любарського району Житомирської області, громадянина України, освіта - вища, не працюючого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, -
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільний позов прокурора інтересах держави в особі Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Департаменту бюджету та фінансів Житомирської міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 4324 грн. 95 коп.
Процесуальні витрати за залучення експертів Житомирського НДЕКЦ МВС України в сумі 2946 грн. 28 коп. та експертів Житомирського відділення Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз в сумі 615 грн. 00 коп. стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави.
- автомобіль Сітроен Берлінго, д.н. НОМЕР_1 , що переданий на зберігання обвинуваченому залишено в нього;
- відеореєстратор марки HDR модель 198, який був вилучений з автомобіля Сітроен Берлінго, д.н. НОМЕР_1 , що переданий на зберігання обвинуваченому залишено в нього.
Згідно вироку суду, 11.11.2014 року приблизно о 18 годині 45 хвилин ОСОБА_8 керував технічно - справним автомобілем марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 .
Рухаючись на вказаному автомобілі в м. Житомирі по проспекту Миру у напрямку вул. Перемоги, в межах регульованого пішохідного переходу, який розміщується на ділянці проїзної частини поблизу приміщення розташованого за адресою: м. Житомир, пр-т. Миру, 5-а ОСОБА_8 , в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, порушуючи вимоги п. 8.10 цих же Правил, при поданні світлофором сигналу, що забороняє рух, а відповідно до п. 8.7.3. вказаних вище Правил жовтий сигнал світлофору забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, не зупинився перед світлофором, пішохідним переходом, порушуючи п.12.3 зазначених Правил, при виникненні небезпеки для руху, яку водій ОСОБА_8 об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, а продовжив рух далі, не забезпечивши при цьому безпеки дорожнього руху. Внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину на дозволяючий для руху пішоходів сигнал світлофору зліва направо відносно руху транспортного засобу.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, поверхневих забійних ран чола, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, відкритого перелому кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2017 року скасувати, а кримінальну справу відносно нього закрити. Просить дослідити наступні докази: звукозапис судових засідань, у якому зафіксовані показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , повторно допитати свідків в кримінальному провадженны, допитати як свідків членів бригади швидкої медичної допомоги КУ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (вул. Покровська, 98-в, м.Житомир), повторно дослідити письмові докази в кримінальному провадженні
Посилається на те, що суд першої інстанції допустив передбачену п.1 ч.1 ст. 410 КПК України неповноту судового розгляду, яка полягала у відхиленні клопотань захисту про допит певних осіб та вчинення певних процесуальних дій, зокрема призначення експертиз, що мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Суд не звернув уваги на допущені в ході досудового розслідування істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України, перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Крім того, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Стороною захисту подавалось клопотання про допит лікарів швидкої допомоги, які здійснювали виїзд на виклик про наїзд на пішохода, в задоволенні якого було відмовлено. Зазначає, що у карті виїзду карети швидкої допомоги зазначено діагноз, встановлений даними лікарями потерпілому, а саме: закритий перелом середньої третини правої гомілки. Надалі у висновках судово-медичних експертиз, зазначено, що згідно з іншими медичними документами, які безпосередньо судом не досліджувались, у потерпілого був відкритий перелом. Медичні документи були отримані стороною обвинувачення в позапроцесуальний спосіб, без відповідної ухвали слідчого судді, належним чином не оглядались, не фотографувались, стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК України не відкривались і судом не досліджувались. Захистом у судовому засіданні заявлялись клопотання про витребування карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 з метою безпосереднього дослідження судом доказу, який лежить в основі висновків СМЕ. Клопотання було відхилено. На недостовірних доказах ґрунтуються відомості експертиз, які досліджували автомобіль марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який після вилучення з місця пригоди, всупереч йогам ч.ч.1,2 ст.100 КПК України без відповідних ухвал слідчого судді про арешт та тимчасовий доступ, утримувався та надавався експертам для дослідження. Огляд транспортного засобу експертами проведено незаконно, з порушенням вимог ч.2 ст.237, ч.2 ст.233, ч.2 ст.234 КПК України. Суд обґрунтовував своє рішення щодо його, обвинуваченого, винуватості показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , але неповно та невірно виклав у вироку справжній зміст показань, що підтверджується звукозаписом судових засідань.
Обвинувальний акт за ч. 2 ст.286 КК України не відповідає вимогам КПК України, оскільки зі змісту формулювання обвинувачення, при його складанні органом досудового розслідування не було розкрито точного змісту тих пунктів Правил дорожнього руху України, не вказано, в яких саме діях проявились такі порушення вказаних вимог Правил. Проведення первинної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні було доручено експерту ОСОБА_16 , який надав висновок первинної експертизи № 369 від 20.02.2015 року. Надалі цей же експерт був включений у склад комісії при проведенні комісійної судово-медичної експертизи, що є недопустимим і суперечить п.2.2. «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», затвердженої наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року. Висновки судово-медичних експертиз містять у собі істотні суперечності щодо діагнозу потерпілого ОСОБА_10 . Висновок експерта № 369 за результатами проведення судово-медичної експертизи за медичними документами на ім`я ОСОБА_10 та висновок комісійної експертизи №20 грунтуються виключно на відомостях, наведених у медичній карті стаціонарного хворого, яка відсутня у матеріалах кримінального провадження, не можуть бути допущені судом як допустимі докази. Обвинувачений також стверджує, що протоколи проведення слідчих експериментів від 24.03.2015 року, 17.06.2015 року та 30.06.2015 року з ним в якості підозрюваного не підтверджують, а спростовують наявність вини, оскільки відомості, отримані внаслідок проведення такого слідчого експерименту лягли в основу вихідних даних для висновків експертів № 3/423 від 17.07.2015 року та № 657/659/15-25 від 06.08.2015 року, які містять суперечливі відомості про причинний зв`язок між його діями та наслідками.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2017 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 - закрити. Просить дослідити наступні докази: звукозапис судових засідань, у якому зафіксовані показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , повторно допитати свідків в кримінальному провадженны, допитати як свідків членів бригади швидкої медичної допомоги КУ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (вул. Покровська, 98-в, м.Житомир), повторно дослідити письмові докази в кримінальному провадженні
Посилається на те, що суд першої інстанції допустив передбачену п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповноту судового розгляду, яка полягала у відхиленні клопотань захисту про допит певних осіб та вчинення певних процесуальних дій, зокрема призначення експертиз, що мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. Жоден із допитаних свідків, а саме ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , не підтверджують факт проїзду пішохідного переходу транспортним засобом, яким керував ОСОБА_8 , на сигнал світлофора, що забороняє рух транспортним засобам. Із показів свідка ОСОБА_18 вбачається, що пішохід, а саме потерпілий ОСОБА_10 розпочав рух на забороняючий сигнал світлофора для руху пішоходів, а сигнал, що дозволяє рух увімкнувся після наїзду. Протоколи слідчих експериментів з додатками до них, проведених як з участю ОСОБА_8 , так і з участю потерпілого ОСОБА_19 та свідків, установлено ряд суперечностей між протоколами та схемами, складеними до них. Протоколи слідчих експериментів складені без врахування значень величин, зафіксованих в ході огляду місця події. Як наслідок, в подальшому при проведенні ряду експертиз експертами було взято до уваги та використано дані, які були відображені у вищезазначених протоколах слідчих експериментів. Наведені і перераховані судом у вироку докази щодо вини ОСОБА_8 містять у собі істотні суперечності, що прямо прослідковується з їх змісту. В медичних документах містяться суперечності щодо діагнозу потерпілого ОСОБА_10 . Медичні документи були отримані стороною обвинувачення в позапроцесуальний спосіб, без відповідної ухвали слідчого судді, належним чином не оглядались, не фотографувались, стороні захисту при виконанні вимог 290 КПК України не відкривались і судом не досліджувались. Захистом у судовому засіданні заявлялись клопотання про виклик лікарів швидкої допомоги та витребування карти стаціонарного хворого ОСОБА_10 з метою безпосереднього дослідження судом доказу, який лежить в основі висновків СМЕ. Однак, судом такі клопотання були безпідставно відхилені. Автомобіль «Citroen Berlingo», який після вилучення з місця пригоди, всупереч вимогам ч.ч.1,2 ст. ст.100 КПК України незаконно, без відповідних ухвал слідчого судді про арешт та тимчасовий доступ, утримувався та надавався експертам для дослідження. Крім того, вказаний транспортний засіб не відкривався стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Суд обґрунтовував своє рішення показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , неповно та невірно виклавши показань, що підтверджується звукозаписом судових засідань.
В поданих доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Богунського районного суду від м.Житомира від 03.05.2017 року, яким засуджено ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, скасувати та зазначене кримінальне провадження закрити. Стверджує, що в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 початок перебігу строків встановлених ст. 219 КПК строків розпочався 22.02.2015 року (повідомлення про підозру) та з врахуванням прийнятих рішень про їх продовження - сплив 22.07.2015 року. Жодних процесуальних рішень про їх продовження до вказаної дати - 22.07.2015 року, прокурором області не приймалось та, ні слідчий, ні прокурор нижчого рівня з відповідним клопотанням не звертались. Постанова заступника прокурора області від 23.07.2015 року про скасування постанови прокурора області про закриття кримінального від 22.07.2015 року винесена за межами п`ятимісячного строку встановленого постановою прокурора області від 15.05.2015 року, якою було продовжувався строк досудового розслідування. В ході досудового розслідування слідчим СВ Житомирського МВ УМВС в області ОСОБА_20 складено протокол проведення слідчого експерименту від 14.01.2014 року за участю ОСОБА_8 (т. 1, арк. 173), в якому зазначено ОСОБА_8 в процесуальному статусі «свідок». Здобутий таким чином доказ в подальшому є недопустимим, так як здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини шляхом отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. З цих же підстав є недопустимим отриманий висновок експерта № 3/69 від 20.02.15 року (т. 1 арк. 179), оскільки слідчий експеримент, на якому базується вказаний висновок, був проведений за участю ОСОБА_8 в якості свідка. Висновок експерта № 3/223 від 17.04.15 року та № 3/423 від 17.07.15 року (т. 1 арк. 5) також є недопустимими, так як здобутий на підставі слідчих дій за участю ОСОБА_8 в якості свідка. Протоколи слідчих експериментів складені без урахування значень величин, зафіксованих в ході огляду місця події. З висновку експерта за №3/423 від 17.07.2015 року ОСОБА_8 згідно певних розрахунків одного із варіантів розвитку події не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода з моменту його виходу на смугу руху автомобіля. Крім того, жоден із допитаних свідків як під час досудового розслідування так і під час допиту в суді не підтвердили обставину проїзду пішохідного переходу транспортним засобом, яким керував ОСОБА_8 , на сигнал світлофора, що забороняє рух. Темп руху пішохода до наїзду, відстань, яку подолав останній до наїзду вказати також не можуть. Свідки лише підтвердили сам факт наїзду на пішохода, наслідки наїзду, проте які дії цьому передували - достовірно вказати не можуть. Показання свідків жодним чином не перевірено за допомогою проведення слідчих експериментів. При цьому, у задоволенні клопотань сторони захисту про проведення слідчих дій з участю свідків, зокрема слідчих експериментів, слідством відмовлено та під час судового розгляду суд першої інстанції також безпідставно відмовив в задоволенні вказаного клопотання. Не установлено достовірну швидкість руху автомобіля. Суттєві суперечності та неточності в показаннях допитаних осіб у кримінальному провадженні не перевірено та не усунуто шляхом проведення відповідних необхідних та можливих слідчих (розшукових) дій. Порушення кого з учасників події вимог ПДР України стали причиною виникнення даної дорожньо-транспортної події та причинний зв`язок з наслідками в ході розслідування достовірно не установлено.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, прокурора, потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та письмові заперечення прокурора, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянтів знайшли часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, разом з тим вимоги апеляційних скарг в результаті наведення апелянтами усіх зазначених в апеляціях доводів та посилань на відповідні порушення Закону досудовими слідством та судом першої інстанції щодо скасування вироку суду та закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України , на думку апеляційного суду, підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Так в ході апеляційного перегляду кримінального провадження не знайшли свого підтвердження посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції, припустившись неповноти судового слідства, не задовольнив клопотання сторони захисту про допит лікарів швидкої допомоги, які здійснювали виїзд на виклик про наїзд на пішохода, враховуючи наявність на думку сторони захисту розбіжностей у встановленні даними лікарями та в подальшому лікарями в лікарні та медичними експертами виду тілесних ушкоджень потерпілого в результаті ДТП, про призначення додаткових та повторних експертиз для усунення суперечностей у судово-медичних експертних висновках. Зазначені клопотання цілком обгрунтовано було відхилено судом першої інстанції, оскільки усі наявні у потерпілого тілесні ушкодження було зафіксовано належним чином в медичних документах, судово-медичні експертні дослідження проведені із дотриманням відповідних норм закону.
Не знайшли свого підтвердження також і доводи апелянтів про те, що на недостовірних доказах ґрунтуються відомості експертиз, які досліджували автомобіль марки «Citroen Berlingo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який після вилучення з місця пригоди, всупереч йогам ч.ч.1,2 ст.100 КПК України без відповідних ухвал слідчого судді про арешт та тимчасовий доступ, оскільки такий огляд був проведений за письмовою згодою ОСОБА_8 , який не заперечував впродовж всього досудового розслідування проти такого огляду, проведення із вказаним автомобілем слідчих дій та експертних досліджень. Таким чином таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли за собою визнання відповідних експертних досліджень автомобіля ОСОБА_8 недопустимими доказами апеляційним судом не встановлено.
Безпідставними також є і доводи апелянтів про те, що обвинувальний акт за ч. 2 ст.286 КК України не відповідає вимогам КПК України, оскільки зі змісту формулювання обвинувачення, при його складанні органом досудового розслідування не було розкрито точного змісту тих пунктів Правил дорожнього руху України, не вказано, в яких саме діях проявились такі порушення вказаних вимог Правил, а сам зміст обвинувачення є суперечливим. Апеляційним судом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в ньому з достатньою повнотою викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, із зазначенням змісту відповідних пунктів ПДР України, в порушенні яких обвинувачується ОСОБА_8 , з визначенням правової кваліфікації кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення, яке на думку апеляційного суду не є суперечливим та незрозумілим.
Безпідставними також є доводи сторони захисту про те, що досудове розслідування проводилося та закінчувалося поза межами встановлених у відповідності до положень КПК України строків досудового розслідування, а постанова заступника прокурора області від 23.07.2015 року про скасування постанови прокурора області про закриття кримінального від 22.07.2015 року винесена за межами п`ятимісячного строку встановленого постановою прокурора області від 15.05.2015 року, якою було продовжено строк досудового розслідування, та поза межами повноважень заступника прокурора області, оскільки такі посилання спростовуються даними з реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню, з якого вбачається, що строки досудового розслідування встановлювалися та продовжувалися у відповідності до положень КПК України, а повноваження заступника прокурора прокуратури Житомирської області у відповідності до положень ст.ст. 36, 110 КПК України та положень Закону України «Про прокуратуру». При цьому висновки апелянтів про порушення вказаних положень Закону грунтуються, на думку апеляційного суду, на помилковому їх тлумаченні.
Разом з тим у повному обсязі знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді кримінального провадження інші доводи апелянтів, викладені ними в апеляційних скаргах з доповненнями щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та наявності таких істотних порушень судом норм кримінального процесуального закону, які перешкодили суду прийняти законне та обгрунтоване рішення.
Так за змістом ст.. 286 КК України кримінальна відповідальність за нею настає тільки в тих випадках, коли порушення Правил безпеки руху або експлуатації транспортних засобів зумовило заподіяння наслідків, які прямо передбачені диспозицією цієї норми.
Об`єктивна сторона даного злочину полягає в : порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; настанні суспільно-небезпечного наслідку (заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху ); причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху та спричиненими наслідками.
Норми цієї статті є банкетними.
Я вбачається з вироку, суд в основу доведеності вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, послався на порушення останнім п.п. 2.3.б), 8.7.3., 8.10, 12.3 Правил дорожнього руху України (далі Правил).
-п. 2.3 б). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути
уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п. 8.7.3. Сигнал світлофора мають такі значення:
г) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
- п.8.10 . У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу , що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп лінія) дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає не ближче 10 метрів до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором , пішохідним переходом , а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
- п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
За таких обставин суду першої інстанції належало б встановити, чи є в діях водія ОСОБА_8 порушення зазначених пунктів Правил , чи міг він за конкретних обставин передбачити можливість настання злочинних наслідків, та чи є причинно-наслідковий зв`язок з порушенням ним зазначених правил та наслідками таких порушень у вигляді наїзду на потерпілого та завдання йому тяжкого тілесного ушкодження.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Проте, визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції вказаних положень Закону у повному обсязі не дотримався, припустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні рішення, висновки суду, викладені у вироку , не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення, у судовому рішенні у повному обсязі не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші
Зазначені порушення у відповідності до положень ст..ст. 411, 412 КПК України є підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 у відповідності до положень п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
В ході апеляційного перегляду кримінального провадження не знайшли свого підтвердження посилання апелянтів на те, що
Суд проігнорував вимоги кримінального процесуального закону про обґрунтованість вироку та обмежився в основному лише переліком доказів, які були досліджені в ході судового розгляду і не зазначив, чому він, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Частина фактичних даних, які спростовують наявність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, наведені як докази його винуватості.
Так, на переконання суду першої інстанції, доказами, які підтверджують винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 є протоколи огляду місця події від 11.11.2014 року, 25.05.2015 року та 09.06.2015 року зі схемами та ілюстровані таблицями до них; покази потерпілого ОСОБА_10 ; протокол проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 ; надані в судовому засіданні покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 ; показання свідка ОСОБА_15 ; висновок експерта № 3/784 від 09.01.2015; лист Житомирського обласного центру з гідрометеорології № 25-04-16/1-1165 від 18.11.2014 року; лист КП «Електричні мережі зовнішнього освітлення «Міськсвітло»; висновок експерта № 369 від 20.02.2015 року; висновок комісійної експертизи № 20 від 24.02.2014 року; протокол проведення слідчого експерименту від 14.01.2014 року зі свідком ОСОБА_8 ; протоколи проведення слідчих експериментів від 24.03.2015 року, 17.06.2015 року та 30.06.2015 року з підозрюваним ОСОБА_8 ; висновок експерта № 3/69 від 20.02.2015 року; висновок експерта № 3/223 від 17.04.2015 року; висновок експерта № 3/423 від 17.07.2015 року; висновок експерта № 657/659/15-25 від 06.08.2015 року; показання допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_25 .
Разом з цим, провівши у відповідності до положень ст.. 404 КПК України за узгодженням з учасниками апеляційного розгляду часткове судове слідство, заслухавши доводи та пояснення обвинуваченого та потерпілого, інших учасників апеляційного розгляду, дослідивши письмові докази, надані учасниками судового розгляду суду першої інстанції та врахувавши пояснення свідків, допитаних судом першої інстанції, зафіксовані технічними засобами фіксування судового розгляду кримінального провадження в порядку ст. 107 КПК України , колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої станції, що зазначені докази безумовно підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 в пред`явленому обвинуваченні.
Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції та апеляційному суді надав покази, згідно яких проїзд регульованого пішохідного переходу почав здійснювати на зелений миготливий сигнал світлофора, що регулює рух транспорту, рухаючись в лівій смузі руху зі швидкістю 50-60 км/год. Наїзд на пішохода відбувся у момент проїзду «острівця безпеки» у зоні регульованого пішохідного переходу поблизу буд. №5-а про проспекту Миру, в той час коли на дальній стійці світлофора горів жовтий сигнал. Причиною ДТП на його думку є порушення ПДР України пішоходом, який раптово вийшов на смугу руху автомобіля у безпосередній близькості, наїзд на якого відбувся на відстані 1-1.5 м. від «острівця безпеки». Такі ж покази він надавав в ході всього досудового розслідування та уточнював при проведенні з ним слідчих експериментів у якості підозрюваного 24.03.2015 року, 17.06.2015 року та 30.06.2015 року. Підтримав покази, надані ним в суді першої інстанції, зазначивши, що показів про те, що не знає, що означає жовтий сигнал світлофора, він не давав.
Допитаний судом першої інстанції та апеляційним судом потерпілий ОСОБА_10 з приводу механізму ДТП пояснив, що проїзну частину перетинав зі сторони буд. №4 по пр-ту Миру в напрямку буд. №5-а. Спочатку перейшов смугу руху в напрямку вул. Жукова, після чого зупинився на острівку безпеки, що розміщується між смугами руху, так як для пішоходів загорівся червоний сигнал. Після того, як на світлофорі загорівся дозволяючий для руху пішоходів сигнал, він одразу відновив рух і почав переходити проїзну частину по напрямку до вул. Перемоги. Достовірно вказати відстань, яку подолав, не може, і в цей час автомобіль марки «Сітроен Берлінго», який рухався в правій смузі руху в напрямку вул. Перемоги на відстані 1,5 м. від дорожньої конструкції, що розділяє транспортні потоки, допустив наїзд на нього, зіткнення відбулось між центральною передньою частиною автомобіля та правою стороною тіла, після чого перелетів на смугу зустрічного руху, що було далі достовірно вказати не може. Рух відновив перебуваючи в межах пішохідного переходу між бордюрним каменем, напроти світлофору для пішоходів. Автомобіль, що здійснив наїзд він помітив у безпосередній близькості від себе перед наїздом на відстані 3 м. та швидкість руху автомобіля на його думку становила 80 км/год. Як би для автомобілів в той час горів дозволяючий сигнал світлофору, то його б переїхали інші воді на зустрічній смузі, куди його відкинуло від удару. Він отримав тілесні ушкодження, зазначені в медичних документах та висновках експертів, ніякого відшкодування шкоди обвинувачений не здійснював до теперішнього часу.
При цьому потерпілий пояснив, що такі ж покази надавав в ході досудового розслідування та підтвердив їх при проведенні слідчого експерименту з його участю 25.03.2015 року
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 зазначив, що він не бачив самого зіткнення під час ДТП, почув лише удар, на який сигнал світлофора рухався автомобіль, що збив людину, він не знає. Транспортні засоби, які рухалися в попутному напрямку, стояли на стоп лінії, тому він вважає, що напевно горів забороняючий сигнал світлофора для автомобілів. Потерпілий лежав на зустрічній смузі за відбійником, він впав на смугу в іншому напрямку.
Свідок ОСОБА_14 показав суду, що чув лише писк коліс і звук удару, а самого удару не бачив, а також не бачив як рухався потерпілий перед ДТП. При цьому на сигнал світлофору не дивився. Тому, з його показань не можна зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_8 вини у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, під час проведення слідчого експерименту за участю вказаного свідка ОСОБА_14 , останній вказав, що на момент події знаходився на тротуарі в напрямку мікрорайону «Богунія» на відстані 5.7 м. до проїзної частини проспекту Миру та 19,3 м. до ближнього кута буд. №5-а. Проте, рух автомобіля до пригоди, місце наїзду ні пішохода та темп руху останнього вказати не зміг (протокол від 11.06.2015), тобто не зміг надати жодних даних, з метою отримання яких проводилась ця слідча дія. Тому, протокол слідчого експерименту за його участю фактично не доводить вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Вказані покази підтверджені свідком ОСОБА_14 при проведенні з ним слідчого експерименту від 11.06.2015 року (т.1 а.п. 231-233).
Свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що перебуваючи на місці ДТП, безпосередньо перед подією, стояв на тротуарі та чекав на дозволений для нього сигнал світлофора. Автомобілям був дозволяючий сигнал світлофора, а пішоходам забороняючий. Почув удар і тоді придивився і побачив ДТП. Секунди через 4 після удару пішоходи пішли на дозволяючий сигнал світлофора. Момент ДТП не бачив, оскільки дивився на світлофор для автомобілів. Почув удар, а потім секунди через 3 подивився на світлофор для пішоходів, вже зелений загорівся, сигнал, що дозволяє рух увімкнувся після наїзду. Із показів свідка ОСОБА_18 вбачається, що пішохід, а саме потерпілий ОСОБА_10 розпочав рух на забороняючий сигнал світлофора.
Тобто, з аналізу показів безпосередніх свідків обставин ДТП ОСОБА_13 та ОСОБА_26 , навіть без врахування показів свідка ОСОБА_15 , які судом визнано такими, що підлягають критичній оцінці у зв`язку з наявними сумнівами в перебуванні вказаного свідка на місці ДТП (враховуючи довідку начальника УОТЗ УМВСУ України в житомирській області, згідно якої мобільний телефон свідка в момент ДТП перебував в с. Левків , а не в м.Житомирі), вбачається, що вони точно не вказали сигнал світлофора, на який рухався обвинувачений ОСОБА_8 безпосередньо на час проїзду світлофора та на час здійснення наїзду на потерпілого ОСОБА_10 . Тому, з показань свідків не можна зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_8 порушень відповідних, зазначених в обвинувальному акті та вироку суду пунктів ПДР України., і як наслідок наявність його вини у вчиненні кримінального правопорушення.
Що стосується досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом письмових доказів в кримінальному проваджені, то слід зазначити наступне.
Судом першої інстанції як на докази вини ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення було здійснено посилання на протокол слідчого експерименту від 14.01.2015 року за участю ОСОБА_8 та на висновок експерта № 3/69 від 20.02.2015 року механізму та обставин скоєння ДТП, а також висновок експерта № 3/223 від 17.04.2015 року механізму та обставин скоєння ДТП.
Протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 14.01.2015 року зафіксовано його покази щодо обставин ДТП та складено схему (т.1 а.п. 173).
Згідно висновку експерта № 3/69 від 20.02.2015 року механізму та обставин скоєння ДТП ( т.1 а.п. 179-183) в умовах даної пригоди (при заданому комплексі вихідних даних) з технічної точки зору, водій автомобіля Сітроен Берлінго н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом своєчасного застосування термінового гальмування, як з моменту ввімкнення жовтого сигналу світлофора, так і з моменту виходу останнього на смугу руху вказаного автомобіля. У даній дорожній обстановці, водієві автомобіля Сітроен Берлінго д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 8.7.3 г), 8.10, 8.11, 12.3 Правил дорожнього руху України, зміст якого зазначений в дослідницькій частині. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, дії водія автомобіля Сітроен Берлінго д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 не відповідали вищезазначеним вимогам Правил дорожнього руху України. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_10 не потрібно спеціальних технічних пізнань. Дане питання може бути вирішено органами слідства (судом) самостійно на основі юридичного аналізу всіх зібраних матеріалів , стосовно до вимог 4-го розділу ПДР України. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, причина виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди - невідповідність дій водія автомобіля Сітроен Берлінго д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 вимогам п. п. 8.7.3 г), 8.10 та 12.3 Правил дорожнього руху України.
Разом з тим апеляційний суд погоджується з доводами апеляційних скарг сторони захисту щодо необхідності визнання вказаних доказів недопустимими.
Так згідно п.1 ч.3 ст.87 КПК України недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
З аналізу протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_22 від 14.01.2015 року вбачається, що вказана слідча дія проведена за його участю в процесуальному статусі «свідок». В подальшому, ОСОБА_8 в цьому кримінальному провадженні набув статусу підозрюваного та обвинуваченого. Тому, протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 (т. 1, арк. 173) в процесуальному статусі свідка є недопустимим доказом, так як здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини шляхом отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
В подальшому, постановою від 15.01.2015 року слідчим була призначена експертиза механізму та обставин скоєння ДТП та надано експерту вихідні дані отримані під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 в якості свідка. Враховуючи наведене отриманий висновок експерта № 3/69 від 20.02.15 року у відповідності до ст.87 КПК України є недопустимим доказом, так як здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини шляхом отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Враховуючи недопустимість зазначених доказів, у відповідності до положень ч.2 ст. 86 КПК України ними не можна обгрунтувати винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, чого не було враховано судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо останнього.
Відповідно до висновку експерта додаткової судової експертизи механізму та обставин скоєння ДТП № 3/223 від 17.04.2015 року (т.1 а.п. 204-208), при заданому комплексі вихідних даних, в наведених дорожніх умовах, покази водія ОСОБА_8 (отримані в ході слідчого експерименту 24.03.2015 року) в частині розташування керованого ним автомобіля Сітроен Берлінго н.з. НОМЕР_2 від місця наїзду на пішохода ОСОБА_10 в момент ввімкнення жовтого сигналу світлофора для вказаного водія - 18.85 м, з технічної точки зору не ґрунтовні, оскільки зазначена відстань складала не менше 33.3м. В умовах даної пригоди (при заданому комплексі вихідних даних), з технічної точки зору, водій автомобіля Сітроен Берлінго н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом своєчасного застосування термінового гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. У даній дорожній обстановці, водієві автомобіля Сітроен Берлінго н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 8.7.3 г), 8.10, 8.11, 12.3 Правил дорожнього руху України, зміст якого зазначений в дослідницькій частині. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, на підставі проведеного дослідження питання № 3 даного висновку, дії водія автомобіля Сітроен Берлінго н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 не відповідали вищезазначеним вимогам Правил дорожнього руху України. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, причина виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди - невідповідність дій водія автомобіля Сітроен Берлінго н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 вимогам п. п. 8.7.3 г), 8.10 та 12.3 Правил дорожнього руху України.
Вихідні дані експерту було надано слідчим в постанові про призначення вказаної експертизи від 05.04.2015 року, зазначені також у вказаному висновку.
Разом з тим, враховуючи зазначені вище покази свідків, з яких не представляється за можливе встановити, на який сигнал світлофора проїжджав ОСОБА_8 стоп лінію, стійку світлофора та здійснив наїзд на потерпілого, враховуючи також, що покази обвинуваченого та потерпілого в цій частині суттєво різняться, а також враховуючи, що такі ж покази давалися свідками та учасниками ДТП під час проведення з ними слідчих експериментів в ході досудового розслідування провадження, безпідставним вбачається посилання слідчого при зазначенні вихідних даних в постанові від 05.04.2015 року про призначення додаткової судової експертизи механізму та обставин скоєння ДТП ОСОБА_24 , наданих експерту, на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що в момент безпосереднього наїзду на світлофорному об`єкті горів червоний сигнал світлофору.
Таким чином наведений вище висновок експерта № 3/223 від 17.04.2015 року також викликає сумнів щодо його обґрунтованості та можливості вираховування при вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_8 .
Підтвердивши свої висновки 20.02.2015 року та 17.04.2015 року, експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначив, що експертизи проводилися на підставі вихідних даних, зазначених слідчим, і самостійно визначати вихідні дані він не має права. При цьому він також зазначив, що згідно вихідних даних, наданих слідчим на момент наїзду на потерпілого на світлофорі горів забороняючий червоний сигнал, і до загоряння червоного три секунди горів жовтий сигнал.
Зазначені пояснення експерта додатково підтверджують наведені вище висновки щодо неможливості врахування даних доказів при вирішенні питання про доведеність вини ОСОБА_8 .
Жодним чином не свідчить про наявність чи відсутність вини ОСОБА_8 і лист Житомирського обласного центру гідрометеорології №25-04-16/1-1165 від щодо погодних умов у місті Житомирі 11.11.2014 року, оскільки жодним чином не відображає прично-наслідкового зв`язку щодо механізму та обставин ДТП і не підтверджує чи спростовує винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у її вчиненні.
Не може бути доказом, яким підтверджується вина ОСОБА_8 , лист КП «Електричні мережі», оскільки з його змісту вбачається, що для водіїв світлофор працює у режимі зеленого світла протягом 27 секунд, протягом 3 секунд в режимі зеленого миготливого, протягом 3 секунд в режимі жовтого, а надалі протягом 22 секунд в режимі червоного, а для пішоходів на момент загорання зеленого світла для водіїв світлофор працює у режимі червоного світла протягом 27 секунд + 6 секунд всього 33 секунди та надалі перемикається на зелений і працює протягом 22 секунди.
Разом з тим, враховуючи, що з показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 неможливо встановити сигнал світлофору на момент наїзду обвинуваченого на потерпілого, зазначений лист не підтверджує наявність вини ОСОБА_8 в порушенні вимог ПДР України і як наслідок у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України .
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції послався на висновок експерта № 3/423 від 17.07.2015 року наданий за результатами проведення комплексної експертизи механізму, обставин дорожньо-транспортної події та транспортно-трасологічної експертизи, а також на висновок експерта № 657/659/15-25 від 06.08.2015 року за результатами проведення комплексної судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи, які були проведені за повними вихідними даними.
Так згідно висновку експерта № 3/423 від 17.07.2015 року ОСОБА_27 (т.2 а.п.5-16):
1. З технічної точки зору, місце наїзду на пішохода розташоване на лівій смузі руху в напрямку до вул. Перемоги, на відстані близько 0,6... 1,6м від лівого краю лівої смуги руху.
2. Покази ОСОБА_8 (слідчий експеримент від 14.01.15), щодо наїзду на пішохода знаходиться на відстані 2 м від лівого краю проїзної частини - не ґрунтовні.
Покази ОСОБА_8 (слідчий експеримент від 24.03.15), щодо наїзду на пішохода знаходиться на відстані 1,7 м від лівого краю проїзної частини - не ґрунтовні.
Покази ОСОБА_8 (слідчий експеримент від 17.06.15), щодо наїзду на пішохода знаходиться на відстані 1,5 м від лівого краю проїзної частини - можуть бути ґрунтовні.
Покази потерпілого ОСОБА_10 (слідчий експеримент від 25.03.15), щодо наїзду знаходиться на відстані 3,0 м від лівого краю проїзної частини - не ґрунтовні.
3. В умовах даної пригоди величина швидкості руху автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 визначається рівною не менше 46,2 км/год.
4. Відстань від початку утворення слідів гальмування в момент застосування водієм гальмування, за умови, що після дії на педаль гальм колеса зблокувались та почали утворювати слід гальмування, визначається: при швидкості руху 40км/год - 2,2м, 50км/год - 2,8м, 60км/год - 3,3 м, 80км/год - 4,4м. З
5. Визначити, чи мав водій технічну можливість уникнути наїзду, якщо небезпека для руху водієві виникає з моменту увімкнення для нього забороняю чого сигналу світлофора , не виявилось можливим по причині, вказаній в дослідницькій частині
За умови, що небезпека для руху водію ОСОБА_8 виникає з моменту виходу пішохода на смугу руху його автомобіля, згідно відомостей, отриманих під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 17.06.2015, водій автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного гальмування.
У разі якщо водій автомобіля Citroen Berlingo р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_8 рухався на заборонений сигнал світлофора, то в даному випадку технічна можливість полягала лише в чіткому виконанні п.п. 8.7.3 г) та 8.10 ПДР України.
6. У даній дорожній обстановці, водієві автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 необхідно було діяти відповідно до вимог п. 8.7.3 г), 8.10, 8.11, 12.3 Правил дорожнього руху України, зміст яких викладено в дослідницькій частині. Відповісти на питання про відповідність дій водія зазначеним технічним вимогам ПДР України не пердеставилось можливим по причині, вказаній в дослідницькій частині
7. Для оцінки дій пішохода ОСОБА_10 не потрібно спеціальних технічних познань в області судової автотехніки. Дане питання може бути вирішено слідством (судом) самостійно на основі юридичного аналізу усіх зібраних в справі матеріалів , стосовно до вимог розділу «4» ПДР України.
8. Визначити, чиї дії знаходились в причинному зв`язку з виникненням ДТП, якщо небезпека для руху водієві ОСОБА_8 виникає з моменту увімкнення для нього забороняю чого сигналу світлофору, не виявилося можливим з причин, зазначених в дослідницькій частині висновку (оскільки в постанові про призначення експертизи відсутні необхідні вихідні дані …)
За умови, що небезпека для руху водію ОСОБА_8 виникає з моменту виходу пішохода на смугу руху його автомобіля, згідно відомостей, отриманих під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 17.06.2015, в причинному зв`язку з виникненням ДТП знаходиться рух пішохода ОСОБА_10 в напрямку смуги руху автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_8 .
У разі, якщо водій автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 рухався на заборонений сигнал світлофора, то в даному випадку в причинному зв`язку з виникненням ДТП знаходиться невідповідність дій водія автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 технічним вимогам п.п. 8.7.3 г) та 8.10 Правил дорожнього руху України.
Згідно висновку експерта комплексної судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 657/659/15-25 від 06.08.2015 року, проведеної експертом ОСОБА_28 (т.2 а.п. 19-25):
1. Місце наїзду автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 на пішохода розташоване в лівій смузі руху проспекту Мира в напрямку до вул. Перемоги, на відстані близько 0,6...1,6м від лівого краю лівої смуги руху.
2. З технічної точки зору, показання потерпілого ОСОБА_10 щодо місця наїзду є неґрунтовними. З технічної точки зору, показання підозрюваного ОСОБА_8 (слідчий експеримент від 24.03.15) щодо місця наїзду є неґрунтовними. З технічної точки зору, показання підозрюваного ОСОБА_8 (слідчий експеримент від 17.06.15) щодо місця наїзду є ґрунтовними.
3. Швидкість руху автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 перед початком термінового гальмування складає не менше 46,3 км/год.
4. Відстань на якій розташовувався а/м Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 перед початком утворення виявлених в місці пригоди слідів гальмування, з урахуванням встановленої та вказаної у вихідних даних швидкостях руху та встановленої величини сповільнення вказаного транспортного засобу, становить 2,2...4,4 м.
5. В даній дорожній обстановці, згідно заданих вихідних даних, водій автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 міг як мати так і не мати технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 , шляхом застосування термінового гальмування, з моменту виникнення небезпеки для його руху, в залежності від моменту виникнення небезпеки для руху водієві ОСОБА_8 .
6. В даній дорожній обстановці водій автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 8.7.3 ґ), 8.10., 8,11. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Відповісти на питання стосовно відповідності дій водія ОСОБА_8 технічним вимогам вищезазначених пунктів ПДР України , не представляється за можливе , з причин, зазначених в дослідницькій частині висновку (оскільки експертом не надано категоричну відповідь на питання №5 «Чи мав водій ОСОБА_8 технічну можливість уникнути наїзду на потерпілого шляхом застосування термінового гальмування, рухаючись зі швидкістю 40-5-60-, 80 км/год», не представилося також за можливе надати категоричну відповідь і на питання №6)
7. В даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, пішохід ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог розділу 4 «обов`язки та права пішоходів» Правил дорожнього руху України.
Для регламентації та оцінки дій пішохода ОСОБА_10 вимогам розділу «4» ПДР України спеціальні пізнання в галузі авто технічної експертизи не потрібні, і дане питання може бути вирішено слідством самостійно з урахуванням дорожньої обстановки на місці пригоди , та висновків даної експертизи.
8. Так як, в постанові про призначення експертизи зазначено три варіанти виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_8 ; то відповісти на дане питання можливо лише в альтернативній формі:
Якщо небезпека для руху водієві а/м Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 виникає з моменту виходу пішохода ОСОБА_10 на смугу руху а/м Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 , тоді в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди слід вважати рух пішохода ОСОБА_10 на смугу руху автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 , на відстані, яка менша за величину зупинного шляху останнього.
Якщо ж, небезпеки для руху водієві а/м Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 створено не було, безпека дорожнього руху забезпечувалась чітким виконанням та дотриманням вимог п. 8.7.3 ПДР України, тоді, з урахуванням вихідних даних та проведеного дослідження, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в даних умовах дорожнього руху, слід вважати, технічно необґрунтовані дії водія автомобіля Citroen Berlingo н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , які суперечили вимогам пунктів 8.7.3 ґ), 8.10 ПДР України.
Аналізуючи зазначені висновки, апеляційний суд приходить до висновку , щох експерти дійшли альтернативного (умовного) висновку про те, що з технічної точки зору було у причинному зв`язку із виникненням ДТП. Зокрема, якщо небезпека для руху водієві автомобіля марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 виникає з моменту виходу пішохода ОСОБА_10 на смугу руху автомобіля марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 , тоді в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди слід вважати рух пішохода ОСОБА_29 на смугу руху автомобіля марки «Citroen Berlingo» н.з. НОМЕР_1 , на відстані, яка менша за величину зупинного шляху останнього.
Якщо ж, небезпеки для руху водієві автомобіля марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 створено не було, безпека дорожнього руху забезпечувалась чітким виконанням та дотриманням вимог п. 8.7.3 ПДР України, тоді, з урахуванням вихідних даних та проведеного дослідження, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, в даних умовах дорожнього руху, слід вважати, технічно необгрунтовані дії водія автомобіля марки «Citroen Berlingo», н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , які суперечили вимогам пунктів 8.7.3 г), 8.10 ПДР України.
Тобто, вказані висновки експерта однозначно не дають висновків про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні ним правил ПДР України і, як наслідок, вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
При цьому, суд першої інстанції взагалі не надав оцінки зазначеним висновкам експерта, обмежившись лише їх цитуванням. Зокрема, суд не вказав, з яких міркувань він бере до уваги лише ту частину висновку, яка свідчить про наявність в діях ОСОБА_8 порушень ПДР і відкидає іншу, яка його виправдовує.
З подальших розмірковувань суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення, викладених у вироку, вбачається, що судом на підставі наведених у вироку доказів встановлено, що « ОСОБА_8 проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофора», у зв`язку з чим суд не прийняв доводи сторони захисту щодо повного дотримання ОСОБА_8 ПДР України.
Разом з тим з наведених вище обставин апеляційним судом встановлено, що безумовних доказів даної обставини як в ході досудового розслідування кримінального провадження, так і в ході всього судового розгляду такої обставини однозначно та безумовно встановлено не було. А висновок суду про те,що обвинувачений проїхав на забороняючий жовтий сигнал світлофору, є припущенням та не може бути покладено в основу обвинувального вироку.
Крім того, суд першої інстанції посилаючись як на доказ вини ОСОБА_8 на покази потерпілого ОСОБА_10 та протокол проведення з ним слідчого експерименту не дав їм належної оцінки у сукупності з висновками експертиз № 3/423 від 17.07.2015 року та № 657/659/15-25 від 06.08.2015 року, якими встановлено, що його показання щодо місця наїзду на нього не можуть бути грунтовні, оскільки експертним шляхом місце наїзду встановлено на відстані 0,6... 1,6 м від лівого краю лівої смуги руху. Таким чином, частина показань потерпілого не підтвердилась шляхом перевірки експертним шляхом, чому не надано оцінку.
Щодо протоколів проведення слідчих експериментів від 24.03.2015 року, 17.06.2015 року та 30.06.2015 року з підозрюваним ОСОБА_8 , то їх повторне проведення було викликане необхідністю уточнити ті чи інші дані, і при останньому слідчому експерименті підозрюваний надав слідству інформацію, яка є найбільш наближеною до фактичних обставин ДТП. При цьому, вихідні дані зазначених експериментів були використані під час проведення згаданих вище експертиз № 3/423 від 17.07.2015 року та № 657/659/15-25 від 06.08.2015 року, які не дали однозначного висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, а отже і слідчі експерименти за його участю не підтверджують його вини. Однак, судом першої інстанції цього не було оцінено в сукупності.
Не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у сукупності зі згаданими вище висновками експертиз і протоколи огляду місця події від 11.11.2014 року, 25.05.2015 року та 09.06.2015 року зі схемами та ілюстровані таблицями до них, на які у вироку послався суд першої інстанції, та які лише доповнюють фактичні обставини ДТП.
Таким чином оцінюючи наведені вище докази, які були додатково досліджені апеляційним судом під час апеляційного перегляду кримінального провадження, кожен окремо та в їх сукупності, апеляційний суд вважає що досудовим розслідуванням не доведено вину обвинуваченого ОСОБА_22 як в порушенні вимог п.п.2.3 б), 8.7.3 і 8.10 ПДР України, у випадку чого небезпека для його руху не створювалася взагалі, так і в порушенні вимог п. 12.3 Правил у разі наявності небезпеки для його руху у випадку виходу потерпілого на проїжджу частину, судом першої інстанції було помилково зроблено висновок про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідності до положень ст.ст. 411, 412 КПК України , а кримінальне провадження закриттю у відповідності до положень ст. 417, п.3 ч.1 ст. 284 КПК України
Разом з тим, враховуючи, що результаті апеляційного перегляду вироку суду колегія судді прийшла до висновку про необхідність його скасування та закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого, колегія суддів вважає за необхідне на підставі положень ч.3 ст. 129 КПК України цивільні позови прокурора та потерпілого залишити без розгляду.
Що стосується процесуальних витрат за проведення експертиз Житомирським НДЕКЦ МВС України в сумі 2946,28 грн. та за проведення експертиз Житомирським відділенням Київського НДІСЕ в сумі 615,00 грн., то враховуючи рішення апеляційного суду про закриття кримінального провадження , на підставі ст. 122, 124 КПК України вони повинні бути віднесені за рахунок держави.
Речові докази в кримінальному провадженні, а саме автомобіль Сітроен Берлінго д.н. НОМЕР_1 , який перееданий на зберігання обвинуваченому, та відереєстратор марки HDR модель 198, вилучений з вищевказаного автомобіля та переданий також обвинуваченому на зберігання, у відповідності до положень ст. 100 КПК України підлягають залишенню в останнього.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 з доповненнями захисника ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України скасувати.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України закрити у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

Цивільний позов прокурора, потерпілого ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її постановлення.

Судді: