Номер провадження: 11-кп/785/963/18
Номер справи місцевого суду: 523/4458/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001741 від 17 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Одесі, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий:
- 28 березня 2008 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.187 КК України до остаточного покарання у виді 4 років позбавлення волі, 25 листопада 2011 року звільнився по відбуттю покарання,
- 08 листопада 2012 року за ч.2 ст.189, ст.395 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, 14 квітня 2014 року звільнився по відбуттю покарання,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2017 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття основного покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 17 березня 2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 17 березня 2016 року, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 знаходячись в парадній будинку №4 по вул.Ростовській в м.Одесі, діючи повторно, з корисливих мотивів, умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, підійшов до ОСОБА_9 , якій завдав удар рукою по голові, після чого штовхнув на підлогу та відкрито викрав належне їй майно, а саме сумку вартістю 300 грн., в якій знаходились гаманець вартістю 600 грн., окуляри вартістю 700 грн., парасолька вартістю 300 грн., грошові кошти в сумі 100 грн. Після цього, ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 грн.

Не погодившись із вказаним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуваний вирок суду та постановити новий, яким призначити йому більш м`яке покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що призначене судом покарання є занадто суровим, яке не відповідає його особі та ступеню тяжкості злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які уточнили вимоги апеляційної скарги та просили зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, характер і обставини його вчинення, особу обвинуваченого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції відніс відсутність матеріальної шкоди у зв`язку із поверненням потерпілій належного їй майна, тривалий час перебування під вартою.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

При, цьому таке покарання є наближеним до мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, і на думку апеляційного суду є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає його апеляційну скаргу необґрунтованою.

Водночас, згідно із ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Суд першої інстанції в резолютивній частині вироку зарахував ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання 17 березня 2016 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно частини 4 цієї ж статті судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Таким чином оскаржений вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 набирає законної сили з моменту постановлення апеляційним судом даної ухвали, тобто з 21 серпня 2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 перебував в режимі попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження з 17 березня 2016 року (дата фактичного затримання) по 21 серпня 2018 року (дата набрання вироком суду першої інстанції законної сили).

При перерахуванні цього терміну попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі випливає, що станом на момент апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_7 повністю відбув призначене йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, а тому він має бути звільнений з під варти негайно в залі суді.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

У зв`язку з повним відбуттям покарання, призначеного за вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 26 грудня 2017 року звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4