Справа № 492/1096/18
ВИРОК

Іменем України

19 липня 2018 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Арцизі Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000061 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Виноградівка, Арцизького району, Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшого лейтенанта запасу раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
встановив:

18 березня 2014 року старший лейтенант ОСОБА_4 був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Того ж дня, тобто 18 березня 2014 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 № 7 старший лейтенант ОСОБА_4 призначений на посаду офіцера мобілізаційного відділення вказаного військкомату.

Старший лейтенант ОСОБА_4 , проходячи військову службу у
Арцизько-Тарутинському військкоматі зобов`язаний дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІV визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги вищевказаного Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
10 квітня 2014 року о 08 год. 00 хв. старший лейтенант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) ІНФОРМАЦІЯ_5 , діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби нез`явився вчасно на службу до вказаного військкомату, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 №23 від 10 березня 2015 року старший лейтенант ОСОБА_4 звільнений з лав ЗС України.

Таким чином, старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_6 , 10 квітня 2014 року о 08 год. 00 хв. діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до ІНФОРМАЦІЯ_6 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин та ухилявся від проходження військової служби проводячи час на власний розсуд до 10 березня 2015 року, тривалістю понад один місяць.
Таким чином обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 407 КК України - нез`явлення без поважних причин на службу військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинуваченні. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини злочину та щиро розкаявся в його вчиненні, не піддавши сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII, який набув чинності 07 вересня 2017 року.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження. У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинувачуваної. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

-постановою Військової прокуратури Білгород Дністровського гарнізону Південного регіону України від 17.07.2018 р. про виділення в окреме провадження матеріалів кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_4 ;

-додатком № 1 до постанови про виділення матеріалів кримінального провадження № 0000069 від 07.09.17 р.;

-наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 № 7 від 18.03.14 р. про призначення ОСОБА_4 на посаду офіцера мобілізаційного відділення вказаного військкомату;

-наказом Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_7 № 23 від 10.03.15 р. про звільнення ОСОБА_4 з військової служби в запас.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності,допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, який відносить до категорії середньої тяжкості.

ОСОБА_4 проживає разом з дружиною, двома неповнолітніми дітьми та з батьками за адресою: АДРЕСА_1 і за місцем проживання характеризується позитивно. Раніше не судимий. Не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога.
До обставин, які відповіднодо ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, які пом`якшують покарання та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд вважає доцільним і можливим призначити покарання у виді позбавлення волі, бо вважає це покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

У той же час у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виноградівською сільською радою Арцизького району Одеської області, актовий запис № 19 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Виноградівської сільської ради Арцизького району Одеської області, актовий запис № 03.

22 грудня 2016 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII (далі Закон), який набув чинності 07 вересня 2017 року, тобто після вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.

Пунктом «в» статті 1 зазначеного Закону передбачено, що слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

З 1 січня 2012 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» та інших законодавчих актів» від 02 червня 2011 року №3465-VI, відповідно до якого Закон України «Про застосування амністії в Україні» викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 2 ст. 3 зазначеного Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Таким чином, як було зазначено вище, обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, яке скоєно ним у тверезому стані до набрання чинності Законом України «Про амністію в 2016 році» та на день набрання законної сили зазначеного Закону ОСОБА_4 має на утриманні неповнолітніх дітей, що підтверджено відповідними свідоцтвами про їх народження і, дана обставина судом встановлена в стадії судового розгляду кримінальної справи, тобто судом установлено наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене ОСОБА_4 діяння, який, в свою чергу також заявив суду про застосування відносно нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році», у зв`язку з чим суд вважає за необхідне постановивши обвинувальний вирок, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII, який набув чинності 07 вересня 2017 року.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні не заявлені.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.
Судом не вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду, а в даному випадку сторонами кримінального провадження речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Арцизького районного суду ОСОБА_1

Одеської області