Справа №467/133/18 13.06.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2018 року про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2018 року у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду.
Зазначає, що начальником державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» за період відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 характеризувався добре, на даний момент не має жодних стягнень, має одне заохочення у вигляді подяки начальника колонії, вину у злочині повністю усвідомлює, глибоко розкаюється у скоєному, ще до набрання вироком відносно нього законної сили повністю відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду потерпілому, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, перебуває у шлюбі, має малолітню дитину, його дружина на даний час перебуває у статусі біженця, з п`ятирічною дочкою проживає у батьків чоловіка, літні батьки ОСОБА_5 не працюють та мають різні захворювання у зв`язку з віком, а тому не мають постійного заробітку й потребують постійної матеріальної та моральної підтримки з боку сина.
ОСОБА_5 має постійне місце проживання разом із батьками, після звільнення має намір сумлінно працювати. Наявний гарантійний лист від Приватного малого підприємства «Шван» про готовність прийняти засудженого після звільнення від відбування покарання на роботу.
Адміністрація державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» і спостережна комісія зауважень до ОСОБА_5 не мають, клопотання про звільнення умовно-достроково від відбування покарання підтримують.
04.02.2018 р. ОСОБА_5 відбув встановлений законом строк для подання клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання за скоєний ним злочин, а саме три четверті від усього строку покарання за умисний особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України, що становив 8 років 6 місяців.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У лютому 2018 року захисник ОСОБА_6 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням, в якому просить визнати відсутність необхідності для подальшого виправлення та відбуття ОСОБА_5 покарання та звільнити останнього від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
ОСОБА_5 засуджений 20.06.2016 р. вироком Апеляційного суду Миколаївської області за ч. 4 ст. 187 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18.03.2016 р. засудженому зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 19.10.2012 р. по 21.11.2013 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З досліджених матеріалів справи вбачається, що засуджений в місцях позбавлення волі перебуває з 19.10.2012 р., з 04.10.2013 р. відбуває покарання в Арбузинській виправній колонії Миколаївської області. Під час відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_5 допустив 21 порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, що тягли за собою накладення стягнень, які на час розгляду клопотання погашені у встановленому законом порядку. Заохочувався 16.01.2018 р. 1 раз правами начальника колонії за підсумки роботи у ІV кварталі 2017 року. Як вбачається з характеристики від 12.02.2018 р., засуджений приймає участь у роботі з благоустрою місць позбавлення волі, поставлені завдання виконує якісно та вчасно, відносно представників адміністрації колонії ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, у колективі засуджених безконфліктний, підтримує зв`язки з родичами, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».
Суд дійшов висновку, що наявність 21 стягнення за порушення правил режиму відбування покарання за період з 26.06.2014 р. по травень 2017 року (в т.ч. 11 разів поміщення до ДІЗО та 2 рази поміщення до ПКТ на 3 місяці), останнє з яких було допущено засудженим 01.05.2017 р. та погашено 01.11.2017 р., свідчить про його неналежну поведінку за час відбування покарання.
Окрім цього, згідно висновку комісії установи від 25.05.2017 р. засудженому відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України з приводу заміни покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.
За такого, покращення поведінки засудженого фактично за останніх 9 місяців та отримання ним 16.01.2018 р. заохочення у виді подяки начальника колонії свідчить про те, що засуджений має нестабільну лінію поведінки протягом всього періоду відбування покарання, тобто не довів свого виправлення, а тільки став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 20.06.2013 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18.03.2016 р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015 р. ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 19.10.2012 р. по 21.11.2013 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Отже, на день подачі до суду першої інстанції клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_5 , засуджений за умисний особливо тяжкий злочин, відбув три четверті строку покарання, призначеного судом, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_5 під час відбування покарання в місцях позбавлення волі допустив 21 порушення вимог встановленого порядку відбування покарання за період з 26.06.2014 р. по травень 2017 року, що свідчить про його неналежну поведінку за час відбування покарання. Покращення поведінки засудженого фактично за останні 9 місяців та отримання ним 16.01.2018 р. заохочення у виді подяки начальника колонії є свідченням того, що засуджений має нестабільну лінію поведінки протягом всього періоду відбування покарання, тобто не довів свого виправлення, а тільки став на шлях виправлення.
З характеристики, затвердженої начальником державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)», від 12.02.2018 р. вбачається, що ОСОБА_5 в установах виконання покарань знаходиться з 19.10.2012 р., мав 21 стягнення та 1 заохочення. Рішенням комісії 25.05.2017 р. засудженому ОСОБА_5 відмовлено у застосуванні до нього положень ст. 82 КК України, а саме заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як такому, що не став на шлях виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про залишення без задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Посилання апелянта на наявність у ОСОБА_5 родини, постійного місця проживання та наміру працевлаштуватися після звільнення з місць позбавлення волі апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки не є підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому не мають значення для вирішення даного питання.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, залишаючи без задоволення клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2018 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2018 року про відмову у задоволені клопотання захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3