Ухвала

Іменем України

10 липня 2018 року

м. Київ

Справа № 357/15988/17
Провадження №51- 7257 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
вироком Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 1 лютого 2018 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
затверджено угоду про визнання винуватості від 28 грудня 2017 року, укладену у кримінальному провадженні №0002956 від 7 червня 2017 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_5 з одного боку та обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_4 з іншого боку.

Визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК, на підставі яких призначено йому узгоджене між сторонами покарання: за ч. 2 ст. 310 КК у виді чотирьох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК у виді трьох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати в сумі 4311,48 грн. в дохід держави.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
УхвалоюАпеляційного суду Київської області від 23 квітня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 закрито.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_4 у травні 2017 року, точного часу не встановлено, за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , на присадибній ділянці домоволодіння, посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне вирощування конопель, умисно незаконно вирощував на присадибній ділянці за вказаною вище адресою 70 рослини роду конопля, з метою доведення їх до стадії дозрівання, здійснював їх культивування шляхом прополювання, знищення бур`янів.

Свої незаконні дії ОСОБА_4 продовжував до 7 червня 2017 року, коли працівниками поліції при проведенні огляду місця події вказаного вище домоволодіння за його місцем проживання в присутності понятих були виявлені та вилучені вказані 70 рослин з корінням, листям та верхівками, які згідно з висновком експерта № 11-2/4329 від 19 вересня 2017 року є рослинами роду коноплі, яка відноситься до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, у зв`язку з чим обвинувачується у незаконному вирощуванні конопель в кількості п`ятдесят і більше рослин, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що всупереч положенням статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту Закон 60/95-вр), якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі по тексту Перелік), тобто і «амфетаміну», включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 Закону 60/95-вр, всупереч вимогам вказаних статей, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК, в невстановлені дату та час, у період з травня по червень 2017 року, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , використовуючи заздалегідь придбане та пристосоване обладнання, призначене для кустарного виготовлення та рафінування психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну, шляхом проведення хімічної реакції, умисно, незаконно, виготовив психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною визначеною масою у перерахунку на суху речовину 5,032 г, що є великим розміром, та з метою подальшого особистого вживання, залишив зберігати за місцем свого проживання в приміщенні кухні на кухонному столі кв. АДРЕСА_2 , до моменту вилучення 7 червня 2017 року працівниками міліції в ході проведення огляду вищевказаного будинку. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному виготовленні та зберіганні психотропних речовин, вчиненому у великих розмірах, без мети збуту, вчинені особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК, тобто у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.

Також ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що всупереч положенням статті 12 Закону 60/95-вр, будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК, в невстановлені дату та час, у період з травня по червень 2017 року, у невстановленому місці, умисно незаконно придбав знайшов 2 поліетиленові пакети з сухою подрібненою речовиною зеленого кольору рослинного походження, що є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, загальною масою (у перерахунку на суху речовину) 32,4 г, в подальшому приніс до місця свого проживання та з метою подальшого особистого вживання без мети збуту, залишив зберігати за місцем свого проживання один з пакетів в приміщенні кухні, а інший в прохідній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , до моменту вилучення 7 червня 2017 року працівниками міліції в ході проведення огляду вищевказаного будинку, у зв`язку з чим обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчинені особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 310 КК, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.

У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції (далі прокурор), просить переглянути рішення апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Так, прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), вказує, що за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК) за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Однак, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки за ч. 2 ст. 309 КК двічі призначено покарання. З цих підстав вважає, що суд першої інстанції мав відмовити у затвердженні угоди, який не перевірив її у відповідності з п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК, натомість безпідставно прийняв рішення про затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості. Крім того, на думку прокурора, суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження формально та поверхнево, істотно порушив кримінальний процесуальний закон та проігнорував загальні засади призначення покарання.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучену до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Зі змісту касаційної скарги прокурора вбачається, що він, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , оскаржує рішення апеляційного суду, яким закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватостівідповідно до ч. 4 ст. 394 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Водночас, прокурор у своїй апеляційній скарзі ставив питання про скасування вироку Білоцерковського міськрайонного суду Київської області від 1 лютого 2018 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Однак, з цієї підстави, з огляду на положення п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості не може бути оскаржено прокурором.

А тому, розглядаючи вказану апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК мав відмовити у відкритті провадження за цією скаргою.
Однак, суддею-доповідачем помилково було відкрито провадження, а колегією суддів суду апеляційної інстанції в судовому засіданні виправлено цю помилку та закрито відповідне провадження.
Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, який зазначив, що вимоги закону, передбачені п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК, при укладенні угоди прокурора з обвинуваченим ОСОБА_4 судом першої інстанції були дотримані. Остаточне узгоджене покарання судом призначено вірно, відповідно до вимог закону, що не заперечувалося прокурором в апеляційній інстанції та обвинуваченим, який також ствердив, що його права порушені не були.
Апеляційний суд обґрунтовано вказав, що правових підстав для оскарження прокурором угоди немає, тому з урахуванням загальних вимог кримінального судочинства та принципу верховенства права закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_4 дотримався вимог ст. ст. 370, 419 КПК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги прокурора з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3