УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2018 року

м. Київ
справа № 761/6940/16-к
провадження № 51-5978ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в межах кримінального провадження № 0015216 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Комсомольськ на Амурі, Хабаровського краю Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.
Суть питання
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 16 грудня 2015 року, в денний час, перебуваючи на вул. Межовій, 26 у м. Києві, виявив згорток з фрагменту полімерного матеріалу чорного кольору, попередньо залишений за домовленістю невстановленою слідством особою, в якому знаходився презерватив з особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, який ОСОБА_4 поклав у свою сумку.
Після чого, в цей же день ОСОБА_4 , зберігаючи при собі опій ацетильований, на автомобілі марки «Фольксваген», (державний номерний знак НОМЕР_1 ), прибув до будинку № 19-а, що по вул. Пугачова у м. Києві, де працівники поліції виявили та вилучили, з його сумки, зазначений опій ацетильований масою 0,77 г (у перерахунку на суху речовину), який ОСОБА_4 повторно, незаконно придбав, зберігав та перевіз без мети збуту.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінено. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор указує на те, що суд апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням і іспитовим строком, достатньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину та данні про особу засудженого, який на час вчинення злочину мав не зняту та не погашену судимість, раніше вже відбував покарання у місцях позбавлення волі, та вчинив вказаний злочин за спливом незначного часу після відбуття покарання у виді позбавлення волі, що на думку прокурора, свідчить про небажання ОСОБА_4 ставати на шлях виправлення. З урахуванням наведеного прокурор вважає, що застосування до засудженого положень ст. 75 КК є необґрунтованим.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 309 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржуються.
З долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду вбачається, що у цьому кримінальному проваджені ОСОБА_4 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки і на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Зазначений вирок місцевого суду був скасований ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (відсутність технічного носія інформації). При цьому апеляційний суд не вказував про необхідність застосування до ОСОБА_4 закону про більш суворе покарання при новому розгляді кримінального провадженні в суді першої інстанції.
За результатами нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , місцевий суд 13 січня 2017 року ухвалив вирок, яким засудив ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Положенням ч. 2 ст. 416 КПК, визначено, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд, змінюючи вирок місцевого суду від 13 січня 2017 року та звільняючи ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК, дійшов обґрунтованого висновку про порушення місцевим судом вимог ч. 2 ст. 416 КПК. Оскільки вирок місцевого суду від 20 квітня 2016 року скасовувався лише з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому місцевий суд при новому розгляді кримінального провадження не мав права призначати засудженому покарання, яке належить відбувати реально.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційний суд при застосуванні до ОСОБА_4 положень ст. 75 КПК, діяв відповідно до зазначених вимог процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на вказане, доводи прокурора про безпідставне звільнення, апеляційним судом, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, Верховний Суд вважає необґрунтованими.
Інших переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3