ВЕРХОВНИЙ СУД
Постанова
іменем України
09 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 363/2887/16-к
провадження № 51-5961км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу директора ОСОБА_6 Приватного акціонерного товариства «Транснаціональна корпорація «Граніт» (далі ПрАТ «Граніт») на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2018 року про повернення апеляційної скарги.
Обставини справи
1. За вироком Вишгородського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року затверджено угоду від 29 липня 2016 року про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_7 та засуджено останнього за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.
2. Директор ПрАТ «Граніт» оскаржив згаданий вирок в апеляційному порядку . Апеляційний суд Київської області ухвалою від 28 березня 2018 року повернув скаржнику його апеляційну скаргу на підставі пункту 2 частини третьої статті 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Вимоги і доводи касаційної скарги
3. У касаційній скарзі директор ПрАТ «Граніт», посилаючись на пункт 1 частини першої статті 438 КПК, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
4. Скаржник стверджує, що апеляційний суд усупереч положенням статей 7 та 24 КПК обмежив його право на доступ до правосуддя та оскарження судового рішення. Він зазначає, що вирок Вишгородського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року безпосередньо стосується прав та інтересів ПрАТ «Граніт», оскільки ОСОБА_7 засуджений за створення ТОВ «ЕКО-Смарт» з метою надання можливості ухилення від податків підприємствам реального сектору економіки, а ПрАТ «Граніт» мало із цим фіктивним підприємством фінансово-господарські відносини. Він зауважує, що оскаржений вирок використовується податковими органами України як доказ у спорі з ПрАТ «Граніт» в суді адміністративної юрисдикції. В обґрунтування свого права на апеляційне оскарження вироку він посилається на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03 березня 2016 року (справа № 5-347кс15).
5. Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.
6. Директор ПрАТ «Граніт» ОСОБА_6 надіслав до Суду письмове клопотання про розгляд касаційної скарги без його участі.
Оцінка суду
7. Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних вимог ПрАТ «Граніт», перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
8. У статті 394 КПК визначено перелік осіб, які можуть оскаржити вирок суду першої інстанції, ухвалений на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості. Відповідно до цього положення ПрАТ «Граніт» не належить до таких осіб.
9. Однак, виходячи зі змісту положень Конституції України, статей 7, 24 та 394 КПК у їх взаємозв`язку, особа, яка не була учасником кримінального провадження, має право на апеляційне оскарження вироку на підставі угоди за умови, що це рішення стосується її прав, свобод та інтересів. Цей підхід підтверджений постановою Верховного Суду України від 03 березня 2016 року (справа № 5-347кс15), де зазначено:
«… відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому статтею 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено частиною другою статті 24 цього Кодексу».
10. Однак при застосуванні такої правової позиції у цій справі ключовим є питання, чи стосується оскаржений вирок інтересів ПрАТ «Граніт» тією мірою, щоб надати останньому згідно із частиною другою статті 24 КПК право оскаржити його до вищих судових інстанцій.

11. Суд зазначає, що в оскарженому вироку міститься посилання на те, що засуджений створив підприємство ТОВ «ЕКО-Смарт» з метою надання можливості ухилення від податків підприємствам реального сектору економіки.
12. Доводи касаційної скарги ґрунтуються на тому, що оскільки ПрАТ «Граніт» є підприємством реального сектору економіки і мало господарські стосунки з ТОВ «ЕКО-Смарт», то оскаржений вирок стосується його прав та інтересів.
13. Суд не погоджується з такими доводами. На відміну від судових рішень, на які є посилання в касаційній скарзі, у цій справі в оскарженому вироку немає жодної згадки про ПрАТ «Граніт» чи будь-якої інформації, яка б дозволила його ідентифікувати. У вироку зазначена лише загальна ознака «підприємства реального сектору економіки».
14. З урахуванням обставин цієї справи Суд дійшов висновку, що стаття 24 КПК не може тлумачитися настільки широко, щоб вважати, що згадка в рішенні родової ознаки надає будь-якій особі, яка має таку родову ознаку, право на оскарження цього судового рішення.
15. Посилання в касаційній скарзі на те, що оскаржений вирок використовується податковими органами у спорі з ПрАТ «Граніт» в суді адміністративної юрисдикції, не змінює цього висновку.
16. Питання про те, чи стосується оскаржений вирок інтересів скаржника, могло виникнути, якби цей вирок мав преюдиціальне значення для вирішення справи, у якій скаржник є стороною. Однак, як випливає зі змісту статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні щодо певної особи не має преюдиціального значення в спорі між іншими особами.
17. За таких обставин не можна дійти висновку, що оскаржений вирок стосується прав, свобод та інтересів ПрАТ «Граніт» у значенні статті 24 КПК.
18. Таким чином, Суд не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду за доводами касаційної скарги.
19. Враховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 березня 2018 року про повернення апеляційної скарги на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 15 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу директора Приватного акціонерного товариства «Транснаціональна корпорація «Граніт» ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3