У Х В А Л А
Іменем України

30 травня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005153 від 05.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

07.05.2018 року в провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005153 від 05.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні СВ ВП №2 Шевченківського УП ГУ НП у м Києві знаходиться кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені де Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005153 від 05.05.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

05.05.2018 року в ході проведення огляду місця події спільно з підозрюваним ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено мобільний телефон iPhone X 256 Гб., в корпусі чорного кольору, imei: НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_5 , який є тимчасово вилученим майном, визнано речовим доказом та є предметом злочинного діяння у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, перевіривши матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Як убачається з витягу з ЄРДР кримінальне провадження №0005153 розслідується у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України.

При цьому, у клопотанні порушується питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Саратівська, 62, а саме: мобільний телефон iPhone X 256 Гб., в корпусі чорного кольору, imei: НОМЕР_1 .

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання слідчого погоджене з прокурором не містить передбачених ст.170 КПК України правових підстав для накладення арешту на майно.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичної особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен гарантувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначених вимог закону слідчий за погодженням з прокурором, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, зі змісту клопотання убачається, що згадане майно є предметом злочинного діяння в кримінальному провадженні, однак клопотання не містить відповідного обґрунтування необхідності арешту майна.

При цьому, слідчий порушуючи питання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на згаданий вище мобільний телефон, додав до клопотання постанову від 06.05.2018 року про визнання речовим доказом.
Разом з тим, згадана постанова слідчого про визнання речовим доказом не містить обґрунтування, яким чином тимчасово вилучене майно, на яке просить накласти арешт слідчий, може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, а так само, яким критеріям речового доказу, зазначеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно.
Тобто, постанова про визнання речовим доказом від 06.05.2018 року належним чином не необґрунтована, оскільки в ній відсутній висновок слідчого, який би давав підстави вважати, що тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події, відповідає критеріям речового доказу.
Крім того, слід зауважити, що в постанові слідчого про визнання речових доказів не міститься посилання на те, що зазначене вище тимчасово вилучене майно є предметом злочинного діяння в кримінальному правопорушенні, хоча на дану обставину міститься посилання в клопотанні про арешт майна.
Тобто, доводи клопотання слідчого про арешт майна, не підтверджено матеріалами клопотання, що свідчить про його необґрунтованість.
Отже, слідчим у клопотанні не наведено належного обґрунтування, яке може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слід зазначити, що у клопотанні про арешт майна не зазначено підстави та мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також не згадується відповідна правова підстава накладення арешту.

При цьому, на відміну від розгляду клопотань про застосування запобіжних заходів, де ст. 185 КПК України передбачена можливість зміни або доповнення такого клопотання, при вирішенні питань про арешт майна та про застосування інших заходів забезпечення кримінального провадження такої можливості КПК України не передбачає, а встановлює, що у випадку внесення клопотання про арешт майна без додержання вимог ст. 171 КПК України, слідчий суддя повертає його прокурору для усунення недоліків в строк, який не перевищує 72 годин.

Відповідно до положення ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Отже, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що у клопотанні слідчого погоджене з прокурором про арешт майна не зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно вимог ч.3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк у сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 КПК України, клопотання підлягає поверненню прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 26, 170, 171, 172, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005153 від 05.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України, повернути прокурору із встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1