КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року про відмову в накладенні арешту у кримінальному провадженні №0000090, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого 2 відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за №0000090 від 09.10.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, а саме: на грошові кошти у сумі 36 100 доларів США, які було вилучено під час обшуку в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що орган досудового розслідування не довів необхідності арешту в порядку ст.. 170 КПК України та вказав, що майно, а саме грошові кошти не відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема не є предметом кримінального правопорушення та не має відношення до розслідуваного кримінального правопорушення№0000090

В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді просить її скасувати та накласти арешт на майно, а саме: грошові кошти у сумі 36 100 доларів США, які було вилучено під час обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Прокурор мотивує свої вимоги тим, що слідчим суддею не враховано положення ст. 170 КПК України та не досліджено судом наявність підстав в накладенні арешту на майно. Також вважає, що грошові кошти відповідно до п. 1 ст. 98 КПК України є речовими доказами і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження на, що слідчий суддя увагу не звернув.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку представника власника майна ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, в провадженні СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Державної фіксальної служби у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 за фактом пособництва в ухиленні від сплати податків передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя послався на те, що майно, а саме: грошові кошти невідповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема не є предметом кримінального правопорушення та не мають відношення до розслідуваного кримінального правопорушення №0000090

З таким висновком слідчого судді колегія суддів не погоджується.

Ухвала суду має відповідати вимогам статті ст. 370 КПК України, тобто ухвала повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою, ухвалена судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, слідчий суддя районного суду при прийнятті рішення, вказаних норм КПК не дотримався. Відмовляючи у задоволенні клопотання не надав будь якої оцінки обставинам викладеним у клопотанні органу досудового розслідування щодо правової підстави для арешту майна, достатності доказів. При цьому слід зауважити, що до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

Застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків (приховування, знищення, перетворення). Також колегія суддів зважує на ту обставину, що старшим слідчим 2 відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8 , 15 серпня 2018 року було винесено постанову про визнання майна, а саме: грошових коштів у сумі 36 100 доларів США, які було вилучено під час проведення обшуку 15.08.2018 року в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , речовим доказом.

За наведеного, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженню задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого 2 відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за №0000090 від 09.10.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, а саме: на грошові кошти у сумі 36 100 доларів США, які було вилучено під час обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого 2 відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за №0000090 від 09.10.2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, а саме: на грошові кошти у сумі 36 100 доларів США, які було вилучено під час обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . задовольнити.

Накласти арешт на майно у кримінальному провадженні №0000090 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України, а саме: грошові кошти у сумі 36 100 доларів США, які було вилучено під час обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала Київського апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/317/2018 Категорія ст. 172 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1