Справа № 203/2258/17
Провадження № 1-кп/0203/140/2018
У Х В А Л А
07.05.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000837 від 05.04.2017 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, громадянки України, українки, непрацюючої, незаміжньої, маюча на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимої: 31.01.2013 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ст..ст. 307 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 01.09.2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2018 року звільнено від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням іспитового строку, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться вищевказаний обвинувальний акт.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що на теперішній час не зникли ризики, зазначені ст.177 КПК України, які існували на час обрання останній міри запобіжного заходу, а саме: обвинувачена вчинила тяжкий злочин, за яке передбачене покарання лише виключно з позбавленням волі, може чинити вплив на недопитаних свідків, зокрема на закупника, раніше вчинила кримінальне правопорушення пов`язане з незаконним обігом наркотиків, належних висновків не зробила, що свідчить про схильність ОСОБА_5 до скоєння аналогічних кримінальних правопорушень, збувала психотропні речовини за місцем свого мешкання, тому є недоцільним застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, посилаючись на те, що прокурором недоведені наявні ризики. На теперішній час, відповідно до ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2018 року ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2015 року, у зв`язку із закінченням випробувального терміну, тобто ОСОБА_5 вважається несудимою. Посилаючись на практику ЄСПЛ зазначив, що тяжкість вчиненого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Тривалий час прокурором не забезпечуються свідки для допиту. У зв`язку із чим, просив змінити запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавлення волі - домашній арешт або особисте зобов`язання.
Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала доводи захисника.
Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року, обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого закінчується 11.05.2018 року.
При вирішенні питання щодо заявленого клопотання захисника, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме справу «Харченко проти України», за якою встановлено порушення вимог п.3 ст. 5 Конвенції щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою, а також те, що національні суди не розглядали жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів.
По справі «Мамедова проти Росії», ЄСПЛ зазначив, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що особа буде переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І. А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).
При цьому ЄСПЛ зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії» ). У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства ( суду ) можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
В рішенні Європейського суду з прав людини «Тодоров проти України», суд зазначив, що для продовження тримання особи під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Суд приймає до уваги, що обвинувачена ОСОБА_5 , перебуває під вартою тривалий час, а саме з 29.04.2017 року, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки родину, на утриманні знаходиться малолітня дитина. Також суд бере до уваги, що на протязі тривалого часу свідки обвинувачення в судові засідання не з`являються, приводи свідків не виконуються, що призводить до затягування судового розгляду справи. Суд не приймає до уваги доводи прокурора щодо недоцільності застосування домашнього арешту до обвинуваченої через те, що остання збувала психотропні речовини за місцем свого мешкання, оскільки судом встановлено, що обвинувачена проживає за адресою: АДРЕСА_1 , злочин обвинуваченою, збут наркотичних засобів, скоєно за адресою: АДРЕСА_2 .
Окрім того, суд враховую надану захисником обвинуваченої ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2015 року, у зв`язку із закінченням випробувального терміну, тобто наразі обвинувачена вважається несудимою.
Суд вважає, що прокурором не надано підтверджень того, що на теперішній час продовжують мати місце ризики, визначені ст.177 КПК України, які можуть бути підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді саме тримання особи під вартою.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 з триманням під вартою на домашній арешт, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, без застосування електронного браслету.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_5 , міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який - задовольнити.
Змінити обвинуваченій ОСОБА_5 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці, тобто до 07 липня 2018 року, без застосування електронного засобу контролю, звільнивши з під варти негайно в залі суду.
Зобов`язати обвинувачену ОСОБА_5 , протягом вказаного строку: прибувати до суду за першою вимогою; цілодобово не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , крім випадків звернення за медичною допомогою, запобігання надзвичайним ситуаціям, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватися від спілкування зі свідками.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Виконання ухвали покласти на відділення поліції за місцем проживання ОСОБА_5 .

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає і набирає законної сили в момент ухвалення.
Суддя Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1