Справа № 496/3378/18
Провадження № 1-кс/496/1356/18
У Х В А Л А

15 серпня 2018 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження за № 0000716 від 10.08.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на вантажний самоскид марки DAF CF 85430 синього кольору, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , кузов автомобіля наповнений до верхньої частини фрагментами металу та вантажний самоскид марки Renault Premium 420, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , кузові автомобіля до верху заповнений фрагментами металу, заборонивши користування та розпорядження останнім, до прийняття остаточного законного рішення у кримінальному провадженні.

При цьому посилається на те, що 09.03.2018 року до ЧЧ Біляївського ВП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , неподалік військової частини невідомі особи скоїли крадіжку металу та почали рухатись в напрямку м. Одеси на а/м ДАФ синього кольору, НОМЕР_2 та автомобіль марки «Рено преміум» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 . 09.08.2018 року було проведено огляд автомобілів - вантажного самоскиду марки DAF CF 85430 синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому кузов наповнений до верхньої частини фрагментами металу, та вантажного самоскиду марки Renault Premium 420, реєстраційний номер НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_4 . Після проведення огляду вказані транспортні засоби передані на зберігання ОСОБА_5 . Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, зокрема для встановлення та зберігання інформації та отримання відомостей, котрі є необхідними для проведення судових експертиз, а також наявністю достатніх підстав вважати, що вказані транспортні засоби мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному правопорушенні, зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч.1 ст. 172 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 173 ч.2 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Ч.1 ст. 185 КК України, визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. З об`єктивної сторони крадіжка відносить до злочинів з матеріальним складом. Тому, крім діяння (таємного викрадення), обов`язковими її ознаками є позитивна матеріальна шкода, спричинена власнику викраденого майна, яка визначається його вартістю, а також причинний зв`язок між цією шкодою і таємним викраденням.

10.08.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000716 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.2 ст. 185 КК України, за наступною фабулою: «09.03.2018 року до ЧЧ Біляївського ВП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: Біляївський район, с. Великий Дальник, а/д Одеса-Рені, 22 кілометр невідома особа намагалася скоїти крадіжку металевої труби водогону та під час перевезення металевої труби в напрямку м. Одеси на автомобілі DAF, НОМЕР_2 та автомобілі Renault Premium 420, НОМЕР_4 ».

Згідно протоколу огляду місця події від 10.08.2018 року (який долучений до клопотання), був вилучений екскаватор жовтого кольору, відомостей про вилучення транспортних засобів - DAF, НОМЕР_2 та Renault Premium, НОМЕР_4 в ході огляду місця події суду не надано.

Крім того, з листа Філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» № 1849-04/3621 та листа Департаменту міського господарства вбачається що, рішенням Одеської міської ради від 29.10.2014 року №5582-VI (зі змінами) головний водовід №1 (чавун, труби) Ду=750, довжиною 28000 п/м, виключений та списаний із складу цілісного майнового комплексу КП «Одесаводоканал», що орендує ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» відповідно до договору оренди, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.12.2003 року №2038.

В ч.1 ст. 173 КПК України зазначено, що слідчий суддя, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги відсутність власника металевої труби водогону та, відповідно, спричиненої матеріальної шкоди, а також відомостей про вилучення вказаних транспортних засобів, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження за № 0000716 від 10.08.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1