Справа №539/3090/18
Провадження №1-кс/539/1012/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2018 року м. Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,
29.08.2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просив:
В обгрунтування заявленого клопотання вказав, що після накладення арешту слідчий упродовж місяця не звернувся до слідчого судді з клопотанням про призначення експертизи, справа не розслідується, підозра нікому не пред`явлена.
Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав частково, а саме: просив скасувати арешт тільки свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 , оскільки йому стало відомо, що в кримінальному провадженні була призначена експертиза автомобіля, на який накладено арешт.
Слідча у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, посилалася на те, що збереження арешту майна необхідне для забезпечення проведення слідчих (розшукових) дій і виконання завдань кримінального провадження.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання про скасування арешту майна, долучені до нього матеріали та матеріали кримінального провадження встановив наступне.
Ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_6 від 06.08.2018 року у справі № 539/2633/18 накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , який буде зберігатися на майданчику тимчасового тримання ТЗ за адресою: м. Лубни Полтавської області, вул. Київська, 2, та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 , яке буде зберігатися в камері зберігання речових доказів Лубенського ВП, до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
Автомобіль, на який накладено арешт, є предметом злочину, факт якого розслідується, та в силу положень ст. 98 КПК України речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Накладення арешту на автомобіль було націлене не на позбавлення власника його майна, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним, а виключно на те, щоб тимчасово запобігти ризикам, передбаченим ст. 170 КПК України.
Разом з тим, зауважую, що досудове розслідування було розпочате 27.07.2018 року, тобто з моменту внесення відомостей до ЄРДР за фактом вказаного кримінального правопорушення минув нетривалий проміжок часу, що свідчить про дотримання строків досудового розслідування кримінального провадження, встановлених ст. 219 КПК України, на даний час воно здійснюється та незавершене.
Крім цього, у даному кримінальному провадженні не встановлена особа причетна до вчинення злочину та жодній особі не повідомлено про підозру у його скоєнні.
При цьому, на даний час в кримінальному провадженні щодо автомобіля, на який накладено арешт, призначена та проводиться судова експертиза. У свою чергу, не виключена можливість використання свідоцтва про реєстрацію під час проведення в ході досудового розслідування слідчих (розшукових) дій.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Однак, представником заявника на виконання вимог даної статті не надано слідчому судді доказів, які б спростовували обставини, що стали підставою для накладення арешту на автомобіль, свідчили б про те, що потреба в його накладенні відпала, або б давали підстави для визнання його необгрунтовано накладеним.
В цьому контексті слід зазначити, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Але, зважаючи на те, що досудове розслідування розпочате тільки 27.07.2018 року та здійснюється протягом короткого проміжку часу, беручи до уваги те, що слідчим не проведено необхідного переліку слідчих дій, які б дозволили встановити особу причетну до вчинення злочину, вважаю, що мета ефективності досудового розслідування та кримінального провадження в цілому недосягнута, а встановлені слідчим суддею ризики, які стали підставою для накладення арешту на автомобіль, не відпали.
При цьому, під час вирішення клопотання по суті враховую висловлену Європейським судом з прав людини у рішенні «Бакланов проти Росії» від 9 червня 2005 року позицію щодо необхідності досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, зокрема, у сфері забезпечення непорушності права власності, та констатую, що в даному випадку накладення арешту на автомобіль є законним та виправданим, і сприятиме забезпеченню завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Разом з тим, вважаю, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази по справі з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність автомобілю, на який накладено арешт, до вчинення кримінального правопорушення є вірогідним та достатньою підставою для застосування щодо нього заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що заявником не доведено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, як і не надано будь-яких доказів, що обґрунтовують та доводять відсутність потреби в подальшому застосуванні арешту майна, беручи до уваги, що на даний час слідство у кримінальному провадженні не закінчено, зокрема, призначена та проводиться експертиза арештованого автомобілю, підстав для скасування арешту не вбачаю, а тому, ставлячи за мету забезпечення завдань кримінального провадження, приходжу до висновку про необхідність відмови у задоволенні заявленого клопотання та залишення запобіжного заходу у вигляді арешту майна щодо автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, накладеного ухвалою суду від 06.08.2018 року, незмінним.
Керуючись ст.ст. 170, 172-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1