АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №: 635/4208/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/790/2570/18 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.82 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі засудженого ОСОБА_7 від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, без участі представника виправної колонії, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , 1984 року народження про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. (а.с.25).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить про скасування ухвали суду першої інстанції та про постановлення нової, якою просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, посилаючись на його позитивні характеристики, працевлаштування та два його заохочення (а.с.31).

Позиції учасників апеляційного провадження.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення районного суду законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України, засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як випливає із п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, згідно ч.2 ст.81 КК України, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100» з 05 травня 2017 року. До цього, під час його тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі та в Полтавській установі виконання покарань (№23) мав посередні характеристики, режим тримання не порушував, мав одне стягнення, до праці не залучався.

Під час відбування покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100» характеризувався позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягався, має два заохочення, працевлаштований до дільниці з виготовлення деталей до тракторів.

Крім того, засудженому ОСОБА_7 рішенням комісії Державної установи «Темнівська виправна колонія» 25 квітня 2018 року було відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Позитивне ставлення ОСОБА_7 до праці та навчання, додержання вимог режиму, тривала відсутність стягнень, хоча і заслуговують на увагу, але само по собі не є підставами вважати, що засуджений став на шлях виправлення та до нього може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Враховуючи, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі всіх даних про його поведінку за весь період відбування покарання суд першої інстанції обґрунтовано врахував посередню характеристику засудженого під час його перебування у Полтавській установі виконання покарань (№23), наявність стягнення та ставлення до праці, та дійшов правильного висновку про те, що засуджений під час відбування покарання ще не довів свого повного виправлення зразковою поведінкою та сумлінним відношенням до виконання обов`язків, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4