Номер провадження: 11-кп/785/853/18
Номер справи місцевого суду: 521/4729/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування до неї вимог ч.5 ст.72 КК України в частині зарахування строку попереднього ув`язнення,

встановив:

Вищевказаною ухвалою від 07.05.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування до неї вимог ч.5 ст.72 КК України в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, а саме строку перебування її в слідчому ізоляторі з 11.08.2017 року по 06.11.2017 року.

Ухвала мотивована тим, що відповідно до ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності 21.06.2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

На дану ухвалу адвокат ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати; ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 та на підставі п.г ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 11.08.2017 року по 06.11.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що відповідно до ухвали ВССУ від 20 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 лютого 2017 року. У зв`язку з цим провадженням ОСОБА_8 перебувала у слідчому ізоляторі з 11.08.2017 року по 06.11.2017 року.

На думку захисника суд першої інстанції невірно керувався ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності 21.06.2017 року, оскільки цей закон погіршує становище засудженої, що є незаконним і неприпустимим. Захисник вважає, що суд повинен був застосувати положення ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року, які діяли на час відкриття касаційного провадження, та зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення ОСОБА_9 та її захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; думку прокурора, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженої ОСОБА_8 в повній мірі дотримані вищевказані вимоги кримінального процесуального Закону.

Зокрема, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджена вироком Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 01.07.2015 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 01.10.2015 року вищевказаний вирок був залишений без змін.

Разом з цим, 08.08.2016 року Апеляційним судом Полтавської області було відкрито апеляційне провадження за заявою ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а ухвалою цього ж суду від 07.02.2017 року апеляційне провадження за цією заявою було закрито.

Також іншою ухвалою судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області від 07.02.2017 року було відмовлено у відкритті провадження за заявою засудженої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 01.10.2015 року.

За касаційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на вищевказану ухвалу Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 20.03.2017 року було відкрито касаційне провадження, після чого засуджена ОСОБА_8 була етапована з Чорноморської виправної колонії №74 до ДУ «Київський слідчий ізолятор», де перебувала з 11.08.2017 року по 06.11.2017 року, після чого була етапована до Чорноморської виправної колонії №74.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2017 року ОСОБА_8 був зарахований період перебування під вартою упродовж апеляційного провадження за її заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відкритого ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 08.08.2016 року та закритого ухвалою цього ж суду від 07.02.2017 року, тобто в період з 08.08.2016 року по 07.02.2017 року.

Разом з цим, відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до ч.1 ст.532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.
Згідно з ч.4 ст.532 КПК України, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Таким чином, попереднім ув`язненням вважається тримання ОСОБА_8 під вартою з моменту затримання 06.11.2014 року до дня набрання обвинувальним вироком щодо неї законної сили 01.10.2015 року, тобто дати постановлення ухвали Апеляційного суду Полтавської області, якою вирок щодо ОСОБА_8 залишений без змін.
Також апеляційний суд вважає, що попереднім ув`язненням вважається також термін перебування ОСОБА_8 під вартою під час апеляційного провадження за її заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відкритого ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 08.08.2016 року та закритого ухвалою цього ж суду від 07.02.2017 року, тобто в період з 08.08.2016 року по 07.02.2017 року.

Разом з цим, утримання ОСОБА_8 під вартою в період з 11.08.2017 року по 06.11.2017 року, тобто впродовж касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07.02.2017 року про відмову у відкритті провадження за заявою засудженої ОСОБА_8 та її захисника адвоката ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 01.10.2015 року, не є попереднім ув`язненням, оскільки відкриття касаційного провадження не свідчить про скасування оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим така ухвала вважається такою, що набрала законної сили.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2017 року касаційна скарга захисника ОСОБА_7 була залишена без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_8 про застосування до неї вимог ч.5 ст.72 КК України в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, а саме строку перебування її в слідчому ізоляторі з 11.08.2017 року по 06.11.2017 року, у зв`язку з чим вважає за ноебхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 428, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.05.2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування до неї вимог ч.5 ст.72 КК України в частині зарахування строку попереднього ув`язнення, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4