Справа № 343/2153/17
Провадження № 11-кп/779/109/2018
Категорія ч.3 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою (далі АС) прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , на вирок Долинського районного суду від 29 січня 2018 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1, ч.2 та ч.3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Оболоня, Долинського району та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий, громадянин України,

визнаний винуватим та засуджений :

- за ч.1 ст.185 КК у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.;

- за ч.2 ст. 185 КК на три місяці арешту;

- за ч.3 ст. 185 КК, із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу, на один рік обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 вчинив крадіжки, тобто таємне викрадення чужого майна, повторно та з проникненням у сховище. Так, 30 червня 2017 року близько 22.00 год. ОСОБА_8 зайшов в під`їзд № 2 будинку АДРЕСА_2 , де біля сходів побачив велосипед іноземного виробництва марки «Шторм», що належав ОСОБА_11 , в результаті чого в нього виник умисел на таємне заволодіння цим велосипедом. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом перекушування металевого тросу, за допомогою якого велосипед був прикріплений до поруччя сходової клітки, таємно викрав вказанаий велосипед іноземного виробництва марки «Шторм» вартістю 1000,00 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки на цю суму. Даний велосипед ОСОБА_8 вивіз з під`їзду та поїхав до гаражів, що на вул. С.Бандери в м.Долина, де в подальшому його реалізував. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 23 серпня 2017 року близько 01.10 год. ОСОБА_8 , проходячи по вул. Довбуша в м.Долина Івано-Франківської області, побачив поблизу будинку № 4 автомобіль білого кольору марки «Фіат», держномер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 та знову вирішив вчинити крадіжку. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов до вказаного автомобіля, де діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив вікно автомобіля та таємно викрав з нього перфоратор марки «DWT Hammer» вартістю 2000,00 грн. і набір гайкових ключів вартістю 200,00 грн., які заховав у сумку та поніс у невідомому напрямку, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 2200,00 грн. Після цього, 30 серпня 2017 року близько 17.00 год. ОСОБА_8 зайшов в приміщення магазину «Века», що знаходиться по вул. Чорновола, 7 в м.Долина Івано-Франківської області, де на сходовій клітці побачив велосипед марки «Азімут Віжен», належний ОСОБА_13 , в результаті чого в нього виник умисел на вчинення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 шляхом вільного доступу, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав велосипед марки «Азімут Віжен», оранжевого кольору, вартістю 2000,00 грн., який вивіз з приміщення магазину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на зазначену суму. Крім того, 07 вересня 2017 року ОСОБА_8 , проходячи поблизу огородженої охоронюваної території Долинського дошкільного навчального закладу комбінованого типу «Золота рибка», що знаходиться по вул. Ст. Бандери в м.Долина Івано-Франківської області, побачив біля приміщення металевий візок та металічні решітки, які вирішив викрасти. Реалізуючи свій злочинний умисел, в ніч на 08 вересня 2017 року ОСОБА_8 підійшов до металічної огорожі території ДНЗ «Золота рибка», де діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, за допомогою металічних кусачок перерізав металеву сітку паркана та незаконно проник на територію ДНЗ «Золота рибка», де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав 5 металічних решіток, розмірами 30x45 см вартістю 45,00 грн. кожна, на загальну суму 225,00 грн. та металевий візок вартістю 140,00 грн., в який завантажив викрадені решітки, чим спричинив навчальному закладу матеріальну шкоду на загальну суму 365,00 грн.

У своїй АС прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за:

- за ч.1 ст.185 КК у виді штрафу в розмірі 100 (сто) розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;

- за ч.2 ст. 185 КК - два роки обмеження волі;

- за ч.3 ст. 185 КК - три роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

В запереченні на АС прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вказує, що вирок щодо його підзахисного, є законним і обґрунтованим, оскільки суд повністю врахував тяжкість вчинених його підзахисним злочинів, дані про його особу, а тому призначене обвинуваченому покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі, тому є справедливим і достатнім для його виправлення. Також зазначив, що Долинський районний суд справедливо застосував до його підзахисного положення ст. 69 КК, призначивши йому покарання не передбачене санкцією ч.3 ст. 185 КК , тобто у виді обмеження волі строком на 1 рік. Що стосується ДНЗ «Золота рибка», то обвинувачений повернув викрадену ним тачку, хоча іншу за розмірами, однак завідувачка цього закладу погодилась з цим і також просила суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_8 .

Просить АС залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без зміни.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які заперечили проти доводів АС прокурора, просять вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Як вбачається із вироку Долинського районного суду від 29 січня 2018 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Як зазначено у вироку, обставинами, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання, є його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів та часткове добровільне відшкодування завданими злочинами збитків. Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК, судом першої інстанції не встановлено.

Покликання прокурора на незаконність вироку щодо ОСОБА_8 в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони є слушними.

У п.п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК, стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У п. 8 вказаної Постанови зазначено, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Як передбачено положеннями ч.2 ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Згідно вимог ч.3 ст.65 КК, підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього Кодексу. Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 вид покарання, і його строк, суд першої інстанції, хоч і вірно встановив дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, однак не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень. Так, не зважаючи на це, судом першої інстанції при постановленні вироку, не було враховано в повній мірі ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких, згідно ст. 12 КК, відносяться до тяжких, особу винного, його ставлення до вчинених діянь, обставини, за яких вчинено злочини, а також кількість злочинних посягань, вартість викраденого майна, що свідчить про суспільну небезпеку скоєного. Злочини проти власності є однією з найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, оскільки вони посягають на одне з найцінніших соціальних благ право власності. Захист права власності має особливе суспільне значення, оскільки економічна свобода власності є підґрунтям політичної, національної та релігійної свобод. Нормальне функціонування відносин власності забезпечує стабільність усієї економічної системи, підвищення рівня добробуту.

На думку колегії суддів, характеристика обвинуваченого ОСОБА_8 та обставини вчинення ним злочинів свідчать про його злочинну спрямованість, і застосування положень ст. 69 КК при призначенні йому покарання, хоч і є обґрунтованим, однак за своїм строком є несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і даних про його особу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що таке покарання, призначене ОСОБА_8 за ч.1, ч.2, а також за ч.3 ст. 185 КК є явно несправедливим, оскільки не відповідає повністю меті покарання через його м`якість.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав передбачених ч.2 ст.409 цього ж Кодексу, а саме невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, тобто через його м`якість.

Покликання прокурора в АС на те, що судом першої інстанції не враховано, те, що обвинувачений вчинив крадіжку, з території ДНЗ «Золота рибка» і не відшкодував задану шкоду, про що повідомила в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_14 , є необґрунтованим, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із поданої представником потерпілої ОСОБА_14 заяви (а.с.61), що завдана ОСОБА_8 матеріальна шкода відшкодована і вказаний заклад претензій до обвинуваченого не має та просить його суворо не карати.

За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_15 , слід скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_15 суд першої інстанції, хоч і правильно застосував положення ст. 69 КК, визнавши такі обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого та вірно встановив дані про особу обвинуваченого, зокрема, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його суб`єктивне ставлення до вчиненого, невелика вартість викраденого, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, думки потерпілих, які просили суворо його не карати, але разом з тим, визначений строк покарання є явно несправедливим через м`якість. Поряд з вищенаведеним, колегія суддів враховує обставини, які пом`якшують ОСОБА_8 , покарання та дані про його особу, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданих злочинами збитків, а також те, що він неодружений, не працює, має середню освіту, несудимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Долинської ЦРЛ не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, його негативне ставлення до вчиненого, невелика вартість викраденого, добровільне відшкодування завданої злочинами шкоди, думку потерпілих, які просили суворо його не карати.

Таким чином, визначене Долинським районними судом ОСОБА_8 остаточне покарання, у виді 1 року обмеження волі із врахуванням даних про особу обвинуваченого та обставин справи, є надто м`яким, і воно не буде достатнім та необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому суперечить засадам, передбаченим ст. 65 КК.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що вирок суду слід скасувати за м`якістю призначеного покарання, а тому слід ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 більш суворе покарання з урахуванням обставин, що його пом`якшують, визначених судом першої інстанції, а також даних про його особу, керуючись положенням ст. 69 КК, а саме перейти до більш м`якого виду покарання, що не передбачено санкцією статті інкримінованого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 цього Кодексу, тобто до обмеження волі, яке на переконання колегії суддів буде достатнім і справедливим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, прийшла до переконання, що таке покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З урахуванням вищевикладеного, АС прокурора підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 414, 420 КПК колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати за м`якістю призначеного йому покарання та постановити новий вирок в цій частині.

Визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК та призначити йому покарання за:

- ч.1 ст. 185 КК у виді штрафу в розмірі 100 (сто) розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;

- ч.2 ст.185 КК 4 (чотири) місяці арешту.

- ч.3 ст.185 КК, із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу - 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання 3 роки обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого ОСОБА_8 на облік у виправному центрі.

В решті вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим в той же термін з часу вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5