Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/59/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький матеріали кримінального провадження № 000044 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозувата Ульяновського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта вища, одруженого, військовозобов`язаного, має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , стан здоров`я не задовільний-інвалід 3-ї групи загального захворювання, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді 1 року обмеження волі

На підставі п.2 ч.1ст. 49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду у розмірі 1265 (одна тисяча двісті шістдесят пять) гривень 52 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 компенсацію за завдану моральну шкоду в сумі 500 (п`ятсот) гривень.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_6 .

В апеляційних скаргах:
Потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині, що стосується вирішення цивільного позову, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Вважає, що встановлена судом першої інстанції компенсація за завдану моральну шкоду в розмірі 500 грн. не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, які потерпіла зазнала внаслідок побиття.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спричинена моральна шкода пов`язана із заподіянням здоров`я. Спричинені тілесні ушкодження потребували тривалого лікування, потребувала зовнішньої допомоги з боку близьких, в період лікування була обмежена в трудовій продуктивності. В момент заподіяння тілесних ушкоджень перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес.

Вказує, що суд також не врахував поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який затягував досудове розслідування до того моменту, поки не закінчився строк притягнення до кримінальної відповідальності. Обвинувачений не розкаявся у вчиненому, вибачення не просив, допомоги у лікуванні не надав, матеріальні та моральні збитки добровільно не відшкодував.

Вважає, що заявлена сума в розмірі 10 000 грн. відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, які потерпіла зазнала внаслідок вчиненого відносно нею злочину.

Просила судове засідання розглядати без її участі.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, провадження в справі закрити звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Мотивує свої доводи тим, що суд необґрунтовано не розглянув клопотання сторони захисту щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Зазначає, що при прийнятті судового рішення на підтвердження факту нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_10 суд першої інстанції поклав в основу свого вироку неналежні, недопустимі та недостатні докази, а саме чотири висновки експерта щодо факту нанесення тілесних ушкоджень, які надано на двох різних мовах і в різні строки, спочатку 07.07.2014 року на російській мові, без належного перекладу, а потім на українській мові 04.09.2014 року, але з однаковими реквізитами (датою і номером), що є недопустимим.

Вказує, що висновок експерта №79 від 07.07.2014 року (а.с. 181-182 т.1 ) щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 згаданий експертом вдруге 04.09.2014 року на українській мові є неналежним та недопустим, оскільки згідно змісту висновку експерта він складений на іншу особу, не на ОСОБА_7 , а на ОСОБА_7 .

Висновок есперта №71 від 07.07.2014 року (а.с. 183-184 т.1) щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 є недопустимим та недостатнім доказом, оскільки згідно змісту розписки про попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку, поряд з власноручним підписом не зазначено прізвище та ініціали особи, яка має бути попереджена про таку відповідальність, що вважається недопустимим.

Зазначає, що було порушено його право на захист, оскільки висновок експерта виданий на іноземній (російській) мові, яку обвинувачений не розуміє.

Короткий зміст суті провадження:
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілих, за наступних обставин.

04.07.2014 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_11 з метою провідати свою рідну сестру ОСОБА_12 , пішла до її домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_2 . Підійшовши до вказаного домоволодіння ОСОБА_11 помітила там працівників міліції, поряд з яким був ОСОБА_6 які відбирали у того пояснення по факту його сварки з ОСОБА_13 та коли підійшла до воріт домоволодіння свої сестри то ОСОБА_6 , на ґрунті давніх неприязних відносинах затіяв з нею сварку, в ході якої умисно долонею кисті правої руки наніс один удар у праву частину обличчя ОСОБА_11 , внаслідок чого сприщив їй тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, крововилива правої височної області голови, гематоми акулової кисті з права, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 71 від 07.07.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Крім цього, 06.07.2014 року близько 08 год. 30 хв. ОСОБА_6 знаходячись у домоволодінні свого батька ОСОБА_13 , яке розташоване в АДРЕСА_2 , побачив на вулиці ОСОБА_7 , яка вела свою корову.

Перебуваючи зі ОСОБА_7 в неприязних відносинах, підійшовши до останньої зненацька, та діючи умисно, маючи на меті нанесення їй тілесних ушкоджень, із застосуванням деревяної палиці, наніс нею умисно один удар ОСОБА_7 в область затилочної частини голови спільно із правим передпліччям. Захищаючись від побиття ОСОБА_7 почала захищатись від дій ОСОБА_6 прикриваючи правою рукою свою голову, а ОСОБА_6 продовжуючи свої протиправні дії наніс за допомогою дерев`яної палиці ОСОБА_7 ще два удари по кисті правої руки, з причин чого та отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, крововиливи правого передпліччя, правої кисті, гематоми затилочної області голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 70 від 07.07.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні Кропивницького апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_6 було подано заяву від 31.10.2018 року про істотне порушення прав на захист обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, прокурора у кримінальному провадженні, який просив вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом положень ч.1 та 2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Незважаючи на невизнання вини, вина ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції і, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , наданими суду першої інстанції, яка вказала, що 06.07.2014 близько 08 год. 30 хв. проходячи мимо господарства ОСОБА_13 почула удар по голові, повернулась і побачила, що це був ОСОБА_6 в руках у нього була деревяна палиця. ОСОБА_6 знову замахнувся, щоб нанести удар в область голови, однак вона прикрила голову правою рукою, з причин чого ще отримала від ОСОБА_6 два удари палицею, які прийшлося по кисті руки. На її крик прибіг сусід ОСОБА_14 . В неї від отриманих ударів посиніла права рука, а на голові виникла «шишка».

- потерпіла ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції вказала, що ОСОБА_6 , являється її племінником. В літку 2014 року до неї додому прийшов батько ОСОБА_6 ОСОБА_13 , та поскаржився, що ОСОБА_6 його б`є. Потім батько ОСОБА_6 пішов додому а, вона викликала міліцію. Згодом пішла до домоволодіння своєї сестри щоб побачити її. Біля її домоволодіння були працівники міліції та ОСОБА_6 . Коли вона підійшла до них то ОСОБА_6 при працівниках міліції вдарив її кулаком в праву сторону обличчя, від чого в неї затекло праве око. Працівники міліції припинили дії ОСОБА_6 відносно неї.

- свідок ОСОБА_15 пояснила суду першої інстанції, що в 2014 р. вона працювала на посаді слідчого Ульяновського відділення. Влітку 2014 року вона перебувала в слідчо-оперативній групі. Прийшло повідомлення, що ОСОБА_6 б"є свого батька. Вона в складі слідчо-оперативної групи виїхали на виклик. Батько ОСОБА_6 відмовився давати свідчення. Вони поїхали до домоволодіння ОСОБА_6 . Зустрівши його побачила, що той був в агресивному стані. Згодом до них підійшла ОСОБА_11 , повідомила, що хоче навідати свою сестру, а ОСОБА_6 її не пускає.

ОСОБА_6 почав нецензурно ображати ОСОБА_11 , потім ОСОБА_6 наніс удар кулаком руки ОСОБА_11 а область обличчя. Вона втрутилися в цю подію, ставши між ними. ОСОБА_6 вів себе агресивно, провокував сварку, кричав, був у збудженому стані. Після удару ОСОБА_11 стало зле і вона тримала її за руку. ОСОБА_6 вони не затримували.

- свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що в 2014 році він працював на посаді інспектора кримінальної поліції Ульяновського відділу поліції. Влітку 2014 року надійшло повідомлення до чергової частини що ОСОБА_6 б"є свого батька. Він ОСОБА_17 і ОСОБА_15 в складі групи поїхали на виклик в с.Лозувата. Приїхавши в с. Лозувата вони почали спілкувались з ОСОБА_6 . В цей час підійшла родичка, ОСОБА_6 ОСОБА_11 та повідомила, що ОСОБА_6 не допускає її бачитись з сестрою у відповідь ОСОБА_6 вдарив рукою ОСОБА_11 по обличчю.

- свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що в 2014 році він працював на посаді дільничного інспектора міліції. Влітку 2014 року він в складі слідчо-оперативної групи разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 поїхали на виклик в с. Лозувата. Коли опитували ОСОБА_6 , до них підійшла ОСОБА_11 і між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 виникла сварка. ОСОБА_6 поводив себе грубо, зверхньо, та вдарив ОСОБА_11 правою долонею в обличчя. Вони припинили протиправні дії ОСОБА_6 відносно ОСОБА_11

- свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що він проживає в с. Лозувата Благовіщенського району Кіровоградської області. Зазначив, що влітку 2014 року зранку він знаходився в себе на городі. В цей час бачив, як ОСОБА_7 вела по вулиці корову на пасовисько. Згодом він почув крик ОСОБА_7 . Вибігши на вулицю за 30 м. побачив, як ОСОБА_6 бив деревяною палицею по голові та руці ОСОБА_7 . Він почав кричати до ОСОБА_6 і той побачивши його втік на подвіря свого батька ОСОБА_13 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами оголошеними і дослідженими в суді першої інстанції і, зокрема:

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.07.2014 року ОСОБА_7 , про те, що 06.07.2014 року близько 09 год. в с. Лозувата ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження.( а/п.13. т.1)

-Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.07.2014 року ОСОБА_11 , з якого вбачається, що 04.07.2014 року близько 13 год. 00 хвл. в с. Лозувата ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження.( а/п.36. т.1.)

-Висновком судово-медичної експертизи №70 від 07.07.2014 року, слідує, що на тілі гр. ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді: ГЧМТ, струс головного мозку, синців правого передпліччя, правої кисті, гематоми потиличної області голови. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, від повідають вказаному в постанові строку та відносяться до легких тілесних ушкоджень які потягли за собою короткостроковий розлад здоров`я. Ушкодження які мають місце на тілі потерпілої могли виникнути при нанесенні ударів як палкою (дерев`яною) так і рукою зжатою в кулак. Вказані ушкодження не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту. (а/п.21-22., 181-182 т.1.)

-Висновком судово-медичної експертизи №71 від 07.07.2014 року, згідно якої на тілі гр. ОСОБА_11 мають місце тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, синця в області правого виска, гематоми в області скули справа. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, відповідають вказаному в постанові строку та відносяться до легких тілесних ушкоджень які потягли за собою короткостроковий розлад здоров`я.

Вказані тілесні ушкодження могли виникнути при нанесенні ударів руками зжатими в кулак. Враховуючи характер та локалізацію даних тілесних ушкоджень вони не могли виникнути при падінні з висоти власного зросту. (а/п.51-52, 183-184 т.1.)

- Протоколом проведення слідчого експерименту, з фото таблицями, за участю потерпілої ОСОБА_7 від 23.07.2014 року, в якому ОСОБА_7 детально розповіла та показала куди, за допомого чого та яким чином ОСОБА_6 наносив їй тілесні ушкодження. (а/п.67-72 т.1.)

- Протоколом проведення слідчого експерименту, з фото таблицями, за участю потерпілої ОСОБА_11 від 23.07.2014 року, в якому ОСОБА_11 детально розповіла та показала яким чином за допомого чого та куди ОСОБА_6 наносив їй тілесні ушкодження (а/п.79-82 т.1.)

- Висновком судово-медичної експертизи №90 від 28.07.2014 року, до протоколу слідчого експерименту від 23.07.2014 року, проведеного з потерпілою ОСОБА_7 , слідує, що ушкодження на тілі ОСОБА_7 могли виникнути при обставинах на які вона вказала під час проведення з нею слідчого експерименту. (а/п.95-96,185-186 т.1)

- Висновком судово-медичної експертизи №91 від 28.07.2014 року, до протоколу слідчого експерименту від 23.07.2014 року, проведеного з потерпілою ОСОБА_11 , слідує, що ушкодження на тілі ОСОБА_11 могли виникнути при обставинах на які вона вказала під час проведення з нею слідчого експерименту. (а/п.87-88 т.187-188, т.1.)

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за, що його засуджено, колегія судів приходить до висновку, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних по кримінальному провадженню доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі, є належними і допустимими, взаємоузгодженими між собою та відповідають дійсним встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілих.

Перевіряючи апеляційні доводи обвинуваченого, колегія суддів встановила, що вони заявлялися ним під час судового розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції, який перевіривши їх належними чином, та з урахуванням вищезазначених доказів по справі, дав правильну оцінку про їх необґрунтованість.

Стосовно заяви щодо порушення права на захист обвинуваченого колегія суддів зазначає наступне.

Апелянтом в його заяві порушується питання щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження матеріалів досудового розслідування у відповідності до реєстрів, різницю між кількістю документів матеріалів досудового розслідування та кількістю матеріалів переданих в суд посилаючись на порушення таким чином права на захист.

Слід зазначити, що у відповідності до матеріалів кримінального провадження до Голованівського районного суду Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт від 26 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_6 , який обвинувачувався в скоєнні правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України для розгляду в порядку ст.34 КК України.( а.п.1-5,73,76, 248-252 т.4,)

У відповідності до вимог ст.. 314, 315 КПК обвинувальний акт було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні , із визначенням обсягу дослідження доказів, та колом осіб які повинні брати участь в справі. Підготовче судове засідання відбулось у відповідності до вимог КПК із безпосередньою участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_18 ( а.п.23-24 т.5)

Суд дослідив докази, які були надані стороною захисту та обвинувачення та надав їх повну та ґрунтовну оцінку в вироку виходячи із вимоги безпосередності судового розгляду всі належні й допустимі згідно із законом докази підлягають установленню й дослідженню під час судового засідання, належності та допустимості доказів. Учасники судового розгляду самостійно вирішують яку кількість доказів надавати на підтвердження, чи спростування інкримінованих правопорушень в не залежності від обсягу визначеному реєстром матеріалів досудового розслідування, що регулюється ст..349 КПК України, та було постановлено відповідне рішення судом першої інстанції при призначенні справи до судового розгляду від 05 травня 2017 року.

Суд першої інстанції не в праві інспектувати рішення судів які були прийняті раніше, та при надходженні обвинувального акту, повинен вчинити всі дії передбачені законом у відповідності до вимог ст..314,315 КПК України, в не залежності від того чи повертався такий обвинувальний акт на доопрацювання чи ні.

Посилання в заяві на відсутності в матеріалах провадження документів, а саме: журнал судового засідання суду першої інстанції від 27.07.2016 року, ухвала від 27.07.2016 року про повернення обвинувального акту прокурору, звукозапис судового засідання від 27.07.2016 року, як таких, що порушили право на захист обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, саме виходячи із вимог ст.. 314,315 КПК України. Оскільки зазначені документи стосувались обвинувального акту стосовно ОСОБА_6 , які були повернуті процесуальному прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК, та в подальшому було складено обвинувальний акт який затверджено процесуальним прокурором 26 серпня 2016 року, направлено до суду та постановлено судове рішення за зазначеним обвинувальним актом.

В суді першої інстанції були предметом дослідження посилання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо недопустимості судово-медичних експертиз, які викладені експертом на російській мові. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вказані обвинуваченим судово-медичні експертизи №70 від 07.07.2014, №71 від 07.07.2014 року, продубльовані на українській мові, вони чіткі та зрозумілі, вказані висновки підписані та завірені належним чином, тому є допустимими доказами. Технічна помилка у висновках експерта ОСОБА_7 замість ОСОБА_7 не є такими, що ставлять під сумнів допустимість доказів.

Твердження обвинуваченого, що він не отримував копію обвинувального акту від 26.08.2016 року є безпідставним, та було предметом дослідження в суді першої інстанції. В матеріалах кримінального провадження міститься розписка про отримання копії обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову, в якому прокурором Ульяновського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури ОСОБА_19 зазначено, що обвинувачений ОСОБА_6 від отриманих вказаних в розписці копій, а також від підпису про отримання відмовився у присутності двох понятих ОСОБА_20 , ОСОБА_21 26.08.2016 року (а.п. 31 т.4)

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2017 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 було повернуто прокурору Ульяновського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області для усунення недоліків.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 05.04.2018 року ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 07.02.2017 року скасовано та встановлено, що прокурор намагався у спосіб, передбачений законом виконати свій обов`язок вручити обвинуваченому ОСОБА_6 копії обвинувального акту у кримінальному провадженні, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову.

Копія обвинувального акту, копія реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільного позову були направлені ОСОБА_6 через відділення поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та вказані документи було вручено йому особисто 01.09.2017 року (а.к.п. 194-196, т.4).

Колегією суддів не встановлено допущення прокурором порушень вимог кримінального процесуального закону під час звернення до суду першої інстанції з обвинувальним актом, який є відповідним положенням ст.291 КПК України за своєю формою та змістом, разом із долученими до нього додатками. Обвинувачений ОСОБА_6 не подав до суду належних та допустимих доказів щодо порушення його права на захист. З вищезазначеного вбачається, що посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на порушення його прав на захист колегія суддів вважає безпідставним, як спосіб уникнення покарання.

Посилання обвинуваченого, що реєстр матеріалів досудового розслідування за підписом слідчого ОСОБА_22 є нікчемним процесуальним документом не знайшло свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Реєстр матеріалів досудового розслідування, який складається слідчим або прокурором як процесуальний документ фіксування кримінального провадження, є інформаційним додатком до обвинувального акта. У відповідності до вимог ст. 109 КПК України у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування містяться в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення.

Даний обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування відповідає вимогам КПК України, є належним та допустимим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 не підлягають задоволенню .

За змістом ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди, місцевий суд обґрунтовано задовольнив його повністю, задовольнивши вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 1265 грн. 52 коп., оскільки вказані вимоги підтверджені відповідними доказами. В іншій частині потерпіла не надала доказів на підтвердження спричинення їй майнової шкоди.

При визначенні розміру грошового стягнення в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, на переконання колегії суддів, місцевий суд у повній мірі врахував характер тривалість страждань потерпілої, ступінь фізичного болю, який відчувала потерпіла ОСОБА_7 , істотність вимушених змін в її життєвих стосунках, негативні емоції, які отримала потерпіла у зв`язку з лікуванням та майновий стан обвинуваченого.

Застосовуючи принципи розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції з урахуванням майнового стану обвинуваченого, прийшов правильного висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, в сумі 500 грн.

Саме у такій сумі моральна шкода у сукупності відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань та іншим негативним наслідкам, що настали внаслідок вчинення кримінального правопорушення та не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілій моральну шкоду.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до невеликої тяжкості, як особа характеризується негативно, враховано його незадовільний стан здоров`я, раніше не судимого. Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, є справедливим, а також відповідає меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

Відповідно до ст.49, ч.5 ст.74 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності або від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинена нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яким передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Оскільки з дня вчинення ОСОБА_6 вказаних злочинів пройшло три роки, та на даний час минули строки давності, встановлені п.2 ч.1 ст.49 КК України, перебіг давності строків притягнення до кримінальної відповідальності не переривався, суд першої інстанції на підставі ч.5 ст.74 КК України вірно прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання.

Вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тому посилання обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а саме за відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення є безпідставним.

Отже, беручи до уваги те, що даних, які б свідчили про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку відповідно до доводів апеляційної скарги, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до переконання про те, що вирок є законним, обґрунтованим, належним чином вмотивованим і справедливим та відповідає меті покарання, а підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні, у зв`язку з чим вона підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду без зміни.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення, підстав для його зміні чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23.02.2018 року стосовно ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4