Справа № 357/8388/14-к
У Х В А Л А

10 вересня 2018 року м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

провівши в приміщенні суду підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 08.04.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000102 від 08.04.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 .

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_4 не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Суд заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Так, у ч.1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з сумі цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Згідно ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Також до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Як вбачається з п. 10 Пленуму ВСУ «Про застосування законодавства яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наслідки які відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави, пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 року у справі «Камінські проти Австрії» № 9783/82 п. 79)

В рішенні ЄСПЛ від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

В обвинувальному акті відносно ОСОБА_5 викладені лише зміст підозри, а також частина тих фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрювався і правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 підозрювався, а не обвинувачується.

За таких обставин, за вказаним обвинувальним актом, ОСОБА_5 має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, так як відповідно до положень ст. 277 КПК України вказане становлять зміст повідомлення про підозру, а не обвинувального акту.

Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

В рішенні по справі «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року ЄСПЛ вказав, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачити, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до кримінально-процесуального закону обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду.

З вищевикладеного вбачається, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що не ознайомлення підсудного зі змістом обвинувачення суттєво порушує права обвинуваченого на справедливий суд, закріпленого Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 6).

У зв`язку з відсутністю формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, суд в подальшому буде позбавлений можливості проводити судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до ст. 337 КПК України та скласти вирок у відповідності до ст. 374 КПК України.

Крім викладеного, з обвинувального акту вбачається, що в ньому відсутня дата його складання.

Згідно з ч.1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Затвердження прокурором обвинувального акту щодо обвинувачених та не скріплення його печаткою є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Оскільки в контексті примітки до ст.. 358 КК України під офіційним документом слід розуміти документ, що містить зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документ докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування об`єднання громадян, юридичних осіб, незалежно від форм власності та організаційно-правових форм, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Саме підписання й затвердження обвинувального акту прокурором та скріплення його підпису печаткою надає цьому документу статус офіційного і свідчить про належний догляд за досудовим розслідуванням. В обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000102 від 08.04.2017 року відсутня печатка на підписі прокурора, таким чином у контексті ст. 358 КК України, зазначений обвинувальний акт не має статусу офіційного документа.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Отже, у разі, коли обвинувальний акт містить лише формальне посилання на вчинення особою конкретного злочину, передбаченого статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, проте в порушенням імперативних вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не містить достатнього викладу фактичних обставин щодо цього, зокрема, коли таке формулювання обвинувачення не відображає всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, є неконкретним, тощо, то в такому випадку, уявляється вірним подання суду у підготовчому судовому засіданні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, а тому, відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України повертає його прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-316, 369 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України - повернути прокурору Київської області.

Ухвала про повернення обвинувального акту може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1