Справа № 373/153/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/773/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 12.07.2018
ВИРОК
Іменем України

12 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, не військовозобов`язаного, розлученого, працюючого теслею в ТОВ «Меркурій», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Калінінського районного суду м. Горлівки Донецької області від 07.12.2010 за ст. 71, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково від відбування покарання ухвалою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 22.01.2013 на невідбутий строк 08 місяців 18 днів), маючого не зняту та не погашену судимість, -
визнано винним за ч. 3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до ст.76 КК України покладено на бвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, повторно 30.12.2017 року, близько 21 години 00 хвилин, перебуваючи в АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його ніхто не бачить, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 . З`ясувавши, що у будинку немає господарів, ногою вибив шибку у вікні та проник в середину будинку, де почав шукати цінні речі. У кухні на столі виявив мобільний телефон марки «NOKIA ASHA 300», чорного кольору, який поклав собі в кишеню та залишив місце злочину.
Своїми діями завдав потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 416 грн. 66 коп.
Продовжуючи свої дії, 30.12.2017 року близько 21 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , пересвідчившись, що в будинку АДРЕСА_4 не горить світло, реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, з метою протиправного збагачення за рахунок чужого майна, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його ніхто не бачить, проник на територію цього домоволодіння. Знайшовши біля вікна будинку попільничку, розбив нею шибку у вікні та проник в середину будинку, де почав шукати цінні речі. В одній із кімнат будинку виявив телевізор марки «PANASONIC VIERA TX32DR 400», якого зняв із столика, де він перебував та поставив серед кімнати, приготувавши до виносу з будинку. В цей час до приміщення зайшли працівники служби охорони, які затримали ОСОБА_7 на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, на два роки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Зазначає, суд першої інстанції в порушення вимог закону, хоча й кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на крадіжку, поєднану з проникненням у житло, вчинену повторно та за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжку, поєднану з проникненням у житло, проте призначив покарання обвинуваченому лише за ч.3 ст.185 КК України.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та потерпілого, які не заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому є слушними.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як незакінчений замах на крадіжку, поєднану з проникненням у житло, вчинену повторно та за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжку, поєднану з проникненням у житло.

При цьому, місцевим судом обвинуваченому призначено покарання лише за ч.3 ст.185 КК України та зазначено у вироку про те, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

За змістом ч.1 ст.33 КК України сукупністю злочинів визнається вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються злочини, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами встановленими законом.

Згідно ч.2 вказаної вище статті, при сукупності злочинів кожен з них підлягає кваліфікації за відповідною статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта як готування до злочину чи замах на нього.

Суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував вказані вище норми закону, не застосувавши при цьому закон, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому, колегія суддів враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів, думку потерпілих, які претензій до обвинуваченого не пред`являли.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити йому покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України - у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, на два роки.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий:
Судді: