ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2018 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області в режимі відеоконференції з ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Донецької області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 16.01.2018р., яким
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, який мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 186 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки,
за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 16.01.2018р., обвинуваченого ОСОБА_5 (далі-обвинувачений) визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 186 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 12.12.2017р. приблизно о 10-50 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля будинку торгівлі «Прогрес» в м. Краматорськ, вул. Двірцева, 23. В цей момент він побачив ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виходила з вищевказаного будинку торгівлі і в руках тримала гаманець з грошовими коштами, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите повторне заволодіння даним гаманцем і грошовими коштами, що знаходилися в ньому, які належать ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите повторне викрадення чужого майна з корисливих мотивів, цього ж дня, тобто 12.12.2017р., приблизно об 11-00 год., обвинувачений пішов за ОСОБА_8 та наздогнавши її біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, схопив правою рукою за ручку жіночої сумки, яка висіла через плече ОСОБА_8 та шляхом ривка за ручку сумки потягнув її на себе, від чого ОСОБА_8 , не втримавши рівноваги впала на асфальт та відчула фізичного болю, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після цього обвинувачений схилився над лежачою на асфальті ОСОБА_8 , зняв з її плеча сумку, заволодівши майном останньої, а саме гаманцем з грошовими коштами в сумі 1732, 65 грн. і намагався покинути місце події, але був затриманий перехожими жінками, тим самим не довівши свій злочинний умисел до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

На зазначений вирок суду обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій він:

-вважає вирок суду таким, що підлягає зміні, у зв`язку з надмірною суворістю призначеного покарання;

- зазначає, що при обранні міри покарання, суд першої інстанції не прийняв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, сприяння розкриттю злочину, наявність постійного місця проживання, наявність тяжких захворювань, та те, що потерпіла пробачила йому та просила суд не обирати йому покарання пов`язане з реальним покаранням;

-прохає змінити вирок суду першої інстанції, звільнивши його на підставі ст. 75 КПК України від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та прохали її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого за таких підстав.

Як видно з апеляційної скарги обвинуваченого фактичні обставини справи та кваліфікація його дій за ст. 15 ч.2, ст. 186 ч.2 КК України не оскаржуються, він не згодний тільки з призначеним йому покаранням, тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок Краматорського міського суду Донецької області від 16.01.2018р. тільки в межах апеляційних вимог.

Апеляційним судом Донецької області встановлено, що судом першої інстанції обвинуваченому призначено покарання у межах встановлених у санкції ст. 15 ч.2, ст. 186 ч.2 Особливої частини Кримінального Кодексу України, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, на основі всебічного врахування фактичних обставин справи в їх сукупності, з визначенням ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким злочином у сфері злочинів проти власності, при цьому враховано індивідуальний її ступінь та надано її оцінку у вироку.

При призначенні покарання судом враховано особу обвинуваченого, а саме те, що він характеризується задовільно, не працює, не має на утриманні неповнолітніх дітей, неодноразово (п`ять разів) судимий, на обліку у психіатричній лікарні, онкологічному та протитуберкульозному диспансері м. Краматорська Донецької області не перебуває, згідно довідки КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська Донецької області» від 14.12.2017р. обвинувачений з 20.11.2003р. перебуває на обліку з діагнозом «синдром залежності від вживання наркотичних речовин», є інвалідом 2-ї групи, три обставини, які обтяжують його покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку, рецидив злочину, та обставину, що пом`якшує його покарання щире каяття.

Таким чином, призначене обвинуваченому покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги, про те що обвинувачений розкаюється у вчиненні злочину, повністю визнає свою винуватість у вчиненому злочині, співпрацював із слідством, має постійне місце проживання, має тяжкі захворювання та те, що потерпіла не має до нього претензій, то, на думку колегії суддів, зазначені обставини були враховані судом при призначені йому мінімального розміру покарання за санкцією ст. 15 ч.2, ст. 186 ч.2 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції також не взяв до уваги те, що він інвалідом 2-ї групи за захворюванням на туберкульоз та у нього виявлено ВІЧ, стан його здоров`я поганий, є також неспроможними, оскільки ці обставини жодним чином не виправдовують вчинення обвинуваченим злочину та істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Враховуючи наведене вище, спосіб вчинення обвинуваченим злочину, наявність кількох кваліфікуючих ознак, той факт, що обвинувачений, будучи неодноразово судимим (п`ять разів), з них чотири рази за вчинення корисних злочинів проти власності, звільнений 12.10.2015р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 22 дні, на шлях виправлення не став та знов вчинив замах на корисливий злочин, колегія суддів вважає, що суд законно та обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе тільки при призначенні йому покарання, пов`язаного з позбавленням волі та що саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, та підстав для пом`якшення покарання та застосування положень ст.ст. 75,76 КК України не вбачається.

Таким чином вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого, є законним, обґрунтованим, вмотивованим та справедливим судовим рішенням в частині призначення йому покарання.

Враховуючи наведене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 16.01.2018р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 186 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, залишити без задоволення.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 16.01.2018р., яким обвинуваченого ОСОБА_5 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 186 ч.2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді: