Справа № 645/1437/16-к
Провадження №1-кп/645/49/18
У Х В А Л А
іменем України

31 липня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

Під час досудового розслідування відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25.06.2018 р. відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23.08.2018 р.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового провадження поставлено питання доцільності продовження тримання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про доцільність продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для його обрання під час досудового розслідування та у зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду справи до вказаного строку.

Захисники - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 заперечували проти продовження вказаного запобіжного заходу, просили про обрання більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з відсутністю ризиків, на які посилався прокурор.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не

може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні ряду тяжких злочинів, санкціями яких передбачено покарання понад п`ять років позбавлення волі. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який не може перевищувати 60 (шістдесят) днів.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199 КПК України, суд -

П о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.
Продовжити відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 28 вересня 2018 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: