Справа № 573/1923/18
Номер провадження 1-кп/573/189/18
ВИРОК
і м е н е м У к р а ї н и
30 жовтня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 10 травня 2018 року за №0000124 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, інваліда ІІІ групи, з 2015 року перебуває на обліку в лікаря психіатра з діагнозом шизофренія, параноїдна форма F20.6, з 2016 року перебуває на обліку в лікаря нарколога з діагнозом епізодичне вживання канабіоїдів, раніше судимого 18 вересня 2018 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. ч. 1, 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

за ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в :
16 березня 2017 року близько 15 години ОСОБА_4 перебував у себе вдома, коли до нього прийшов ОСОБА_6 , раніше вже засуджений за вчинення даного злочину вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16 червня 2017 року до штрафу в сумі 1700 грн. Під час розмови з останнім ОСОБА_4 розповів, що в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_7 , нікого немає вдома. У цей час у ОСОБА_6 і ОСОБА_4 виник спільний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном ОСОБА_7 .

Того ж дня 16 березня 2017 року близько 16 години ОСОБА_4 , який не знав про те, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, разом з останнім прибули до вказаного вище домогосподарства. Переконавшись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_6 переліз через штахетник, відкрив гачок на вхідних дверях і разом зі ОСОБА_4 вони проникли всередину подвір`я. Підійшовши до сараю, ОСОБА_6 разом зі ОСОБА_4 вийняли віконну раму і проникли всередину приміщення, з якого викрали 1 кг алюмінієвого та 900 г мідного кабелю, вартістю відповідно до довідки ТОВ «Білопільський машинобудівний завод» 40 грн. і 54 грн. відповідно. Викрадений кабель ОСОБА_6 почав складати в рюкзак, принесений із собою, і господарську сумку, а ОСОБА_4 у цей час попрямував до будинку.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 шляхом пошкодження запірних пристроїв за допомогою металевого кілка відкрив вхідні двері будинку і разом з ОСОБА_6 проникли всередину житла, звідки викрали: ноутбук «Toshiba portage 4000», вартістю відповідно до висновку експертизи 500 грн., електродриль «С480Б» вартістю 700 грн., флеш-карту пам`яті «SP (SILIKONE POWER)» вартістю 99 грн., комп`ютерну мишку «А4ТЕСH ANY SIZE» вартістю 98 грн., викрутку «INTER TOOL» вартістю 41 грн. Перелічене майно ОСОБА_4 помістив до двох поліетиленових пакетів, які знайшов у будинку.

У подальшому ОСОБА_6 і ОСОБА_4 викрадене майно винесли за межі домогосподарства і розпорядилися ним на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 1532 грн.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання.

Допитаний у судовому засіданні в якості обвинуваченого, ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та дав покази, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема, показав, що приблизно в березні 2017 року, точної дати не пам`ятає, близько 15 години до нього додому за адресою: АДРЕСА_1 , прийшов його друг ОСОБА_6 , якому розповів що вдома у ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 , нікого немає. Після цього вони вирішили прийти за вказаною адресою і що-небудь викрасти.

Того ж дня приблизно через годину після цієї розмови вони вдвох прийшли додому до потерпілого. Переконавшись, що їх ніхто не бачить, ОСОБА_6 переліз через штахетник, відкрив гачок на вхідних дверях, і вони зайшли на подвір`я. Із сараю вони вийняли віконну раму і залізли всередину, де знайшли алюмінієвий і мідний кабелі. Доки ОСОБА_6 складав знайдені кабелі до рюкзака та сумки, які вони взяли із собою з дому, він пішов до будинку, де за допомогою металевого кілка відкрив вхідні двері будинку. Після цього до нього підійшов ОСОБА_6 і вони разом зайшли в будинок, з якого викрали: ноутбук, дриль, флеш-карту пам`яті, комп`ютерну мишку, викрутку. Перелічені речі він склав у сумку, яку також знайшов у будинку, і вони покинули будинок. Дриль і ключі він викинув у кущі неподалік від будинку. Ноутбук, мишку і викрутку забрав собі. Інші речі забрав ОСОБА_8 .

Згодом ноутбук забрали працівники поліції, а мишку і викрутку він повернув потерпілому.

Про те, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, не знав.

Коли скоювали крадіжку, то пильнували, що б їх ніхто не бачив.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин, суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна, кваліфікуючою ознакою якого є крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло та інше приміщення.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, від якого тяжких наслідків не настало, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, стан його здоров`я, матеріальне становище. Обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину; відсутність тяжких наслідків, оскільки вартість викраденого майна не становить великий або особливо великий розмір; часткове відшкодування завданого збитку, оскільки частину речей він добровільно повернув потерпілому. Обставин, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлено.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, суд вважає, що справедливим, законним, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання більш м`яке ніж передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК України у виді арешту.
При призначенні покарання суд також враховує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Білопільським районним судом Сумської області від 18 вересня 2018 року, яким обвинувачений був засуджений за ч. ч. 1, 2 ст. 309, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, а тому покарання в даному випадку повинно призначатись за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2004 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.
Призначаючи покарання, суд враховує також, що потерпілий просив призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Питання про стягнення 2393 грн. 95 коп. за проведення експертиз та долю речових доказів вже були вирішені вироком Білопільського районного суду Сумської області від 16 червня 2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців та 2 (два) роки позбавлення волі, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України він звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18 вересня 2018 року. При цьому вироки виконувати самостійно.

Строк покарання у виді арешту відраховувати з дня затримання ОСОБА_4 .

На вирок з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя -